АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/2947/2014
Головуючий 1 інстанції - Фролова І.В.
Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Музичко С.Г.

при секретарі: Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи:
Головне управління земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації, ОСОБА_5 про визначення
меж землекористування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року позивач звернулася до
суду з позовними вимогами, які
вподальшому уточнила та просила суд
визнати межі земельної ділянки
землекористувача ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,0516 гa для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель відповідно до
складеного Київським міським центром
земельного кадастру та приватизації
землі плану земельної ділянки № 88043007
від 10.10.2006 року, а саме: фактична площа
земельної ділянки складає 0,0516 га,
довжина від точки А до точки Б
становить 5,46 м; від точки Б до точки В
становить 8,40 м; від точки В до точки Г
становить 40,12 м; від точки Г до точки Д
становить 46,53 м з посиланням на норми
ст.ст. 92, 103, 106, 158 ЗК України.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідач не визнає межі її земельної
ділянки, які визначені Актом
встановлення та узгодження зовнішніх
меж земельної ділянки в натурі від
13.07.2005 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року позов
задоволено.

Визначено межі земельної ділянки
землекористувача ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0, 0516 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель відповідно до
складеного Київським міським центром
земельного кадастру та приватизації
землі плану земельної ділянки № 88043007
від 10 жовтня 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
оплату за проведення судової земельно -
технічної експертизи у розмірі 4406,40
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції представник відповідача
подав апеляційну скаргу в якій просив
скасувати його та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі, посилаючись на те, що висновки
не відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що 13.07.2005 року було складено
Акт про встановлення та узгодження
зовнішніх меж земельної ділянки в
натурі без згоди відповідача та шляхом
обману, що є порушенням закону. Вона не
була присутня при складанні цього акту,
так як не був присутній і її батько,
ОСОБА_6, адже він помер у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також суд не взяв до уваги те, що
земельна ділянка трохи більше, ніж 0,08
га не може бути розподілена між ОСОБА_2
та ОСОБА_7 по 1/2 кожному від 0,0572 га із
однієї сторони та ОСОБА_4 у розмірі 0,0516
га із другої сторони.

Крім того, перенесення огорожі із
дроту, привело до порушення прав ОСОБА_2
та ОСОБА_7 та фактичне зменшення їх
земельної ділянки по 1/2 кожному від 0,0572
га до по 1/2 кожному від 0,0317 га та ОСОБА_2
було перекрито будь-який доступ до її 1/2
частини садибного (індивідуального)
житлового будинку.

Представники відповідача апеляційну
скаргу підтримали, просили її
задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та її представник, та третя
особа ОСОБА_5 проти задоволення скарги
заперечували, просили рішення суду в
справі залишити без змін.

Третя особа: Головне управління
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації в судове
засідання не з'явилась, про день. Час та
місце розгляду справи була повідомлена
належним чином, колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що фактичне користування
земельною ділянкою позивачем не в
повній мірі відповідає графічному
накладанню земельних ділянок,
відповідно до складеного Київським
міським центром земельного кадастру та
приватизації землі плану земельної
ділянки, розмір земельної ділянки
менший, ніж передбачений планом,
оскільки фактично у позивача перебуває
в користуванні земельна ділянка площею
0,0508 га.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 05.10.2006 року спадкоємицею
майна ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є
його дочка ОСОБА_4

До спадкової маси входить: житловий
будинок з відповідними господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
в АДРЕСА_1.

Рішенням Виконкому Жовтневої райРади
депутатів трудящих ся від 12. 06.1947 року
№274/2 за проектом Управління в Справах
Архітектури м. Києва відведено в
користування ОСОБА_14 під
індивідуальну забудову площу дільниці
833кв.м (а.с.214).

Рішенням № 886 виконавчого комітету
Київської міської Ради депутатів
трудящих від 01.06.1954 року «Про висновки
обміру земель в забудованих кварталах
Жовтневого району» вирішено, що за
неможливістю використати для
державних та громадських цілей лишків
кількістю 19177 кв.м залишити в тимчасове
користування землекористувачам даних
кварталів. Відповідно до переліку
земельних ділянок в АДРЕСА_3
зареєстровано за землекористувачем 833
кв.м, залишено в тимчасове користування
землекористувачу 33 кв.м ( а.с.11 -13).

Згідно з договором купівлі продажу
від 31 травня 1955 року ОСОБА_14 продав, а
ОСОБА_8 купив незакінчене будуванням
половину домоволодіння
південно-східної частини, що
знаходиться в АДРЕСА_3 ( а.с.211, 212).

Рішенням Київської міської ради від
17.03.2005 №192/2767 «Про приватизацію
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд» гр.гр.
ОСОБА_2 та ОСОБА_7передано у спільну
часткову власність земельну ділянку
по АДРЕСА_2 по 1/2 кожному від 0,0572 га для
будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
лютого 2012 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано нечинним рішення Київської
міської ради № 192/2767 від 17.03.2005 року
«Про приватизацію земельних ділянок
для будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд» в частині передачі у приватну
власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_7
земельних ділянок по 1/2 від 0,0572 га.

Рішенням Київської міської ради від 18
жовтня 2007 року №993/3826 «Про приватизацію
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд у
Шевченківському районі міста Києва»
передано у приватну власність ОСОБА_4
земельну ділянку площею 0,0516 га по
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку і господарських будівель.

Державні акти про право приватної
власності на вищезазначені земельні
ділянки не видані.

Згідно з висновком судової
земельно-технічної експертизи від
05.12.2013 року №7929/13-41 за результатами
візуально - інструментального
обстеження земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що згідно
плану № 88043007, земельна ділянка
загальною площею 0,0516 га має форму
багатокутника зі сторонами: А-Б -5,46 м;
Б-В - 8,40 м; В-Г - 17, 07 м + 11, 74 м + 11, 31м; Г-Д -
6,88 м; Д-А - 11, 79 м +1, 24 м + 12,08 м + 5, 96 м + 15,46
м.

Накладання земельної ділянки існує в
двох місцях, тобто:

- відповідно до опису меж зображених на
плані земельної ділянки № 880430007,
ділянка ОСОБА_9 накладається на
земельну ділянку ОСОБА_4 площею 4 кв.м,
яка зображена в додатку № 1 до висновку
синім кольором та позначена точками
1,2,3,13,12.

- відповідно до опису меж зображених на
плані земельної ділянки № 880430007,
ділянка ОСОБА_10 накладається на
земельну ділянку ОСОБА_4 площею 4 кв.м,
яка зображена в додатку № 1 до висновку
синім кольором та позначена точками
7,8,15,14.

Фактичне землекористування ОСОБА_4
частково не відповідає графічному
накладанню земельних ділянок,
відповідно складеного Київським
міським центром земельного кадастру та
приватизації землі плану земельної
ділянки №88043007 від 10.10.2006 року, а саме:

a) згідно плану земельної ділянки №88043007
від 10.10.2006 року площа земельної ділянки
становить - 0,0516 га, фактична площа
земельної ділянки становить - 0,0508 га,

б) довжина від точки А до точки Б (згідно
плану земельної ділянки № 88043007 від
10.10.2006 року)- становить 5,46 м, фактично -
5,37м;

в) довжина від точки Б до точки В (згідно
плану земельної ділянки № 88043007 від
10.10.2006 року) - становить 8,40 м, фактично-8,37
м;

г) довжина від точки В до точки Г
відповідає плану земельної ділянки №
88043007 та фактичному використанню, що
становить 40,12 м;

д) довжина від точки Г до точки Д
відповідає плану земельної ділянки
№88043007 та фактичному використанню, що
становить 6,88 м;

є) на відрізку від точки Д до точки А, що
зображені точками 7,8 існує накладання
земельної ділянки ОСОБА_10 на земельну
ділянку ОСОБА_4 площею 4 кв.м та не
відповідає розмірам зазначеним в плані
земельної ділянки №88043007 від 10.10.2006
року.

З матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка, якою користується
позивач межує із земельними ділянками:
ОСОБА_9 (державний акт), ОСОБА_11./ОСОБА_12
(державний акт), ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_2
(а.с.16, 17, 31).

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни
набувають право власності та право
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Як вбачається з матеріалів
справи, сторони не є власниками
земельних ділянок, що знаходяться по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2.

Посилання позивача та її представника
на те, що право користування земельною
ділянкою площею 0,0516 кв.м
підтверджується наявними в матеріалах
справи технічними паспортами на
будинок колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки вони відповідно до ст.58
ЦПК України, ст.116 ЗК України не є
допустимими доказами, які
підтверджують право ОСОБА_4 на
користування земельною ділянкою саме
в розмірі 0,0516 га.

Згідно положень ст.4 ЦПК України
суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої порушено,
може скористатись не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини. Під
способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення, (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст.16 ЦК
України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог. Частина 2
даної статті ЦПК України передбачає, що
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.158 ЗК України
визначені органи, що вирішують
земельні спори.

За ч.2 ст.158 ЗК України виключно
судом вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

За ч.3 ст.158 ЗК України органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.

Крім того, наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18 травня 2010 року № 376,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 16 червня 2010 року за № 391/17686,
затверджено Інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, якою визначено механізм
відновлення меж земельних ділянок на
місцевості.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
від 16 квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», згідно зі статтею 158 ЗК суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Частиною 1 ст.106 ЗК України
визначено, що власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст.107 ЗК України
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації, яка
відповідно до ст.193 ЗК України містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Як вбачається з матеріалів
справи позивач звернулася до суду з
позовом про визнання зовнішніх меж
земельної ділянки площею 0,0516 га, проте
питання визначення та встановлення меж
земельної ділянки землекористувача
відноситься до компетенції
землевпорядних органів.

Визнання та визначення меж
земельних ділянок до компетенції суду
не належить.

Крім того, з пояснень сторін та
матеріалів справи судом достовірно
встановлено, що у вказану позивачем
площу земельної ділянки в розмірі 0,0516
га входять землі загального
користування, які ОСОБА_14 без
відповідного рішення ради були
приєднані до площі земельної ділянки
по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції на вказані обставини увагу
не звернув та не дав їм відповідної
правової оцінки.

Поза увагою суду першої
інстанції також залишилася та
обставина, що позов пред'явлено ОСОБА_4
лише до одного із суміжних
землекористувачів - ОСОБА_2, інші
землекористувачі та власники суміжних
земельних ділянок до участі в справі
ні в якості відповідачів та/або третіх
осіб залучені не були.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст.309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3-
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
треті особи: Головне управління
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації, ОСОБА_5 про
визначення меж землекористування -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: