Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/795/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Свінцицький
Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Капустинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, про поділ майна та
визнання права власності на 1/2 частини
спільного сумісного майна, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Радомишльського районного суду
Житомирської області від 12 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом. Після уточнення
позовних вимог позивачка зазначала, що
з 20 вересня 2003 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2 Рішенням суду від 31 травня 2013
року їх шлюб розірвано.

За період шлюбу ними було набуто майно,
а саме: житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
який знаходиться в АДРЕСА_1; дві
земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,0203
га, що розташовані біля спірного
будинку; автомобіль марки - VOLKSWAGEN
Transporter, 1997 року випуску, державний
номерний знак - НОМЕР_4; мопед марки - HONDA
Dio, 1996 року випуску, державний номерний
знак - НОМЕР_5; хатні меблі,
електрообладнання і речі домашнього
вжитку на суму 75 200,00 грн., а також три
торгівельні кіоски з товаром для
підприємницької діяльності на ринку
вартістю 127 500,00 грн.

На даний час між ними не досягнуто
домовленості про розпорядження майном
придбаним під час перебування у шлюбі.
Відповідач відмовляється визнавати за
нею її право на рівну частку у вище
зазначеному майні.

За наведених обставин, ОСОБА_1 просила
визнати вище зазначене майно спільною
сумісною власністю подружжя та в
порядку поділу визнати за нею право
власності на 1/2 частину майна. А саме: на
1/2 частину будинку АДРЕСА_1; на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,1000
га та 1/2 частину земельної ділянки
площею 0,0203 га; на 1/2 частину всіх хатніх
меблів, електрообладнання і речей
домашнього вжитку; на автомобіль марки
VOLKSWAGEN Transporter, 1997 року випуску, державний
номерний знак - НОМЕР_4.

Решту майна залишити ОСОБА_2

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 12 лютого
2014 року позов задоволено частково.

Визнано об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter,
номер кузова НОМЕР_1, державний
номерний знак - НОМЕР_4, зареєстрований
Радомишльським МРЕВ Житомирської
області 23.08.2012 року та мопед марки HONDA Dio,
номер двигуна НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_5, що
зареєстрований Радомишльським МРЕВ
Житомирської області 30.07.2010 року.

В порядку поділу майна визнано за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
автомобіля марки VOLKSWAGEN Transporter, номер
кузова НОМЕР_1, державний номерний знак
- НОМЕР_4, зареєстрований
Радомишльським МРЕВ Житомирської
області 23.08.2012 року.

В порядку поділу майна визнано за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
автомобіля марки VOLKSWAGEN Transporter, номер
кузова НОМЕР_1, державний номерний знак
- НОМЕР_4, зареєстрований
Радомишльським МРЕВ Житомирської
області 23.08.2012 року.

Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні вимог про поділ майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу. Посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить змінити рішення суду в
цій частині та постановити нове
рішення, яким поділити набуте за час
шлюбу майно, визнавши за нею право
власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1; на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,1000 га; на 1/2 частину
земельної ділянки площею 0,0203 га; на
автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter, 1997 року
випуску, державний номерний знак -
НОМЕР_4.

При цьому зазначає, що суд першої
інстанції розглядаючи спір не
встановив та не врахував всіх обставин
справи, дав неправильну оцінку наявним
у справі доказам, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Вказані доводи та вимоги підтримані
позивачкою та її представником в ході
апеляційного розгляду справи.

Представник відповідача заперечує
проти доводів сторони позивачки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України - майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

За змістом ст.62 СК України - якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як встановлено матеріалами справи,
сторони з 20 вересня 2003 року по 31 травня
2013 року перебували у зареєстрованому
шлюбі. Відповідачем у 2003 році до
реєстрації шлюбу з позивачкою за
договором дарування був набутий
будинок АДРЕСА_1 Житомирської області.

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються.

Обгрунтовуючи позов про визнання
будинку спільною сумісною власністю
подружжя та його поділ позивачка
посилалася на те, що цінність даного
житлового будинку істотно збільшилась
внаслідок спільних трудових і грошових
затрат подружжя.

Проте, як свідчать матеріали справи,
такі обставини не доведені. Зокрема, в
матеріалах справи відсутні належні та
допустимі докази про те, що спірний
будинок за час шлюбу істотно
збільшився у своїй вартості внаслідок
спільних трудових і грошових затрат
подружжя. Тобто внаслідок проведення
його ремонту та перебудови.

Судом першої інстанції з метою
встановлення таких обставин була
призначена експертиза, однак така
проведена не була.

При апеляційному розгляді справи, суд
відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. Зокрема роз'яснив
стороні позивача право заявити
клопотання про призначення
відповідної експертизи для
підтвердження обставин, на які вона
посилається та про наслідки не
заявлення такого клопотання. Тобто на
підтвердження своїх доводів про
істотне збільшення цінності спірного
будинку за період шлюбу. Проте
позивачка та її представник в суді
апеляційної інстанції не скористалися
таким правом, клопотання про
призначення експертизи заявляти
відмовились.

Не доведено вище наведених позивачкою
обставин і поясненнями свідка ОСОБА_3,
допитаного судом апеляційної
інстанції за її клопотанням.

Відтак, встановити чи проводились у
спірному будинку в період шлюбу сторін
ремонтні роботи, їх об'єм та чи
збільшилась цінність даного житлового
будинку і в якому розмірі не є можливим.
А тому підстави для визнання спірного
будинку спільною сумісною власністю
подружжя - відсутні. У зв'язку із цим
відсутні і підстави для визнання за
позивачкою права власності на 1/2
частину цього будинку, оскільки така
вимога є похідною від вимоги про
визнання будинку спільною сумісною
власністю подружжя.

Крім того, відсутні і підстави для
визнання спільною сумісною власністю
трьох торгівельних кіосків з товаром
через ненадання позивачем відповідних
доказів про належність таких будь-кому
із колишнього подружжя.

Не визнання оскаржуваним судовим
рішенням об'єктом права спільної
сумісної власності іншого майна,
зокрема хатніх меблів,
електрообладнання і речей домашнього
вжитку не є доводами апеляційної
скарги та предметами на які претендує
позивачка, а тому відповідно до ст.303
ЦПК України правильність рішення в цій
частині не перевіряється.

Разом з тим, матеріалами справи
доведено, що за час шлюбу сторони
придбали автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter,
1997 року випуску, державний номерний
знак - НОМЕР_4, що зареєстрований на
відповідача ОСОБА_2

А тому, відповідно до вимог ст.60 СК
України зазначене майно є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_2. Відтак суд
обгрунтовано задовольнив позов в цій
частині частково та відповідно до
вимог ст.70 СК України визнав за
позивачкою право власності на 1/2 його
частину.

Проте, вирішуючи вимоги про визнання
земельних ділянок спільною сумісною
власністю подружжя суд не врахував
наступного.

Так, Законом України „Про внесення
зміни до статті 61 СК України щодо
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя" від 11.01.2011 року №
2913-У1, який набрав чинності з 12.02.2011 року,
статтю 61 СК України доповнено частиною
п'ятою такого змісту: „Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя є
житло, набуте одним із подружжя під час
шлюбу внаслідок приватизації
державного житлового фонду, та
земельна ділянка, набута внаслідок
безоплатної передачі її одному з
подружжя із земель державної або
комунальної власності, у тому числі
приватизації".

Оскільки відповідач право власності на
спірні земельні ділянки набув шляхом
приватизації відповідно до державних
актів від 23.03.2012 року (а.с.136, 137), тобто в
період дії вище наведених норм закону
та в період шлюбу з позивачкою, то
вказане майно є спільною сумісною
власністю подружжя і позивачка має
право на 1/2 їх частини.

Відтак, доводи апеляційної скарги про
необгрунтованість рішення суду в
частині відмови у задоволенні вимог
про визнання земельних ділянок
спільною сумісною власністю подружжя
та їх поділу слід визнати
обгрунтованими, а судове рішення в
зазначеній частині таким, що не
відповідає вимогам закону.

Тому відповідно до ст.309 ЦПК України
рішення суду у зазначеній частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 12 лютого
2014 року в частині відмови у задоволенні
позову про визнання спільною сумісною
власністю земельних ділянок скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,1000 га, кадастровий
номер - : 06 : 007 : 0198 цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0, 0203 га кадастровий
номер - : 06 : 007 : 0199 цільовим
призначенням - для ведення особистого
селянського господарства, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, визнавши за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
вказаних земельних ділянок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді