Справа № 2607/7345/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Сербіної Н. Г. ,

при секретарях - Мироновій С.М.,
Глінському А.А., Гур"євій Г. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, 3-тя особа: служба в справах
дітей Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації про
відібрання малолітньої дитини та
передачу матері, зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, служба в справах дітей
Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації, служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м.Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
вищевказаним позовом, який в ході
розгляду справи уточнила, свої вимоги
обгрунтовує тим, що через протиправну
поведінку відповідачів більше ніж два
роки насильно розлучена з своєю
малолітньою дитиною, ОСОБА_6, що
негативно впливає на фізичний та
психологічний розвиток дитини,
позбавляє її права на особисте
виховання дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Зазначає, що з
листопада 2008 року вона проживала разом
з відповідачем, ОСОБА_2, однією сім»єю
на території Франції. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син, ОСОБА_6, який є
громадянином України. У листопаді 2010
року, скориставшись її відсутністю,
відповідач ОСОБА_2, самовільно,без її
дозволу змінив місце пррживання
дитини, перевіз його до м.Києва, де
передав дитину своїм батькам, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4. На даний час її син проживає в
АДРЕСА_1, в квартирі відповідачів.
Батько дитини, ОСОБА_2 займається
вихованням дитини тоді, коли перебуває
в Україні, у його відсутність дитина
перебуває з іншими відповідачами,
батьками ОСОБА_2, інколи дитина
залишається на піклуванні сусідки
відповідачів- ОСОБА_7. Дані обставини
встановлені рішенням Подільського
районного суду м.Києва від 08.08.2011 року,
яким задоволені позовні вимоги
позивачки до ОСОБА_2 про визначення
місця мешкання дитини та визначено
місце проживання дитини з матір»ю-
ОСОБА_1.

Як до набрання чинності вказаним
рішенням, так і після цього,
відповідачі не передають їй дитину, не
дають бачитись з нею.

Просила відібрати малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого
визначено з ОСОБА_1, від ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, які мешкають за адресою-
АДРЕСА_1 та ОСОБА_5, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_2. Передати
малолітнього ОСОБА_6 їй, ОСОБА_1, яка
мешкає за адресою : АДРЕСА_3 та
допустити негайне виконання рішення
щодо відібрання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом, який обгрунтовує
тим, що з листопада 2010 року через
непорозуміння він та відповідачка
ОСОБА_1 почали проживати окремо, при
цьому спільна дитина залишилася
проживати та перебуває на його
утриманні з листопада 2010 року по даний
час. Вказує, що після народження дитини
відповідачка майже не приділяла уваги
дитині, вихованням дитини здебільшого
займався він. На теперішній час дитина
проживає в квартирі, що є спільною
власністю його та його батьків. Дитині
створені всі необхідні умови для
всебічного фізичного, духовного та
інтелектуального розвитку. Він
повністю забезпечує дитину одягом та
харчуванням. Дитина зростає у повній
гармонії та любові, позивач піклується
здоров»ям дитини, має постійний
заробіток, позитивно храктеризується.
Позивач та його батьки дуже люблять та
поважають дитину, котра відповідає їм
взаємністю.

Відповідачка ж має неврівноважений
характер, дитина їй байдужа, останній
раз спілкувалася з дитиною майже два
роки тому . Будь-якої участі у
вихованні, розвитку та утриманні
дитини відповідачка не приймає.
Відповідачка не спілкується з дитиною,
відносно дитини турботу не проявляє та
участь у вихованні дитини не приймає.
Відповідачка матеріально не
забезпечена, отримує нерегулярний та
мінливий дохід, який повністю витрачає
на свої потреби.

В серпні 2011 року Подільським райсудом
м.Києва було прийнято рішення, яким
визначено місце проживання дитини з
матір»ю. Але відповідачка не
скористалась цим рішенням і вимагала
визначити місце проживання дитини лише
формально.

Позивач вважає, що обставини справи,
від часу прийняття рішення по справі
про визначення місця мешкання дитини
настільки змінилися, що виникла
необхідність у зміні визначеного судом
місця проживання дитини і встановлення
місця проживання дитини його
фактичному місцю проживання, а саме з
батьком дитини.

Просив визначити місце проживання
дитини ОСОБА_6, з батьком, ОСОБА_2,
стягнути з відповідачки судові
витрати.

У судовому засіданні позивачка свій
позов підтримала з тих же підстав,
просила його задовольнити, в
задоволенні зустрічного позову
просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, в
його задоволенні просив відмовити,
зустрічний позов підтримав з тих же
підстав, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
основний позов не визнали, в
задоволенні позову просили відмовити.
Зустрічний позов просили задовольнити.

3-ті особи: служба в справах дітей
Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації, служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м.Києві державної адміністрації
основний позов підтримали, просили
його задовольнити, в задоволенні
зустрічного позову просили відмовити.

Представник прокуратури Подільського
району м.Києва Павліченко В.О. в
задоволенні оновного позову просила
відмовити, зустрічний позов просила
задовольнити.

Заслухавши пояснення позивачки,
відповідачів, представника
відповідачів ОСОБА_9, думку
представника прокуратури, 3-х осіб,
допитавши свідків та вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
основний позов підлягає частковому
задоволенню, а в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з
листопада 2008 року позивачка проживала
з відповідачем однією сім»єю у
Франції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем
народився син-ОСОБА_6.

У листопаді 2010 року відповідач без
згоди позивачки перевіз дитину з
Франції до України до своїх батьків-
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 08 серпня 2011 року було
визначено місце проживання дитини,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю- ОСОБА_1 (
а.с.7-10).

Ухвалою колегії суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва від 13 жовтня 2011 року
вищевказане рішення суду залишено без
змін ( а.с. 11-13).

Позивачка зазначає, що як до набрання
вказаним рішенням законної сили, так і
після цього, відповідачі не надають їй
дитину, на її численні звернення
віддати їй дитину не реагують, не
відчиняють двері, коли вона приходить,
не впускають до квартири навіть в
присутності представників органів
внутрішніх справ, не дають можливості
забрати дитину.

Дана обставина підтверджується як
вищезазначеним рішенням суду, так і
постановами про відмову в порушенні
кримінальної справи ( а.с.14-18, 45-46, 49-50).

Про те, що після постановлення рішення
суду від 08.11.2011 року позивачка
неодноразово зверталась до
відповідачів щоб забрати дитину
підтверджують і допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12.

З приводу виконання рішення суду від
08.08.2011 року, яким визначено місце
проживання дитини ОСОБА_6 з матір»ю -
ОСОБА_1, позивачка зверталась до ВДВС
Подільського РУЮ в м.Києві, однак
постановою від 06.01.2012 року було
відмовлено в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання на підставі ст. п.8.ч.1.ст.. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки вказане рішення
не підлягає примусовому виконанню
державною виконавчою службою.

З викладеного можна зробити висновок,
що позивачка намагалась повернути
дитину, однак відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, знаючи про рішення суду,
яким визначено місце мешнання
малолітнього ОСОБА_6 з матір»ю,
позивачкою по справі, дитину матері не
передають, дитина до цього часу
проживає з ними.

Згідно ст.160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Суд не може передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові
дитини.

Згідно ч.3 ст. 9 Конвенції про права
дитини дитина, яка не проживає з одним
чи обома батьками, має право
підтримувати на регулярній основі
особисті і прямі контакти з обома
батьками, за винятком випадків, коли це
суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про
права дитини батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства»
дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватись з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли це право обмежене
законом. Дитина, яка розлучена з одним
із батьків чи обома батьками, має право
регулярно підтримувати особисті
стосунки й прямі контакти з обома
батьками, крім випадків, коли це
суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
право перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Декларація прав дитини від 20 листопада
1959 р. містить принцип 6, за яким дитина
може бути розлучена з матір'ю лише у
винятковій ситуації.

Згідно ч.1 ст. 162 СК України якщо один з
батьків або інша особа самочинно, без
згоди другого з батьків чи інших осіб, з
якими на підставі закону або рішення
суду проживала малолітня дитина або
дитячого закладу (установи), в якому за
рішенням органу опіки та піклування
або суду проживала дитина, змінить її
місце проживання, у тому числі способом
її викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання. Дитина
не може бути повернута лише тоді, коли
залишення її за попереднім місцем
проживання створюватиме реальну
небезпеку для її життя та здоров'я або
обставини змінилися так, що повернення
суперечить її інтересам.

Згідно ч.2 ст. 163 СК України батьки мають
право вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. . Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Відповідач заперечуючи проти позову
про відібрання дитини, зазначає, що
обставини справи, від часу прийняття
рішення по справі про визначення місця
мешкання дитини з позивачкою настільки
змінились, що виникла необхідність і у
зміні визначеного судом місця
проживання дитини і встановлення
місця проживання дитини його
фактичному місцю проживання, а саме з
батьком дитини. При цьому зазначає, що
він має постійний дохід, позитивно
хаактеризується сусідами, знайомими,
колегами та керівництвом. Будь-якими
психічними захворюваннями не хворів та
не хворіє, психічних розладів не має, не
вживає алкогольні напої, не палить,
наркотичні засоби не вживає. Це саме
стосується і його батьків. Він та його
батьки дуже люблять та поважають
дитину. При цьому зазначає, що
відповідачка за зустрічним позовом має
неврівноважений характер, дитина їй
байдужа, останній раз спілкувалася з
дитиною більше трьох років і при цьому
не здійснювала будь-яких реальних дій
спрямованих на мирне вирішення
итуації, що склалася, реальних дій
направлених на знаходженя порозуміння
з ціллю спілкування з дитиною, не
проявляла будь- яких реальних дій по
піклуванню за дитиною, не цікавилася
взагалі ні його життям, здоров»ям,
матеріальним забезпеченням.
Відповідачка матеріально не
забезпечена, ніде не працює та не
отримує будь-яких доходів. Пред»явив
зустрічний позов про визначення місця
проживання дитини разом з ним.

Аналізуючи зібрані по справі докази,
суд вважає, що позивачем за зустрічним
позовом не надано належних доказів в
підтвердження тих обставин, що від часу
прийняття рішення по справі про
визнання місця мешкання дитини з
позивачкою настільки змінились
обставини, що виникла необхідність у
зміні визначення судом місця
проживання дитини, а саме з батьком
дитини. Підстави, які зазначені в
зустрічному позові вже аналізувались
судом при постановленні рішення
Подільським районним судом м. Києва від
08 серпня 2011 року та ухвали колегії
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва від
13 жовтня 2011 року, відповідно до яких
місце проживання дитини визначено з
матір»ю.

Посилання відповідача на те, що
позивачка за основним позовом
матеріально не забезпечена, ніде не
працює та не отримує будь-яких доходів
спростовуються зібраними по справі
доказами.

Так, відповідно до відповіді ПАТ «КБ
«Надра» від 20.12.2013 року на запит
прокурора Подільського району м.Києва
між позивачкою та ПАТ «КБ «Надра» було
укладено кредитний договір №
371/П/99/2007-840 і станом на 20 грудня 2013 року
позивачка простроченої заборгованості
( штрафних санкцій) не має. Питання про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_3 не вирішувалось ( а.с.
157,т.2).

Отже, факт відсутності заборгованості
за кредитним договором спростовує
твердження відповідача про те, що
позивачка матеріально не забезпечена
та не отримує будь-яких доходів.

Разом з тим, як вбачається з довідки
державної прикордонної служби України
№ 254/Г-2268 від 11.04.2013 року про перетин
кордону ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, останній
за період з 06.01.2011 року по 26.03.2013 року
перетинав кордон по декілька разів на
місяць, був відсутній в Україні певний
час, при цьому вихованням
неповнолітнього сина не займався,
догляд за дитиною здійснювали його
батьки - відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування Подільської районної у
м.Києві державної адміністрації від
04.04.2013 року щодо визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки вважає
доцільним визначити проживання
малолітнього ОСОБА_6 разом з його
матір»ю- ОСОБА_1 ( а.с. 238-239,т.1).

Служба в справах дітей Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації повністю підтримує
висновок органу опіки та піклування
Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації .

Враховуючи вищевикладене та приймаючи
до уваги те, що не встановлено судом
протипоказань позивачці по справі для
виховання дитини, яка має самостійний
дохід, не зловживає спиртними напоями
або наркотичними засобами, не
встановлено і аморальної поведінки
позивача по справі, проживання дитини,
яка є малолітньою, разом з своєю матір'ю
не зашкодить нормальному розвиткові
дитини та буде відповідати розумності
проживання дитини з своєю матір'ю.

Сам по собі факт проживання дитини на
даний період часу з відповідачами по
справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є
достатньою підставою для визначення
місця проживання дитини з батьком, бо
виключних обставин для закріплення
такого проживання дитини з батьком та
розлучення з своєю матір'ю суд не
вбачає.

Оцінюючи докази по справі, фактичні
обставини справи, суд не вбачає підстав
для задоволення зустрічного позову
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини з батьком.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання
дитини підлягають задоволенню в
частині відібрання малолітнього
ОСОБА_6 у відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 та передачі дитини матері,
ОСОБА_1. Що ж стосується позовних вимог
про відібрання дитини, які пред»явлені
до відповідачки ОСОБА_5, то ці вимоги є
необґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні, а
тому задоволенню не підлягають. В
судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_5 пояснила, що з малолітнім
ОСОБА_6 вона не проживає, не тримає в
себе дитину, іноді на прохання
відповідачів може доглянути дитину у
їх відсутність.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку про часткове задоволення
позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2

Згідно ст. 367 ЦПК України суд допускає
негайне виконання рішень у справах: про
відібрання дитини іі повернення її
тому, з ким вона проживала, по стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць.

На підставі наведеного, ст.ст. 160-163 СК
України, керуючись ст.ст. 10, 213, 214, 215, 218,
367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, 3-тя особа: служба в справах
дітей Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації про
відібрання малолітньої дитини та
передачу матері - задовольнити
частково.

Відібрати у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які
мешкають за адресою: АДРЕСА_1,
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
передати ОСОБА_1, яка мешкає за адресою:
АДРЕСА_3.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, служба в справах дітей
Подільської районної у м.Києві
державної адміністрації, служба у
справах дітей Шевченківської районної
у м.Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини -
відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в
частині відібрання дитини і повернення
її позивачці.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Н. Г. Сербіна