Номер провадження2/754/2455/14
Справа №754/2118/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

28.03.2014 Деснянський районний суд м. Києва
в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.за
участю секретаряСолодухіної Н.С.
розглянувши у судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання права власності на
однокімнатну кв. АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
між сторонами укладено попередній
договір на зазначену вище квартиру, при
цьому у відповідності до п.2.1 договору
сторони домовились укласти та
нотаріально посвідчити основний
договір з не пізніше 01 листопада 2013
року за ціну 100 000 грн. Зазначену суму у
відповідності до п. 2.3 договору
передано позивачем до підписання
попереднього договору, яка в
подальшому за домовленістю мала бути
зарахована при укладенні та
нотаріальному посвідченні
нотаріального договору (п. 2.4
попереднього договору), але відповідач
не виконав своїх зобов'язань за п. 3.1
попереднього договору, внаслідок чого
він змушений звернутись до суду за
захистом порушених прав.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
викладене в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, причини неявки суду невідомі,
про розгляд справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
розписка про день та час розгляду
справи. Зокрема, в судовому засіданні
28.02.2014 року позовні вимоги визнав в
повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді справи, зібрані по справі
докази, керуючись законом, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні
між сторонами укладено попередній
договір від 11.10.2013 р. на однокімнатну кв.
АДРЕСА_1.

У відповідності до п.2.1 договору
сторони домовились укласти та
нотаріально посвідчити основний не
пізніше 01 листопада 2013 року за ціну 100 000
грн.

Зазначену суму у відповідності до п. 2.3
договорів передано позивачем до
підписання попереднього договору, яка
в подальшому за домовленістю мала бути
зарахована при укладенні та
нотаріальному посвідченні
нотаріального договору (п. 2.4
попереднього договору).

Пунктом 3.1 попереднього договору
передбачені обов'язки відповідача,
згідно з якими відповідач зобов'язаний
після здачі в експлуатацію жилого буд.
АДРЕСА_1 отримати в установленому
порядку документ, що підтверджує право
власності на будинок, зареєструвати
цей документ у місцевому бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна; прибути до нотаріуса
для укладення основного договору у
день визначений усною угодою сторін,
але не пізніше останнього терміну,
передбаченого п. 2.1 попереднього
договору.

Після реконструкції будинок згідно з
Декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрованої
інспекцією державного архітектурно -
будівельного контролю у м. Києві 14
листопада 2011 року за № КВ 5 було
прийнято в експлуатацію, але не
отримано правовстановлюючий документ
і, як наслідок, позивачі позбавлені
можливості укладення основного
договору.

Тобто, на даний час будинок введений в
експлуатацію, будівництво будинку
завершено. У технічному паспорті
зазначено, що будинок прийнято в
експлуатацію з посиланням на
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, яка 14 листопада 2011 року
зареєстрована в УДАБК за № КВ 5.

Будинок підключено до комунальних
мереж міста. Позивач фактично володіє і
користується квартирою.

Встановлені обставини свідчать, що
відповідачем не виконано своїх
зобов'язань за договором, що порушує
майнові права позивача.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних справ
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 328,334 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема, із правочинів. Право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Договір укладений з відповідачем є
двосторонніми правочинами,
спрямованими на набуття цивільних прав
та обов'язків сторін.

Статтями 202 та 204 ЦК України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Підписання вище вказаного договору
було дією спрямованою на набуття
цивільних прав та обов'язків. Договір
між сторонами не був визнаний судом
недійсним та його недійсність не
встановлена законом, що дає підстави
для визнання його правомірним.

Так, у позивача виникло майнове право
вимоги оформлення права власності на
квартиру та обов'язок сплати вартості
вказаної квартири, а у відповідача
виникло право на отримання вартості
квартири на кореспондуючий обов'язок
на оформлення права власності на
вказані квартири за позивачами.

Статтею 331 ЦК встановлено, що право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Право власності на
новостворене майно виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації,право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
особа вважається власником матеріалів,
обладнання, тощо, які були використані
в процесі цього будівництва (створення
майна).

У відповідності до норм цивільного
законодавства України, однією з умов
виникнення прав і обов'язків учасників
цивільних правовідносин є рішення
суду.

Так, відповідно до п. 10 переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
права власності на об»єкти нерухомого
майна, Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 р. № 75, рішення суду про
визнання права власності є
правовстановлюючим документом і
підлягає реєстрації в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації на об'єкти нерухомого
майна.

Враховуючи, що відповідач позов визнав
і таке визнання не суперечить вимогам
закону, не порушує прав та інтересів
інших осіб, з урахуванням ч. 4 ст. 174 ЦПК
України позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 15, 60 ЦПК України, ст. ст. 11,16, 174,
202, 204, 331 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
однокімнатну кв. АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м.
Києва О.Б. Саламон