АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 575 /2014
інстанції: Гуменюк А.І.
доповідач: Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участі осіб: позивача
ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів на
утримання дитини;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, поданою
представником ОСОБА_4

на рішення Шевченківськогорайонного
суду м. Києва від 01.11.2013 року

в
с т а н о в и л а:

05 березня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Шевченківського районного суду м.Києва
з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона
перебувала з відповідачем у шлюбі і, що
вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зауважує, що відповідно до рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 лютого 2012 року, відповідач
повинен сплачувати аліменти на
утримання сина у розмірі ј частини від
усіх видів заробітку, щомісячно,
починаючи із 23 січня 2012 року і до
досягнення дитиною повноліття. Вказує,
що станом на 01 березня 2013 року у
відповідача утворилася заборгованість
по сплаті аліментів у розмірі 14 870 грн. 68
коп. за період із 26 квітня 2012 року і по 31
грудня 2012 року. Оскільки відповідач
зобов'язаний сплачувати аліменти,
згідно рішення суду, починаючи з 23
січня 2012 року, з урахуванням
заборгованості по сплаті аліментів у
розмірі 14 870 грн. 68 коп., просила суд
ухвалити судове рішення, яким стягнути
з відповідача на її користь неустойку
за прострочення сплати аліментів у
розмірі 31 597 грн. 74 коп.

В ході судового розгляду справи, 03
жовтня 2013 року позивач подала заяву про
збільшення розміру позовних вимог та
просила суд стягнути з відповідача на
її користь неустойку за прострочення
сплати аліментів у розмірі 32 675 грн. 74
коп.

У судовому засіданні позивач та її
представник, з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
позов підтримали у повному обсязі,
просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково. Просив суд ухвалити судове
рішення, яким стягнути з відповідача
неустойку за прострочення сплати
аліментів у розмірі 1 500 грн., мотивуючи
тим, що про ухвалення заочного рішення
щодо стягнення з відповідача аліментів
на дитину, останній дізнався лише тоді,
коли отримав копію позову по даній
справі, а саме у березні 2013 року.
Зауважив, що відповідач згоден
оплачувати аліменти на дитину, тому
заочне рішення не оскаржував. Вказав,
що після розірвання шлюбу відповідач
змінив місце проживання, виїхавши до
своїх батьків у Сарненський район.

Крім того, зауважив, що за новим місцем
проживання він зареєстрований з 23
листопада 2012 року і, що позивачеві про
вказані обставини було відомо.
Представник вказав на те, що відповідач
розпочав сплачувати аліменти у березні
2013 року, одразу як йому стало відомо
про стягнення з нього аліментів.
Зауважив, що на даний час відповідач
погасив заборгованість по сплаті
аліментів, що він ніде не працює і, що
останній має невиконані кредитні
зобов'язання перед ПАТ «КБ
«Приватбанк», Першою всеукраїнською
кредитною спілкою, Дочірнім
підприємством «Авто Інтернешнл» та ПАТ
«Укрсоцбанк», а також, що у нього на
утриманні знаходиться
мати-пенсіонерка.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 01.11.2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 неустойку за
прострочення сплати аліментів на
дитину у розмірі 32 675 грн. 74 коп.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь держави
судовий збір у розмірі 326 грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_4 просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
зменшивши розмір неустойки за сплату
аліментів до 1500 грн. Посилається на
незаконність, необґрунтованість
ухваленого судом рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не взято до уваги Довідку
ВДВС Сарненського РУЮ від 28.05.13 року,
відповідно до якої заборгованість по
аліментах за період з 27.04.12 року по 30.04.13
року становить 7155,63 грн.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду про те, що відповідач
визнав факт ухилення ним від сплати
аліментів на дитину, оскільки він не
знав про стягнення з нього в судовому
порядку аліментів на утримання сина.
Дізнався про це він лише у березні 2013
року і після цього розпочав сплачувати
аліменти.

Також, судом не взято до уваги ті факти,
що відповідач не працевлаштований,
перебуває в цивільному шлюбі з іншою
жінкою, має боргові зобов'язання перед
фінансовими установами, має на
утриманні непрацездатну матір ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, (ст. 202 СК України
встановлює обов'язок дітей утримувати
своїх непрацездатних батьків),
власного житла не має, автомобіль
знаходиться в банківській заставі.
Тому вважає, що суд першої інстанції
повинен був застосувати своє право на
зменшення розміру неустойки у
відповідності з ч.2 ст.196 СК України.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_4
підтримав подану апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Позивачка ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином. Неявка відповідача в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_5, подана представником
ОСОБА_4, підлягає задоволенню.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ухиляється від сплати
аліментів на утримання
неповнолітнього сина, у зв'язку з чим
виникла заборгованість по сплаті
аліментів.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду,оскільки він не
відповідає фактичним обставинам
справи, зібраним по справі доказам та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24.02.2012 року, відповідач
зобов'язаний сплачувати на користь
позивача аліменти на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј
частини всіх видів заробітку (доходу),
починаючи із 23.01.2012 року і досягнення
дитиною повноліття (а.с.4-5).

По даній справі було ухвалено заочне
рішення, тобто відповідач не був
присутнім в судовому засіданні під час
вирішення судом позову про стягнення з
нього аліментів на утримання сина.

Відповідач стверджує, що про стягнення
з нього аліментів йому стало відомо у
березні 2013 року. Матеріали справи не
містять доказів, які б спростовували
даний факт. Таким чином, колегія суддів
виходить з того, що про ухвалене
рішення відповідачеві стало відомо
саме у березні 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції
України, статті 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідач зазначив, що він не
ухилявся від утримання сина, оскільки
при поділи майна з позивачкою він
уступив їй свою частку у спільній
квартирі, а вона обіцяла не стягувати з
нього аліменти на утримання сина.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.196 Сімейного
кодексу України, при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Згідно довідки-розрахунку
державного виконавця, розмір
заборгованості відповідача по сплаті
аліментів на дитину у період із 26.04.2012
року і по 31.12.2012 року склав 9 245 грн. 76 коп.
(а.с.6-7).

Крім того, згідно
довідки-розрахунку державного
виконавця, розмір заборгованості
відповідача по сплаті аліментів на
дитину у період із 26.04.2012 року і по 19.04.2013
року складає 13 415 грн. 25 коп. (а.с.43- 44).

На думку колегії суддів, судом
першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального права,
що призвело до ухвалення неправильного
по суті рішення.

Висновок суду першої інстанції про те,
що відповідач ухиляється від сплати
аліментів не підтверджується
належними доказами. Так 11.03.2013 року
(після того як ОСОБА_5 стало відомо про
стягнення з нього аліментів)
відповідачем було сплачено аліменти у
розмірі 720 грн., 11.07.2013 року - 600 грн.,
19.07.2013 р. - 590 грн., 16.08.2013 р. - 7936,50 грн.,
02.09.2013р. - 621 грн., 02.09.2013р. - 5350 грн. Таким
чином відповідачем станом на 02.09. 2013 р.
сплачено аліменти у розмірі 15 817, 50 грн.

Підрахунки суду розміру неустойки
ґрунтуються на довідці-розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів за
період з 26.04.12 року по 19.04.13 року ВДВС
Шевченківського РУЮ (довідка видана
23.01.13 року), згідно якої заборгованість
по сплаті аліментів складає 13415,25 грн.
Однак, судом першої інстанції не взято
до уваги Довідку ВДВС Сарненського

РУЮ від 28.05.13 року, відповідно до якої
заборгованість по аліментах за період
з 27.04.12 року по 30.04.13 року становить 7155,63
грн. Суд не обґрунтував у рішенні суду
чому він надав перевагу однієї довідки
перед іншою довідкою про
заборгованість.

Відповідно до п.3 ст.74 Закону України
«Про виконавче провадження», розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України. Відповідачем надано
відповідні докази (в т.ч. Акт про
встановлення факту проживання
гр.ОСОБА_5 від 27.05.13 року), що він з
листопада-грудня 2011 року проживає в
Сарненському районі Рівненської
області, виконавче провадження по
стягненню аліментів здійснюється у
ВДВС Сарненського РУЮ Рівненської
області. Суд першої інстанції даному
факту оцінки не дав і без будь якого
обґрунтування керувався довідкою ВДВС
Шевченківського РУЮ.

Судом першої інстанції також
зазначено, що відповідач погодився з
тим, що він ухилявся від сплати
аліментів, оскільки просив суд
ухвалити судове рішення, яким стягнути
з нього неустойки у розмірі 1500 грн.
Проте, з даним висновком суду не можна
погодитися.

Рішення суду про стягнення аліментів
було ухвалено без участі відповідача,
дізнався він про нього в березні 2013
року, заяву про його перегляд не
подавав, оскільки погодився на сплату
аліментів і розпочав їх сплачувати
саме з березня 2013 року. Станом на 02.09.2013
року він сплатив аліменти у розмірі
15817,50 грн., що визнала сама позивач у
клопотанні від 01.11.2013 року (а.с. 80) та що
підтверджується відповідними доказами
(а.с. 81-83).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
відповідач ухилявся від сплати
аліментів до квітня 2013 року.

Позивач просила суд стягнути
неустойку за період з 23.01.2012 року по
квітень 2013 року включно. Враховуючи, що
відповідачу стало відомо про стягнення
аліментів у березні 2013 року і він
сплатив аліменти своєчасно за березень
2013 року. Але, аліменти за квітень 2013
року він сплатив лише у липні 2013 року, а
тому колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з нього неустойку
за квітень 2013 року у розмірі 1523,66 грн.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_5 є обґрунтованими, а
висновки, викладені в рішенні суду
першої інстанції щодо наявності
підстав для стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 неустойки в розмірі 32
675,74 грн., є помилковими.

Оскільки судом першої інстанції
неустойку у розмірі 1523,66 грн. було
стягнуто вірно, суд апеляційної
інстанції змінює рішення суду першої
інстанції, а саме зменшує розмір
стягнутої з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
неустойки з 32 675,74 грн. до 1523,60 грн., а
також зменшує розмір стягнутого з
ОСОБА_5 на користь держави судового
збору з 326,76 грн. до 229,40 грн., у
відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України, пропорційно до задоволеної
частини позовних вимог.

Висновки колегії апеляційного
суду відповідають фактичним
обставинам справи та наявним у справі
доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником ОСОБА_4задовольнити.

Рішення Шевченківськогорайонного суду
м. Києва від 01.11.2013 року змінити.
Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 неустойки з 32 675,74 грн. до
1523,60 грн. Зменшити розмір стягнутого з
ОСОБА_5 на користь держави судового
збору з 326,76 грн. до 229,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: