АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1393/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Перекопський М. М. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 34
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Ремеза В.А.,
Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Книш К.C.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа:
Комунальне підприємство
«Павлограджитлосервіс» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
залиттям квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року позивачі,
звернулись до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок залиттям квартири.
Третя особа у справі: Комунальне
підприємство «Павлограджитлосервіс».
В подальшому, уточнивши позовні вимоги,
просили стягнути з останньої
матеріальну шкоду на користь ОСОБА_3 1584
грн. та по 792 грн. на користь ОСОБА_4,
ОСОБА_5, а також стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_4 витрати пов'язані з
оплатою послуг експерта у сумі 600 грн.
та витрати по оплаті за складання акту
обстеження квартири комісією КП
"Житлосервіс" 101,75 грн. Також позивачі
просили стягнути з відповідача на
користь позивачів моральну шкоду на
користь ОСОБА_3 - 1000 грн. і по 500 грн. на
користь ОСОБА_4, ОСОБА_5. Судовий збір
сплачено відповідно до вимог чинного
законодавста (а.с.31-33).

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили, що вони є співвласниками
квартири АДРЕСА_1. 24.12.2012 року, з вини
власника квартири НОМЕР_1 їх квартиру
було залито. Оскільки, відповідачка є
власником зазначеної квартири і
затоплення відбулося з її вини,
позивачі просили стягнути з
відповідачки на їх користь матеріальну
та моральну шкоду пропорційно їх
часток у власності квартири.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року позов було
задоволено частково, стягнуто з
відповідачки на користь позивачів,
пропорційно їх часток у власності
квартири: у відшкодування матеріальної
шкоди: на користь ОСОБА_3 1584 грн. 00 коп.,
на користь ОСОБА_4 - 1493 грн. 75 коп., на
користь ОСОБА_5 - 792 грн. 00 коп. Стягнуто з
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди на користь кожного з
відповідачів по 500 грн. 00 коп. та
вирішено питання про розподіл судових
витрат: стягнуто з ОСОБА_2 судові
витрати на користь ОСОБА_3 172 грн. 05 коп.,
на користь ОСОБА_4 - 86 грн. 03 коп., на
користь ОСОБА_5 - 86 грн. 03 коп.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з тих обставин, що 24 грудня 2012 року
квартира АДРЕСА_1, яка на праві спільної
часткової власності належить
позивачам у справі (а.с.167, 168, 169, 170), була
залита з вини відповідачки.

Факт залиття квартири позивачів
підтверджено актом від 03 січня 2013 року,
складеного комісією, у складі:
заступника начальника дільниці №1 КП
«Павлограджитлосервіс» - Трубіцина
Н.І., майстра дільниці №1 КП
«Павлограджитлосервіс» - Козленко І.Г.,
майстра дільниці №1 КП
«Павлограджитлосервіс» - Мороз Т.М.,
підписи яких засвідчені печаткою
Комунального підприємства
«Павлограджитлосервіс»
Павлоградської міської ради
«Житлосервіс 1/2» (а.с.86). У акті чітко
зазначено, що обстеження проводилось
саме у зв'язку із залиттям квартири
позивачів з вини мешканки квартири
НОМЕР_1 - ОСОБА_2, яка розташована на 3-му
поверсі над квартирою НОМЕР_2, згідно до
поданої заяви від 26.12 2012 року (а.с.64).
Відповідачка вважає, що оскільки
обставини вказані у акті, що залиття
квартири позивачів сталися через
з»єднувальний шланг подачі холодного
водовідведення на кухні під мийкою,
який прийшов у негідність і зазначене
було встановлено лише зі слів мешканця
квартири НОМЕР_2 та свідка, які на її
думку є зацікавленими особами у справі,
і акт був складений без дослідження її
квартири комісією, вважає, що її вина у
залитті квартири не доведена. Однак,
досліджений у судовому засіданні акт
містить посилання щодо сповіщення
відповідачки щодо дат і часу
обстеження та складання акту, яке
призначене на 15.00 03.01.2013 року. Актом
засвідчено наявність пошкоджень у
квартирі НОМЕР_2 внаслідок залиття
(а.с.86).

Доказів щодо оскарження
зазначеного акту суду не надано.

Крім того, відповідачка,
заперечуючи проти позову, посилалась
на ті обставини, що судом першої
інстанції не визначено належного
відповідача у справі з тих підстав, що
нею право власності на житлову
квартиру АДРЕСА_2 набуто лише 25.12.2012
року, а відтак, події 24.12.2012 року можуть
стосуватись лише балансоутримувача
цієї квартири та балансоутримувача або
виконавця робіт по утриманню
санітарно-технічного обладнання
вищевказаної квартири НОМЕР_1. Вважає,
що суд першої інстанції у порушення
ст..ст. 212-214 ЦПК України не встановив та
не вирішив питання щодо правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з
зазначеним доводом відповідачки та
відхиляє його з тих підстав, що саме в
ході судового розгляду справи та на
підставі тих доказів, що містяться у
матеріалах справи встановлено, що
станом на 24 грудня 2012 року на підставі
свідоцтва про право власності
виданого 08.11.2012 року Павлоградським
житвідділом право власності на
квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за
відповідачкою у справі - ОСОБА_2.
Зазначене підтверджено інформаційною
довідкою з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 17.05.2013 року (а.с.62), на
яку також посилалась і відповідачка та
довідкою КП Павлоградське МБТІ від
15.05.2013 року (а.с.85). Таким чином
встановлено, що станом на 24.12.2012 року
відповідачка є власником квартири
АДРЕСА_2.

Відповідно до п.7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 24
січня 2006 р. №45, власник та наймач
(орендар) квартири зобов'язаний
дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері
житлово-комунальних послуг, пожежної
і газової безпеки, санітарних норм
і правил; не допускати виконання
робіт та інших дій, що викликають
псування приміщень, приладів та
обладнання будинку, порушують
умови проживання громадян.

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК
України власність зобов'язує.
Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції вірно встановлено
правовідносини, що виникли між вірно
визначеними сторонами у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, виходячи з положень ст. 1166 ЦК
України та наданих сторонами доказів,
дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою цієї
статті особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Таким чином, цивільне
законодавство в деліктних
зобов'язаннях передбачає презумпцію
вини.

Якщо в процесі розгляду справи
зазначена презумпція не спростована,
то вона є юридичною підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу саме на відповідача
покладено обов'язок доведення
відсутності його вини в завданні шкоди
позивачу.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" правовою
підставою відповідальності за
спричинену шкоду є правопорушення,
складовими елементами якого є: шкода,
неправомірна дія особа, яка заподіяла
шкоду або її бездіяльність,
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями особою і шкодою, а
також вина зазначеної особи.

У пункті 2 вказаної постанови
Пленуму роз'яснюється, що розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
ст. 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна
особі і майну громадянина, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Таким чином, в ході розгляду справи
було встановлено вину у діях
(бездіяльності) відповідачки,
внаслідок яких сталося залиття
квартири позивачів, та у зв'язку з чим
їм було завдано матеріальну шкоду.

А відтак, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що згідно ст. 1166 ЦК України
відповідачка повинна відшкодувати
позивачам шкоду, оскільки вона була
спричинена з її вини.

Як вбачається з висновку
спеціаліста №2 від 15.02.2013 року (а.с.65-84,88)
вартість ремонтно-відновлюваних робіт
у квартирі позивачів, які виникли в
результаті заливу 24.12.2012 року, на дату
складання висновку, на 15.02.2013 року
складають 3 168,00 грн.

Указаний висновок повністю
мотивований, підкріплений
фото-таблицями та повними розгорнутими
розрахунками. Підстав для сумніву у
його правильності суд не вбачає.

Доказів на спростування даних
цього висновку відповідачкою суду не
надано.

Відповідачкою відповідно до ст. ст.
10, 60 ЦПК України не надано доказів на
спростування розміру спричиненої
шкоди.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідачка є власником квартири
АДРЕСА_2 та відповідно до вимог ст. 322 ЦК
України зобов'язана утримувати майно,
що їй належить, якщо інше не
встановлено договором або законом. В
даному конкретному випадку, доказів на
спростування того факту, що залиття
квартири НОМЕР_2, 24 грудня 2012 року,
сталось з вище розташованої квартири
НОМЕР_1, суду не надано, тому, правових
підстав вважати, що шкода заподіяна не
мешканцями указаної квартири НОМЕР_1, а
іншою особою, у суду немає.

Розмір матеріальної шкоди,
стягнутої на користь позивачів, судом
правильно визначено з урахуванням
наявного в матеріалах справи висновку
спеціаліста, а також з урахуванням їх
часток у праві власності на квартиру.
Крім того, для відновлення свого
порушеного права позивачі у справі
понесли витрати на проведення
спеціалістом дослідження на предмет
визначення розміру заподіяної їм шкоди
у розмірі 600,00 грн. (а.с. 87), та складання
акту про залиття від 03.01.2013 року у
розмірі 101,75 грн. (а.с.63) які враховуючи
положення п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України також є
реальними збитками внаслідок залиття і
що також вірно встановлено судом
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в
частині розміру матеріальної шкоди, є
безпідставними, оскільки, на
підтвердження своїх заперечень
відповідачка докази суду не надала та
клопотання щодо проведення судової
експертизи не заявляла.

Крім того, за правилом ч.1 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК).

При вирішенні питання щодо розміру
моральної шкоди, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції на законних
підставах вирішено питання про
заподіяння позивачам моральної шкоди з
боку відповідача. В даному конкретному
випадку, внаслідок залиття належна
позивачам на праві приватної власності
квартира зазнала пошкоджень, що
призвело до душевних страждань
позивачів у справі, розмір
відшкодування яких суд, враховуючи при
цьому ступінь вини відповідачки та
принцип розумності і справедливості,
та з урахуванням їх часток у праві
власності.

Отже, докази, які були надані
позивачами є належними, оскільки
відповідно до ст. 58 ЦПК України містять
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду відповідає вимогам матеріального
та процесуального закону, ухвалене
відповідно до вимог ст..ст. 213, 214 ЦПК
України, підстав для його зміни чи
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді