Справа № 755/5756/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів,

встановив:

Позивач звернулась до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
вона уклала з відповідачем шлюб 20.08.2005
року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Останні кілька років
спільне життя з відповідачем було
доволі важким, він мав проблеми з
алкоголем, не брав належної участі у
спільному житті подружжя, після
народження дочки не дбав про неї, та не
допомагав у її вихованні. В результаті
всіх подружніх негараздів починаючи з
травня 2013 року вона разом з дочкою
змушена була поїхати від відповідача
до своїх батьків, де і проживає і
понині. Оскільки, за весь час, починаючи
з травня 2013 року по вересень 2013 року
відповідач не здійснив жодної спроби
для примирення та відновлення
подружнього життя, вона змушена була
подати позов про розлучення. Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 30.09.2013 року позов задоволено, шлюб
розірвано. Ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 14.11.2013 року сторонами було
надано термін для примирення до 15.05.2014
року. Однак, у той самий час, відповідач
подав свій позов про розподіл майна
подружжя, який зараз перебуває в
процесі розгляду. З початку їх окремого
проживання, з травня 2013 року відповідач
ухиляється від утримання доньки,
матеріальної допомоги добровільно не
надає. На неодноразові прохання про
допомогу на дитину відповідач не
реагував, він здійснив лише два
грошових переводи по 1 000,00 грн. у
вересні та жовтні 2013 року. До серпня 2013
року відповідач працював на посаді
директора ПП «Велетта», засновником
якого являється вона, Заробітна платня,
яку він отримував на посаді директора
була не значною, однак, як їй стало
відомо, він отримував додатковий дохід
розпоряджаючись у власних комерційних
цілях трьома вантажними автомобілями
МАЗ, що перебували у власності ПП
«Велетта». У серпні 2013 року відповідач
подав заяву про звільнення з посади
директора ПП «Велетта», та одразу перед
цим, користуючись службовим
становищем, незаконно передав три
вантажні автомобілі МАЗ своєму
власному батькові. На сьогоднішній
день він працює директором ТОВ
«Транс-Монолит», розмір заробітної
плати їй не відомий, але там
використовуються ті автомобілі, які
належали її підприємству, та одержує з
них дохід. Крім того, він є інвалідом з
дитинства, пов'язаним з впливом аварії
на ЧАЕС, відноситься до 1 категорії
постраждалих, має ІІІ групу
інвалідності, і отримує відповідну
пенсію у розмірі приблизно 1 500,00 грн. На
сьогоднішній день їх донька
знаходиться на її повному утриманні. Її
(позивача) матеріальне становище, після
того як відповідач забрав вантажні
автомобілі МАЗ, є складним, вона
знаходиться у декретній відпустці, їм з
донькою допомагають її батьки. На
скільки їй відомо, у відповідача немає
інших дітей чи дружини, його батьки
працюють та отримують заробітну плату.
Сам відповідач, завдяки комерційному
використанню кількох вантажних
автомобілів МАЗ отримує високий
щомісячний дохід, хоча велика його
частина надходить неофіційно. У зв'язку
з викладеними обставинами вважає за
можливе визначити розмір аліментів - ?
частина його всіх офіційних доходів
отриманих як на території України так і
за її межами.

В судовому засіданні позивач
підтримала усі обставини викладені в
позовній заяві, позовні вимоги, просила
їх задовольнити. Додатково пояснила, що
за час спільного проживання з
відповідачем було багато проблем через
його схильність до алкоголізму,
насильству. З травня минулого року вона
з дитиною проживає у своїх батьків. З
травня по вересень зі сторони
відповідача не було жодних намагань
примиритися, у зв'язку з чим вона подала
на розлучення. Апеляційний суд м. Києва
надав їм строк на примирення. Вона усно
просила відповідача допомагати
матеріально, письмово не зверталася.
Останній раз вона зверталася з приводу
допомоги десь місяць тому по телефону.
Їй відомо, що відповідач добре
заробляє, працює директором у свого
батька. Крім того, ті автомобілі які він
забрав, переписані на його батька.
Дитина перебуває на її повному
утриманні. Відповідач здійснив лише
два платежі в вересні та жовтні 2013 року,
тоді як проживають окремо з травня 2013
року. Коли вона переїзджала, то чоловік
та його батьки сказали, що матеріальної
допомоги вона не побачить. Влітку
відповідач бачився з дитиною, але
нічого не привозив. Вона нічого не
просила, думала, що він сам для дитини
щось привезе. Її підприємство не
працює, оскільки відповідач забрав
майно.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги
визнали частково, не заперечував щодо
стягнення аліментів в розмірі ? частини
доходів з дня подачі позову до суду.
Просили врахувати письмові
заперечення, та надані докази.
Відповідач пояснив, що шлюбні
відносини з позивачем припинені з
вересня 2013 року. Дійсні причини
розлучення йому не відомі, він увесь
час турбувався про сім'ю, дитину. З
вересня 2013 року позивач чинить
перешкоди у його спілкуванні з дитиною.
Бачив дитину лише в лютому 2014 року одну
годину. Він не має змоги привезти
дитині ні іграшки, ні продукти, скільки
не приїздить, не може потрапити до
квартири. Він приходив у визначені
службою часи, але його не пускали,
спілкуватися з дитиною не давали.
Представник відповідача зазначив, що
позивач не надала доказів щодо
звернення до відповідача з приводу
наданням матеріальної допомоги.
Відповідач ніколи не відмовлявся від
надання допомоги на дитину. Позивач
працює на своєму підприємстві, отримує
прибуток.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов в
підлягає задоволенню частково.

В суді встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб 20.08.2005 року. Від
шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Шлюб розірвано рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 30.09.2013 року.
Дане рішення не набуло законної сили,
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
14.11.2013 року сторонам у справі надано
строк на примирення до 15.05.2014 року.
Дитина проживає з матір'ю, находиться
на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 183 СК України частка
заробітку матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Відповідно до довідки про середню
заробітну плату, виданої ТОВ
«Транс-Монолит» відповідач займає
посаду директора, дохід з 01.09.2013 року по
01.02.2014 року становить 7 150,00 грн. Крім
того, відповідач є інвалідом ІІІ групи,
1 категорії постраждалих внаслідок
аварії на ЧАЕС, та отримує пенсію, яка з
01.01.2013 року по 01.12.2013 року склала 13 802,24
грн.

Позивач просить стягнути аліменти на
утримання дитини в розмірі ? частини
доходів відповідача. З даним розміром
аліментів відповідач не погодився,
згоден сплачувати аліменти в розмірі ?
частини. Оскільки, відповідач має
постійну роботу, працює, на думку суду,
аліменти на одну дитину в розмірі ?
частини є відповідними.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.
Аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач подасть суду
докази того, що він вживав заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

З приводу вимоги щодо стягнення з
відповідача аліментів на утримання
дитини за минулий час, з травня 2013 року
по лютий 2014 року, враховуючи докази, які
надані сторонами у справі, суд дійшов
висновку, що в цій частині позов не
підлягає задоволенню, оскільки позивач
не надав жодного доказу того, що вона
вживала заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не могла
їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. Судом
враховується і те, що позивач
підтвердила, що отримувала від
відповідача кошти на дитину в вересні
та жовтні 2013 року. З квитанції
встановлено, що відповідач в грудні 2013
переказував позивачу кошти в розмірі 1
000,00 грн. Крім того, в серпні, вересні 2013
року відповідачем придбавалися дитячі
речі, продукти, іграшки, про що свідчать
копії квитанцій наданих відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що вимога позивача про стягнення
аліментів на утримання дитини за
минулий час не знайшла свого
підтвердження в суді та не підлягає
задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України,
ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця міста Донецьк, аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
щомісячно з усіх видів доходів,
починаючи з 24.02.2014 року і до повноліття
дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп. в доход держави.

В інших частинах позовних вимог
відмовити.

Рішення про стягнення аліментів на
утримання дитини підлягає негайному
виконанню.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: