АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3291/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кушнірчук Р. О. Доповідач - Козлов
С.П. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи:
ОСОБА_6, ОСОБА_3, Восьма
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, про скасування реєстрації,
визнання договору купівлі - продажу
недійсним, визнання права власності на
1/2 частину квартири в порядку
спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 лютого
2014 року визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після померлого батька
ОСОБА_7; скасовано державну реєстрацію
права власності на цю квартиру,
зареєстровану у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно 25
вересня 2013 року за номером запису про
право власності 2643999, індексний номер
витягу 9976544, реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна 01, - на
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 25 вересня 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1513;
витребувано із чужого незаконного
володіння ОСОБА_2 1/2 частину цієї
квартири на користь ОСОБА_4 та вирішено
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, а в іншій частині
позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду та
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4.

З підстав неповного з'ясування
судом обставин справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права ОСОБА_3 у своїй
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду та постановити нове
рішення про відмову в позові ОСОБА_4.

Розглянувши справу в межах доводів
скарг колегія суддів не знаходить
підстав для їх задоволення та
скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
на підставі договору купівлі - продажу
від 07.07.1997 року квартира АДРЕСА_1
належала на праві приватної власності
ОСОБА_9, яка 15 лютого 2011 року за
нотаріально посвідченим заповітом все
належне їй рухоме та нерухоме майно, де
б воно не знаходилось та з чого б воно
не складалось, всі майнові права та
обов'язки, які належали їй на день
посвідчення цього заповіту, а також всі
майнові права та обов'язки, які будуть
належати їй на день смерті, заповідала
ОСОБА_7 і ОСОБА_3, та 12 квітня 2011 року
видала на ім'я ОСОБА_3 нотаріально
посвідчену довіреність на
представництво з питань продажу цієї
квартири, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, про що
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було достеменно
відомо.

Не зважаючи на смерть ОСОБА_9 та
маючи правоустановчі документи на її
квартиру і знаючи про її заповіт від
15.02.2011 року ОСОБА_3 19.05.2011 року, діючи по
довіреності на той час вже припиненої в
зв'язку зі смертю ОСОБА_9, за договором
купівлі-продажу продала вказану
квартиру ОСОБА_5, після чого 19 жовтня 2011
року подала до Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори заяву на
прийняття спадщини за заповітом
ОСОБА_9, а 26 жовтня 2011 року з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9
звернувся батько позивачки - ОСОБА_7,
якому нотаріус відмовив у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом за відсутністю у нього на
руках правовстановлюючих документів
на спірну квартиру, у зв'язку з чим у
січні 2012 року, ОСОБА_7 звернувся з
позовом до суду про визнання цього
договору недійсним та 25 квітня 2012 року
рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська, яке набрало законної
сили 03 липня 2012 року, було визнано
недійсним договір купівлі - продажу
квартири, укладений 19.05.2011 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яка діяла від імені та
в інтересах продавця ОСОБА_9, з
поверненням сторін у первісний стан.

23 листопада 2012 року ОСОБА_7 склав
заповіт, яким заповів квартиру своїй
донці -ОСОБА_4, та ІНФОРМАЦІЯ_2 - помер, не
встигнувши оформити своє право
власності за заповітом на 1/2 частину
спірної квартири, після чого ОСОБА_4 05
червня 2013 року подала до Восьмої
дніпропетровської Державної
нотаріальної контори заяву на
прийняття спадщини за заповітом свого
батька, але 05 грудня 2013 року нотаріусом
було відмовлено їй у видачі свідоцтва у
зв'язку з реєстрацією права власності
на цю квартиру на іншу особу згідно
запису в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно.

08 серпня 2013 року ОСОБА_5 видав на
ім'я ОСОБА_3 нотаріально посвідчену
довіреність бути його представником з
питань пов'язаних з укладенням від його
імені договору купівлі-продажу спірної
квартири, а остання в свою чергу 24
вересня 2013 року передала свої
повноваження (передовірила) ОСОБА_6, яка
в наступному за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 25 вересня 2013 року здійснила
відчуження цієї квартири на користь
ОСОБА_2, при цьому про вищевказане
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року
було відомо як продавцеві, так і
покупцеві ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване в нього.

Статтею 387 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях 1261
- 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач
має право охопити заповітом права та
обов'язки, які йому належать на момент
складення заповіту, а також ті права та
обов'язки, які можуть йому належати у
майбутньому.

Згідно ст. 1276 ЦК України якщо
спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія). Право на
прийняття спадщини у цьому випадку
здійснюється на загальних підставах
протягом строку, що залишився.

За таких обставин та виходячи з
того, що ОСОБА_2 було відомо про
вищевказане рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 квітня 2012 року, суд визнав за
позивачкою право власності на 1/2
частину спірної квартири в порядку
спадкування за заповітом після
померлого батька ОСОБА_7, скасував
державну реєстрацію права власності на
цю квартиру на ОСОБА_2 та витребував із
його незаконного володіння 1/2 частину
цієї квартири на користь позивачки,
керуючись названими нормами закону.

Доводи скаржників про
добросовісність ОСОБА_2 при купівлі
спірної квартири фактично зводяться до
переоцінки тих доказів, яким суд дав
належну оцінку у їх сукупності за своїм
внутрішнім переконанням відповідно до
вимог ст. 212 ЦПК України з урахуванням
роз'яснень постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
відповідно до яких набувач визнається
добросовісним, якщо при вчиненні
правочину він не знав і не міг знати про
відсутність у продавця прав на
відчуження майна, наприклад, вжив усіх
розумних заходів, виявив обережність
та обачність для з'ясування
правомочностей продавця на відчуження
майна. При цьому в діях набувача не
повинно бути і необережної форми вини,
оскільки він не лише не усвідомлював і
не бажав, а й не допускав можливості
настання будь-яких несприятливих
наслідків для власника. Власник має
право спростувати заперечення
набувача про його добросовісність,
довівши, що під час вчинення правочину
набувач повинен був засумніватися у
праві відчужувача на відчуження майна
(п. 25).

Не ґрунтуються на нормах закону і
доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
відсутність у ОСОБА_7 свідоцтва про
право на спадщину після смерті ОСОБА_9,
оскільки при розгляді справ про
визнання права власності на спадкове
нерухоме майно у випадках, якщо
спадщина прийнята, проте спадкоємцем
не було одержано свідоцтво про право на
спадщину або не здійснено державну
реєстрацію права на спадщину, слід
брати до уваги, що відповідно до норм ч.
5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину, а статтею 1297 ЦК України,
якою встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися за свідоцтвом про право на
спадщину на нерухоме майно, не
визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину.

Посилання скаржників на
невідповідність вимогам закону
уточнених позовних вимог ОСОБА_4 та на
розгляд судом справи у відсутність
іншого спадкоємця за законом ОСОБА_10 не
може бути прийнято до уваги, оскільки
цією особою рішення не оскаржується та
згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Інші доводи скарг є безпідставними
і правильність викладених в рішенні
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: