Номер провадження 22-ц/775/2947/2014
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Агєєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року

м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів
Новосьолової Г.Г., Агєєва О.В.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 20 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Аско-Донбас Північний» про
стягнення матеріальної шкоди та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, ПрАТ «Страхова компанія
«Аско-Донбас Північний» про стягнення
матеріальної шкоди та відшкодування
моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
втрату товарної вартості автомобіля в
розміру 3891грн. 17коп., вартість послуг
евакуатора у розміру 650грн., оплата
послу незалежного експерта у розміру
450грн., та моральну шкоду у розміру 1
500грн., а разом 6 491грн. 17коп.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове про задоволення позову повністю,
через неповне з`ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції в рішенні
суду не зазначив про те, що ОСОБА_2
вироком Краматорського міського суду
від 05.12.2013р. визнано винним у скоєнні
ДТП; суд не прийняв до уваги, що
загальна сума фактично понесених нею
витрат на ремонт автомобіля складає 36
426грн., з яких 18 660грн. перераховано СК
«Альфа-Страхування» на поточний
рахунок ПП Сидоренко, а залишок ремонту
було сплачено нею (апелянтом) за
особисті кошти; висновок суду про
відмову у стягнення витрат на правову
допомогу у розмірі 1 500грн. через не
надання квитанції про її сплату є
помилковим, оскільки чинним
законодавством не передбачено
обов`язок адвоката видавати будь-які
чеки за надані послуги; суд не звернув
увагу на її (апелянта) скрутне
матеріальне становище після ДТП, у
зв`язку з чим, вона вимушена була
позичити грошові кошти на погашення
кредиту (наданого для придбання
пошкодженого автомобіля) для
часткового покриття витрат, які
виникли внаслідок ДТП, про що було
відображено у договорі позики, тому
посилання суду на відсутність підстав
для задоволення вимог про стягнення
коштів для часткового погашення
кредиту у розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК
України є помилковим; при визначення
суми моральної шкоди суд не врахував
обставини справи та необґрунтовано
зменшив її розмір; також суд, в
порушення ч.2 ст.1187 ЦК України, дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову до ОСОБА_3 - власника
транспортного засобу.

Апелянт, треті особи та їх представники
в судове засідання апеляційного суду
не з`явились, надали заяви про розгляд
справи у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні апеляційного суду
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, рішення суду
просили залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.07.2013р., приблизно о 17год. 40хв. ОСОБА_2,
керуючі технічно справним
транспортним засобом марки «Volkswagen
Passat», державний номер НОМЕР_1 (власником
якого є ОСОБА_3), рухався по проїзній
частині вул.Танкістів з боку
м.Дружківка в напрямку вул.50 років
ВЛКСМ м.Краматорська. В цей час у
попутному напрямку рухався автомобіль
ВАЗ-211040 державний номер НОМЕР_2
(власником якого є ОСОБА_1), під
керуванням водія ОСОБА_4 Наближаючись
до опори ЛЕМ №4 вул.Танкістів
м.Краматорська, водій автомобіля
«Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1
ОСОБА_2 в порушенні вимог ПДР України,
виїхав на проїжджу частину
вул.Танкістів м.Краматорська, де скоїв
зіткнення з автомобілем ВАЗ- 211040. В
результаті даної дорожньої пригоди
водію автомобіля ВАЗ - 211040 ОСОБА_4 були
заподіяні тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

Вироком Краматорського міського суду
від 06.12.2013р. ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286
КК України (а.с.106, 107).

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, укладеного між ПАТ
«Страхова Компанія Аско-Донбас
Північний» та ОСОБА_2 його
цивільно-правова відповідальність
застрахована під час експлуатації
забезпеченого транспортного засобу
марки «Volkswagen Passat», державний номер
НОМЕР_1 (а.с.85).

Як вбачається зі звіту
авто-товарознавчого дослідження
ОСОБА_5 від 10.08.2013р. вартість втрати
товарної вартості автомобіля ВАЗ 211040
державний номер НОМЕР_2 складає - 3 891грн.
17коп. (а.с.22-28), послуги експертної
оцінки автомобіля склали 450грн., що
підтверджується квитанцією №13-105 від
10.08.2013р. (а.с.48).

Крім того, з чеку №72 від 09.07.2013р.,
вбачається що вартість послуг
евакуатора автомобіля ВАЗ 211040
державний номер НОМЕР_2 складає 650грн.
(а.с.5).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції послався на ст.ст.1166,1187 ЦК
Українита виходив з того, що
майновашкода, пов`язана із втратою
товарного вигляду транспортного
засобу, завдана ОСОБА_1 в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 04.07.2013р., повинна
відшкодовуватись ОСОБА_2 з вини якого
сталася дорожньо-транспортна пригода.
Суд також з урахуванням глибини
фізичних і душевних страждань ОСОБА_1,
визначив до відшкодування останній
суму моральної шкоди у розмірі 1 500грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог про стягнення коштів для
часткового погашення кредиту, витрат
на правову допомогу та витрат на
відправлення телеграми, суд першої
інстанції виходив з того, що отримані
ОСОБА_1 у позику кошти для часткового
погашення кредиту не є матеріальною
шкодою в розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК
України, понесені витрати на правову
допомогу не підтверджені доказами,
витрати на відправлення телеграми не
передбачені ст.79 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з даними
висновками суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України,
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, що визначено ч.2
ст.1187 ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.4 постанови «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01.03.2013, №4, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

3. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
п.9 Постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995, № 4,
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції, з урахуванням
вище встановлених обставин справи та
норм діючого законодавства, встановив
вину в дорожньо-транспортній пригоді
ОСОБА_2 та дійшов правильного висновку
про стягнення з нього шкоди, пов`язаної
з втратою товарної вартості
транспортного засобу.

Вирішуючи питання про розмір моральної
шкоди, судом було враховано роз'яснення
п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995р. №4 (з
подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», а саме:
конкретні обставини справи, характер
та глибину заподіяних позивачеві
моральних страждань, та виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, визначив розмір
моральної шкоди у сумі 1 500грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
необґрунтованого зменшення судом суми
моральної шкоди, а також
необґрунтовану відмову у стягненні сум
майнової та немайнової шкоди з
власника транспортного засобу ОСОБА_3
спростовуються вище встановленими
обставинами справи та нормами
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Суд першої інстанції також дійшов
вірного висновку про відмову
задоволенні позову в частині вимог про
стягнення коштів для часткового
погашення кредиту, оскільки дані
витрати не є шкодою, завданої майну
ОСОБА_1 в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
підлягає відшкодуванню відповідно до
ст.ст.1166, 1187 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині не спростовують висновків
суду.

Висновок суду про відмову у стягнення
витрат на правову допомогу в розмірі
1500грн., колегія суддів вважає також
правильним з огляду на наступне.

Так, згідно ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України,
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать,
зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, склад та розмір витрат,
пов`язаних з оплатою правової допомоги,
входить до предмету доказування.

З матеріалів справи вбачається та
вбачається з апеляційної скарги, що
ОСОБА_1 не було надано документів, які
підтверджують факт сплати витрат,
пов`язаних з наданням правової
допомоги, оформлених у встановленому
законом порядку (квитанція, платіжне
доручення, касовий чек та інше), тому
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
стягнення витрат на правову допомогу
через їх недоведеність.

Доводи апеляційної скарги про те, що
чинним законодавством не передбачено
обов`язок адвоката видавати будь-які
чеки за надані послуги з правової
допомоги, не ґрунтуються на законі (ч.1
ст.88 ЦПК України).

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржується.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 20 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: