Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/808/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Партоліна І.П.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді:
Авраменко Т.М.,

суддів:
Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при секретарі:
Крисановій Ю.О.,

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
апеляційною скаргою приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське», на рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 27 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного сільськогосподарського
підприємства «Вільшанське» про
розірвання договору оренди земельної
ділянки та стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до
приватного сільськогосподарського
підприємства «Вільшанське» ( далі - ПСП)
про розірвання договору оренди
земельної ділянки та стягнення
заборгованості.

Зазначала, що 21 лютого 2010 року
вона уклала з ПСП договір оренди
земельної ділянки, відповідно до якого
передала відповідачу належну їй
земельну ділянку загальною площею 5,82
га в оренду терміном на 10 років.
Пунктами 9, 11 договору передбачено, що
орендна плата сплачується в розмірі 3%
від нормативної грошової оцінки до 30
грудня поточного року, а в разі
несплати орендної плати у визначені
договором строки справляється пеня у
розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний
день прострочення. В порушення умов
договору відповідач не сплатив їй
орендну плату за 2010, 2011,2012 роки в сумі 5721
грн.28 коп., на її неодноразові вимоги
виплатив оренду плату тільки за 2013 рік.

Просила суд в зв'язку із
систематичною несплатою орендної
плати відповідачем розірвати договір
оренди, стягнути з відповідача
заборгованість по орендній платі в
сумі 5721 грн.28 коп., пеню в сумі 16423 грн.68
коп., 3% річних в сумі 449 грн.97 коп. та
судові витрати.

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 27 січня 2014 року позов
задоволено частково. Розірвано договір
оренди земельної ділянки від 22
листопада 2010 року, стягнуто з
відповідача на користь позивача
орендну плату за 2010-2012 роки в сумі 5721
грн.28 коп., пеню в сумі 15575 грн. 41 коп. та 3%
річних 426 грн.66 коп., судовий збір 449
грн.94 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Зокрема, зазначає, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України, суд неповно
з'ясував обставини справи, не врахував,
що за 2010-2012 роки орендна плата
виплачувалася в натуральній формі, що
підтверджується журналом видачі
орендної плати в натуральній формі,
поясненнями свідків, суд не врахував
жоден з доводів відповідача, не
заслухав особисті пояснення позивача
та не надав правової оцінки наданим
відповідачем доказам.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, зазначив, що
ПСП погоджується на розірвання
договору оренди, однак заперечує щодо
виплати орендної плати, оскільки вона
отримана позивачем повністю, та пені,
нарахування якої не може перевищувати
одного року.

Представник позивача просив
відхилити апеляційну скаргу, оскільки
рішення суду є законним і
обґрунтованим, а права позивача, яка є
особою похилого віку, на отримання
орендної плати систематично та
тривалий час порушувалися
відповідачем, тільки після
попередження про звернення в суд
виплачена орендна плата за 2013 рік.

Позивач подала заяву про розгляд
справи в її відсутності (а.с.129).

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи, 21
лютого 2010 року орендодавець ОСОБА_2 і
орендар ПСП «Вільшанське» уклали
договір оренди земельної ділянки
площею 5,82 га строком на 10 років зі
сплатою орендної плати в розмірі трьох
відсотків від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, що становить
2680 грн.98 коп. Обчислення розміру
орендної плати за земельну ділянку
здійснюється з урахуванням індексів
інфляції, що переглядається щорічно.
Орендна плата вноситься до 30 грудня
поточного року. Передача продукції та
надання послуг в рахунок орендної
плати оформляється відповідними
актами. У разі невнесення орендної
плати у строки, визначені договором,
справляється пеня в розмірі 0,3%
несплаченої суми за кожний день
прострочення. Договір оренди
зареєстровано 22 листопада 2010 року
(а.с.6-8).

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином у встановлений термін,
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства (ст.526 ЦК
України).

Згідно з ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону
України «Про оренду землі» на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України. Підставою для
припинення права користування
земельною ділянкою є систематична
несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141
ЗК України).

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
12 грудня 2012 року № 6-146 цс12, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Судом встановлено, що відповідач
не сплатив позивачу орендну плату за
2010, 2011, 2012 роки та в межах заявлених
позовних вимог стягнув на користь
позивача орендну плату в сумі 5721 грн.23
коп.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.1 і ч.3 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57-60
ЦПК. Обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦК України).
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях (ст.60 ЦПК України).
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦК
України).

Позивач не визнає отримання нею
орендної плати за 2010-2012 роки. Суд дійшов
правильного і обґрунтованого висновку,
що відповідач не надав належних та
допустимих доказів виплати позивачу
орендної плати за 2010-2012 роки. Доводи
апеляційної скарги такого висновку
суду не спростовують.

Відповідач на підтвердження
факту виплати позивачу орендної плати
надав журнал видачі орендної плати за
2010-2013 роки (а.с.45-55), якому суд дав
належну оцінку та вказав, що в
зазначеному журналі відсутні підписи
позивача в отриманні
сільськогосподарської продукції в
рахунок орендної плати. Позивач
розписалася за отримання орендної
плати за 2013 рік в сумі 5000 грн. (а.с.53). За
інші роки її підпису в журналі про
отримання сільськогосподарської
продукції або грошей в рахунок
орендної плати немає. Також суд першої
інстанції правильно зазначив, що
журнал не містить ідентифікацію особи,
якій видано сільгосппродукцію,
значиться тільки прізвище, не вказана
дата видачі продукції та її ціна.

Посилання відповідача на
пояснення свідків про отримання
позивачем орендної плати суперечить
п.12 укладеного між сторонами договору
оренди, яким передбачено, що передача
продукції та надання послуг в рахунок
орендної плати оформляється
відповідними актами, які відповідач не
надав. Крім того, свідки не зазначають
конкретно, скільки та на яку суму
отримала позивач сільгосппродукції, їх
пояснення зводяться до того, що при
отриманні орендної плати вони бачили
позивачку або членів її сім'ї.

Наданим сторонами доказам суд
відповідно до ст.212 ЦПК України дав
належну оцінку і передбачені законом
підстави для переоцінки доказів
апеляційним судом відсутні.

Доводи представника відповідача, що
позивач скористалася відсутністю у ПСП
належного обліку та порядку видачі
орендної плати для повторного
стягнення орендної плати та розірвання
договору оренди, є припущенням, не
підтверджують отримання позивачем
орендної плати та не можуть бути
підставою для відмови в позові.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач систематично не виплачував
позивачу орендну плату за три роки - 2010 ,
2011, 2012 роки, то це є підставою для
розірвання договору оренди земельної
ділянки.

Згідно зі ст.214 ЦК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення пені не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік. Статтею 253
ЦК України визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Тобто пеня - це
санкція, яка нараховується з першого
дня прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Отже аналіз норм ст. 266 ч. 2 ст.
258 ЦК України дає підстави для висновку
про те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням особи до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові № 6-116 цс 13 від 6 листопада 2013
року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України про
строк позовної давності є
обов'язковими для суду, нарахування
пені не може перевищувати одного року.

За таких обставин пеня за
прострочення орендної плати
обраховується в розмірі 0,3% із
визначеної та стягнутої судом суми
заборгованості по орендній платі 5721
грн. 28 коп. за кожний день прострочення
в межах строку спеціальної позовної
давності за 365 днів, що становить 6264
грн.80 коп ( 5721,28 х 0,3%) : 100% х 365).

Оскільки суд першої інстанції при
визначенні розміру пені неправильно
застосував норми матеріального права
та обрахував її не з стягнутої суми
заборгованості по орендній платі, то
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення пені в сумі 6264 грн.80 коп.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» задовольнити частково.

Скасувати рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 27 січня 2014
року в частині стягнення пені за 2010-2012
роки в сумі 15575 грн.41 коп.

Стягнути з приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» на користь ОСОБА_2 пеню в
сумі 6264 грн.80 коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: