АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1167/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гудим О. М. Доповідач - Свистунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Ремеза В.А.,
Міхеєвої В.Ю..

при секретарі Книш К.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Царичанського районного
суду Дніпропетровської області від 19
грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
Царичанської селищної ради
Царичанського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_2,
треті особи: сектор державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Царичанського районного управління
юстиції у Дніпропетровській області,
відділ Держземагентства у
Царичанському районі
Дніпропетровської області, про
визнання протиправними та скасування
рішень Царичанської селищної ради,
скасування Державного акту на право
власності на земельну ділянку та
встановлення сервітуту,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду із зазначеним
позовом до Царичанської селищної ради
Царичанського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_2,
треті особи: сектор державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Царичанського районного управління
юстиції у Дніпропетровській області,
відділ Держземагентства у
Царичанському районі
Дніпропетровської області, яким
просив: - визнати протиправним та
скасувати рішення сесії Царичанської
селищної ради від 09.04.2008 року № 523-24-V про
відмову йому у виділенні земельної
ділянки для проїзду до належної йому
земельної ділянки по АДРЕСА_1; -
визнати протиправним та скасувати
рішення сесії Царичанської селищної
ради від 10.09.2008 року № 633-28-V про
затвердження матеріалів
інвентаризації по безкоштовній
приватизації земельної ділянки та
передачу у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки розміром 0,15га,
розташованої по АДРЕСА_2;

- визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
площею 0,15га, розташовану по АДРЕСА_2,
виданий та зареєстрований 29.10.2010 року
на ім'я ОСОБА_2; - скасувати державну
реєстрацію Державного акта на право
власності на земельну ділянку, площею
0,15га, розташовану по АДРЕСА_2, на ім'я
ОСОБА_2; - зобов'язати Царичанську
селищну раду забезпечити встановлення
позивачу право постійного
користування земельною ділянкою
(сервітут) розміром 3х31=93 кв.м., яка
розташована між земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, належній йому, і межує з
земельною ділянкою, на якій
розташоване домоволодіння АДРЕСА_2, для
проїзду до належної йому земельної
ділянки, на підставі договору згідно
вимог ст. ст. 401-404 ЦК України та ст. ст.
98,99 ЗК України; - стягнути з
Царичанської селищної ради та ОСОБА_2
солідарно на користь ОСОБА_3 судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 114 грн. 70 коп.

Судові витрати сплачені
позивачем у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Рішенням Царичанського районного
суду Дніпропетровської області від 19
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволенні у повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що 09
квітня 2008 року, рішенням № 523-24/V сесії
Царичанської селищної ради, в наслідок
розгляду заяви ОСОБА_3 про надання
земельної ділянки для проїзду на
транспортному засобі до належної йому
на праві особистої власності земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, відмовлено у виділенні
земельної ділянки для проїзду з тих
підстав, що дана земельна ділянка
виділена гр. ОСОБА_2 для обслуговування
житлового будинку(а.с.6).

Як вбачається з матеріалів
справи, гр. ОСОБА_2 20.11.2006 року
звернулася до Царичанської селищної
ради з заявою про надання їй земельної
ділянки, площею 0,10га, для
обслуговування житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_2, та надати дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою по
безкоштовній приватизації вказаної
земельної ділянки(а.с.7).

Рішенням сесії Царичанської
селищної ради від 13.12.2006 року № 170-9/V
ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою по безкоштовній
приватизації земельної ділянки, площею
0,10га, ОЖБ, за адресою: АДРЕСА_1(а.с.8).

Згідно рішення сесії
Царичанської селищної ради від 10.09.2008
року № 633-28/V затверджено технічну
документацію із землеустрою та
передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку ОСОБА_2
однак площею 0,15га для ОЖБ, за адресою:
АДРЕСА_2, що не відповідає змісту заяви
ОСОБА_2 від 20.11.2006 року.

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК
України громадяни або юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками за
рішеннями органів державної
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
Порядок безоплатної приватизації
громадянами земельних ділянок
встановлено ст. 118 ЗК України. Так, за
змістом частин першої, другої, шостої -
десятої цієї статті (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки. Вибір місця
розташування земельної ділянки та
надання дозволу і вимог на розроблення
проекту її відведення здійснюються в
порядку, установленому статтею 151 ЗК
України. Проект відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням
громадян організаціями, які мають
відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін. Проект
відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування. Районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у місячний строк
розглядає проект відведення та приймає
рішення про передачу земельної ділянки
у власність.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до вимог ст. 125 ЗК
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки, виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Державний акт на
право приватної власності на землю
видається на підставі рішення органу
місцевого самоврядування, тому
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта безпосередньо
залежить від законності рішення, на
підставі якого такий акт виданий.

Крім того, висновку про те, що
державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, а тому і вирішення
питання про правомірність видачі
державного акта безпосередньо
залежить від законності рішення, на
підставі якого такий акт виданий,
дійшов і суд касаційної інстанції в
ухвалах колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, такий самий по суті висновок
міститься й у постанові Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 18 вересня 2013 року (справа №
6-92цс13).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, оспорюване рішення селищної
ради № 633 від 10.09.2008 року було прийнято у
порушення вимог ст.. 118 ЗК України, без
узгодження з усіма відповідними
службами та суміжними
землекористувачами, а відтак, дане
рішення, до повного здійснення
вказаних вище узгоджень, не може бути
підставою для видачі Державного акту
на право власності на землю.

Так, згідно до листа Царичанського
селищного голови Сумського Г.В. на ім'я
ОСОБА_3 від 18.09.2009 року № 545/2.11(а.с.11)
зазначено, що рішення селищної ради №
633 від 10.09.2008 року за розглядом
технічної документації по
приватизації земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2, прийнято помилково,
без узгодження з усіма відповідними
службами та суміжними
землекористувачами.

Також, зазначене підтверджується і
самими висновками відділу
Держземагентства у Царичанському
районі від 16.09.2008 року та відділу
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Царичанської райдержадміністрації від
01.10.2008 року, які були прийняті вже після
винесення вищевказаного рішення від
10.09.2008 року.

Крім того, як вбачається з актів
обстеження земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2 землекористувача
ОСОБА_2 датовані 04 серпня 2009 року(а.с.15,16)
та акту встановлення меж земельної
ділянки, що передається у власність
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, без
зазначення дати, обстеження з
узгодженням меж, належної ОСОБА_3
земельної ділянки та земельної
ділянки, якою він користувався для
проїзду впродовж 20 років, з ОСОБА_3 не
проводилось(а.с.14).

Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 637799, зареєстрований 29.10.2010 року,
посвідчує, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки, площею 0,1500 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2.
Згідно вказаного акту земельна ділянка
надана їй для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка).

Таким чином, державний акт,
виданий на підставі рішення, що визнане
незаконним та скасовано, не може бути
законним.

Відповідно до вимог ст. 401 ЦК
України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Як передбачено ст. 98 ЗК України,
яка регулює спірні правовідносини,
право земельного сервітуту -це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

При цьому, за змістом ст. 102 ЗК
України, земельний сервітут
неможливий, коли його встановлення
унеможливлює використання земельної
ділянки, щодо якої встановлено
земельний сервітут, за її цільовим
призначенням.

Відповідно до ст.100 ЗК України, якою
визначено порядок встановлення
земельних сервітутів, ініціатором
встановлення такого може бути власник
або користувач земельної ділянки, який
має потребу у використанні суміжної
земельної ділянки для усунення
недоліків своєї ділянки, пов'язаних з
її місце розташуванням чи природним
станом. Саме власник (користувач),
зацікавлений у встановленні
земельного сервітуту, повинен
звернутися до власника (користувача)
суміжної земельної ділянки з
пропозицією дати дозвіл на обмежене
постійне або строкове користування
цією ділянкою у межах конкретного
земельного сервітуту. Крім того, стаття
100 ЗК України( в редакції, що діяла на
час прийняття зазначеного рішення)
передбачала можливість встановлення
земельного сервітуту на підставі
договору або за рішенням суду.

Відповідно до рішення суду першої
інстанції задоволені вимоги позивача і
в частині встановлення сервітуту.
Зобов'язано Царичанську селищну раду
забезпечити встановлення ОСОБА_3 право
постійного користування земельною
ділянкою (сервітут) розміром 3х31=93 кв.м.,
яка розташована між земельною ділянкою
по АДРЕСА_1, належній ОСОБА_3, і межує з
земельною ділянкою, на якій
розташоване домоволодіння АДРЕСА_2, для
проїзду до належної ОСОБА_3 земельної
ділянки, на підставі договору згідно
вимог ст. ст. 401-404 ЦК України та ст. ст.
98,99 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що у
зазначеній частині, судом першої
інстанції передчасно прийнято рішення
про задоволення вимог позивача. Так,
визнаючи протиправними та скасовуючи
рішення сесій Царичанської сільської
ради від 09.04.2008 року № 523-24-V та від 10.09.2008
року № 633-28-V, визнаючи недійсним
Державний акт на право власності на
земельну ділянку та скасовуючи
державну реєстрацію Державного акту на
право власності на земельну ділянку,
суд, фактично повернув спірну земельну
ділянку у власність селищної ради.

Доказів того, що власник земельної
ділянки - Царичанська селищна рада,
відмовила позивачеві у встановленні
сервітуту, матеріали справи не містять,
а тому, на думку колегії суддів,
відсутні підстави для задоволення
позову у цій частині.

Враховуючи, що висновок районного
суду ґрунтується на обставинах, які
суд помилково вважав встановленими, не
відповідає фактичним обставинам
справи та на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
колегія суддів приходить до висновку
про скасування рішення суду першої
інстанції у цій частині та ухвалення
нового про відмову у їх задоволенні.

Також, судом першої інстанції
невірно вирішено питання щодо
розподілу судових витрат, а саме:
стягуючи солідарно з Царичанської
селищної ради та ОСОБА_2 судовий збір на
користь позивача у розмірі 114,70 грн., суд
першої інстанції не звернув увагу на
те, що солідарне стягнення судового
збору законодавством не передбачено,
що є підставою для скасування
оскаржуваного рішення в цій частині, з
розподілом судових витрат пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України
якщо суд апеляційної інстанції, змінює
рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Зважаючи на помилково визначений
судом першої інстанції порядок сплати
судового збору у вигляді солідарного
стягнення, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про необхідність
зміни розподілу судових витрат
наступним чином: - стягнути з
Царичанської селищної ради на користь
позивача судовий збір у розмірі 114,75
грн.; - стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивача судовий збір у розмірі 114,75
грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
незастосування судом першої інстанції
строку позовної давності до вказаних
правовідносин, колегія суддів вважає
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки, матеріали справи містять
докази того, що позивач фактично з
23.10.2008 року вирішує зазначений спір у
судовому порядку (а.с.17, 29, 31-32,157-164).

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на висновки суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного
суду Дніпропетровської області від 19
грудня 2013 року в частині встановлення
сервітуту та солідарного стягнення
судових витрат - скасувати та ухвалити
у цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_3 про
зобов'язання Царичанської селищної
ради забезпечити встановлення ОСОБА_3
право постійного користування
земельною ділянкою (сервітут) розміром
3х31=93 кв.м., яка розташована між
земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
належній ОСОБА_3, і межує з земельною
ділянкою, на якій розташоване
домоволодіння АДРЕСА_2, для проїзду до
належної ОСОБА_3 земельної ділянки, на
підставі договору згідно вимог ст. ст.
401-404 ЦК України та ст. ст. 98,99 ЗК України -
відмовити.

Стягнути з Царичанської селищної
ради на користь ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 114,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 114,75 грн.

У іншій частині рішення
Царичанського районного суду
Дніпропетровської області від 19 грудня
2013 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді