АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2546/14 р.
Справа № 645/9471/13
Головуючий 1 інстанції Бондарева
Категорія: стягнення суми
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 06 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів

В обґрунтування позову вказала, що
17.12.2007 року між нею та ОСОБА_5 був
укладений договір позики грошових
коштів для будівництва будинку по
АДРЕСА_1, у сумі 330000 грн., що на момент
підписання договору було еквівалентно
70000 дол. США, на строк до 28.05.2010 року.
Вказані грошові кошти не були
своєчасно повернуті, рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 17.10.2011 року з ОСОБА_4
стягнуто на користь ОСОБА_5 561115 грн.
ОСОБА_4 повністю виконала свої
обов'язки перед ОСОБА_5, сплативши їй
вказану суму. На час укладання договору
позики та одержання грошових коштів
позивач знаходилась у шлюбі з
відповідачем. Оскільки запозичені
кошти були використані для сумісних
потреб подружжя, просила стягнути з
відповідача на її користь 1 /2 частину
цих коштів, тобто 280 557,50 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
пояснив, що вказані кошти не були
витрачені на потреби сім'ї.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 06 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
280557,50 грн. в порядку регресу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимов
ОСОБА_4 в повному обсязі. Посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
кошти не могли бути витрачені в
інтересах сім'ї, так як на день їх
отримання будинок вже був побудований.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не надав доказів на
підтвердження того, що позичені кошти
були витрачені позивачкою не в
інтересах сім'ї.

З такими висновками судова
колегія погодитися не може.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України -
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема питання про те, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до спірних
правовідносин.

Встановлено, що сторони з 19.08.1995
року перебували у шлюбі, який розірвано
за рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 28.10.2008 року ( а.с. 37, 38
).

17.12.2007 року між ОСОБА_4 та у ОСОБА_5
укладено договір позики, згідно умов
якого остання позичила грошові кошти у
розмірі 330000 грн., що на момент
підписання договору було еквівалентно
70000 дол. США, на строк до 28.05.2010 року ( а.с.4
).

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 17.10.2011 року з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_5 стягнуто борг за цим
договором позики, з врахуванням
судових витрат, у розмірі 561115 грн. ( а.с. 5
).

17.09.2013 року ОСОБА_5 надала
розписку, згідно якої ОСОБА_4 повернула
їй борг повністю ( а.с. 39 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

З договору позики випливає, що суму
грошей за договором отримала ОСОБА_4 і
тільки вона є стороною ( позичальником )
за цим договором.

Покладаючи обов'язок на відповідача за
договором позики, суд першої інстанції
виходив із того, що договір був
укладений в інтересах сім'ї, один з
подружжя виконав солідарний обов'язок,
а тому у відповідності з вимогами ст. 541
ЦК України має право на зворотну вимогу
( регрес ) до іншого з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Аналіз зазначених норм матеріального
права надає підстави для висновку, що
при покладенні обов'язку на одного з
подружжя, який не був стороною у
договорі позики, доказуванню підлягає
укладення договору позики та отримання
позики для потреб та інтересів сім'ї.

Стягуючи на користь позивача половину
відшкодованої нею суми боргу за
договором позики, суд виходив тільки з
факту перебування сторін на час
укладення договору позики у шлюбі.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Згідно ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Обставини, які мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказування по цивільній справі,
як і судове рішення не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проте суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що належні докази про
укладення договору позики в інтересах
сім'ї під час розгляду справи не надані.
Не надані такі докази і в суді
апеляційної інстанції.

Посилання в позовній заяві на те, що
рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 17.10.2011 року було
встановлено, що кошти позичалися
ОСОБА_4 для будівництва будинку по
АДРЕСА_1, судовою колегією не
приймаються.

В рішенні апеляційного суду
Харківської області від 12.07.2012 року
встановлено, що вищеназваний будинок
було реконструйовано до 2006 року, а тому
вважати, що 70000 дол. США, позичені ОСОБА_4
у ОСОБА_5 були витрачені для
будівництва цього будинку не можна (
а.с.61 - 63 ).

За таких обставин, є всі підстави
для скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4;
313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 06 лютого 2014 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів -
відмовити

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді