Номер провадження № 22-ц/785/181/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 04 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, Комунального підприємства
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості», Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 як
законного представника ОСОБА_7 про
захист права власності, визнання
неправомірними розпорядження, витягу з
реєстру права власності на нерухоме
майно, визнання неправомірними
рішення, визнання недійсним свідоцтва
про право власності,-

встановила:

ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги)
звернувся до суду з зазначеним позовом
та просив визнати протиправним і
скасувати розпорядження Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради № 1361 від 16.11.2006 року про
розділ домоволодіння АДРЕСА_1 на два
самостійних, визнати протиправним і
скасувати витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ
та РОН» від 20.07.2007 року № 15314563 про
технічну можливість виділу в натурі
частки з домоволодіння АДРЕСА_1 для
ОСОБА_4, визнати протиправним і
скасувати рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради № 209 від
22.02.2006 року про прийняття в
експлуатацію житлового будинку літ.
«И», прибудов літ. «з», з-1», «з-2» до
жилого будинку літ. «З» та надвірних
споруд, що належать ОСОБА_4, ОСОБА_8
(ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_6, за адресою:
АДРЕСА_1, а також визнати недійсним
свідоцтво про право власності ОСОБА_4,
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що він є власником 7/10
будинку АДРЕСА_2. Власником 3/10
вказаного будинку є ОСОБА_5.

Позивач також вказує, що рішенням
Київської районної ради народних
депутатів виконавчого комітету м.
Одеси № 246 від 13.04.1990 року було
здійснено поділ домоволодіння АДРЕСА_2,
яке складалося з трьох житлових
будинків та надвірних споруд,
розташованих на земельній ділянці
площею 2211 кв.м з визнанням права
власності на домоволодіння АДРЕСА_2,
яке складається з двох житлових
будинків, літ. «А» та літ. «В» з
земельною ділянкою 1725 кв.м за ОСОБА_9
(правонаступник - ОСОБА_3) - 7/10, за ОСОБА_5
- 3/10, та на житловий будинок АДРЕСА_1
(літ. «З») з земельною ділянкою 486 кв.м -
за Виконкомом Київської районної ради
народних депутатів.

27.05.2005 року ОСОБА_4, ОСОБА_10 та
неповнолітній ОСОБА_7 приватизували в
рівних частках будинок АДРЕСА_1 (літ.
«З»), отримавши відповідне свідоцтво
про право власності.

ОСОБА_3 зазначає, що у 2005 році
ОСОБА_4 самоправно захопила частину
земельної ділянки, яка відносилася до
домоволодіння АДРЕСА_2, та здійснила на
ній самовільне будівництво жилого
будинку, який рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської ради № 209 від
22.02.2006 року було прийнято в
експлуатацію. На підставі цього
рішення Виконавчий комітет Одеської
міської ради видав ОСОБА_4, ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 свідоцтво про право власності
на домоволодіння АДРЕСА_1 від 25.07.2006
року.

Надалі розпорядженням Київської
районної адміністрації № 1361 від 16.11.2006
року було визнано, що домоволодіння
АДРЕСА_1 складається з двох житлових
будинків літ. «И» та літ. «З», і Київська
райадміністрація прийняла рішення про
розподіл зазначеного домоволодіння на
два самостійних об'єкти нерухомості:
житловий будинок літ. «И» розташований
на земельній ділянці площею 340 кв.м по
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та
житловий будинок літ. «З» з надвірними
спорудами, розташований на земельній
ділянці площею 520 кв.м, що належить на
праві власності ОСОБА_4 - по АДРЕСА_3.

Крім того, 08.08.2007 року між ОСОБА_4, ОСОБА_8
та ОСОБА_6 було укладено та нотаріально
посвідчено договір про виділ частки
співвласника зі спільного майна щодо
вказаних домоволодінь АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_3, відповідно до умов якого
ОСОБА_4 набуває право власності на
житловий будинок літ. «З» з надвірними
спорудами, розташований на земельній
ділянці площею 520 кв.м по АДРЕСА_3, а
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - в рівних частках
право власності на житловий будинок
літ. «И», розташований на земельній
ділянці площею 340 кв.м по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що рішення
Виконавчого комітету Одеської міської
ради № 209 від 22.02.2006 року, яким прийнято
в експлуатацію житловий будинок літ.
«И», є протиправним, а також зазначає,
що ОСОБА_4, ОСОБА_6 разом з членами своїх
родин користуються не тільки
самовільно зайнятими 365 кв.м у
домоволодінні АДРЕСА_2, але й проходом
до своїх ділянок через територію
домоволодіння АДРЕСА_2. З зазначених
підстав просив позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 04 вересня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3, подав до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_11, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не надав суду
належних доказів на підтвердження
того, що оспорювані розпорядження
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради № 1361 від 16.11.2006
року, витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від
20.07.2007 року № 15314563, рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради № 209 від
22.02.2006 року та свідоцтво про право
власності ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
порушують його права та охоронювані
законом інтереси.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що
домоволодіння по АДРЕСА_2, АДРЕСА_1,
АДРЕСА_3 раніше було єдиним
домоволодінням, що розташовувалось на
земельній ділянці загальною площею 2211
кв.м.

Відповідно до технічної
інвентаризації 1971 року зазначена
ділянка була поділена внутрішніми
огорожами власниками будинків ОСОБА_9,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 на чотири частини (у
користуванні ОСОБА_12 перебували дві
частини).

Рішенням Київського райвиконкому м.
Одеси від 13 квітня 1990 року за № 246
домоволодіння АДРЕСА_2, яке складалось,
на той час, з трьох житлових будинків з
надвірними спорудами, було поділено на
два самостійних об'єкти нерухомості:
домоволодіння АДРЕСА_2 - з 2-х житлових
будинків літ. «А» і «В», надвірних
споруд, та розташовувалось на
земельній ділянці площею 1725 кв.м. і
належало на праві власності ОСОБА_9 ( 710
часток), правонаступником якої є
позивач ОСОБА_3, і ОСОБА_5 (310 частки);
домоволодіння АДРЕСА_2, що складалось з
житлового будинку літ. «З»,
розташовувалось на земельній ділянці
площею 486 кв.м., та належало виконкому
Київської райради (користувалась
ОСОБА_4).

З матеріалів справи також вбачається,
що ділянка площею 1725 кв.м по АДРЕСА_2 між
співвласниками ОСОБА_9 і ОСОБА_5 була
поділена внутрішніми огорожами і в
користуванні ОСОБА_9 перебувала
ділянка площею 969,1 кв.м, а у
користуванні ОСОБА_5 перебувала
ділянка загальною площею 636,5 кв.м, яка
складалась з двох окремих ділянок
площею 296,5 кв.м. і 340 кв.м.

На ділянці площею 340 кв.м. ОСОБА_6 (яка є
онукою ОСОБА_5, донькою ОСОБА_4, дружиною
ОСОБА_14 та матір'ю малолітнього ОСОБА_7)
протягом 2004 - 2005 років побудувала
житловий будинок літ. «И», на який
Виконком Одеської міськради 29 березня
2006 року видав свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у
рівних частках. Інші співвласники
проти цього не заперечували.

Не заперечував зазначене й ОСОБА_3 як
суміжний землекористувач, про що
свідчить його заява про надання згоди
на введення в експлуатацію житлового
будинку з господарськими спорудами. В
заяві також зазначено, що претензій
щодо суміжного землекористування він
не має (а.с. 201, т.1).

Розпорядженням Київської районної
адміністрації № 1361 від 16.11.2006 року було
визнано, що домоволодіння АДРЕСА_1
складається з двох житлових будинків
літ. «И» і літ. «З», у зв'язку з чим
Київська районна адміністрація
прийняла рішення про розподіл
зазначеного домоволодіння на два
самостійних об'єкти нерухомості:
житловий будинок літ. «И», розташований
на земельній ділянці, площею 340 кв.м., по
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
у рівних частках ОСОБА_6 і ОСОБА_7;
житловий будинок літ. «З» з надвірними
спорудами, розташований на земельній
ділянці площею 520 кв.м., що належить на
праві власності ОСОБА_4 - по АДРЕСА_3.

Після виділення будинків літ. «И» і літ.
«З» з ділянки ОСОБА_4 обладнано
самостійний вихід в пров. Червоних
партизан через суміжну земельну
ділянку. Вихід з ділянки ОСОБА_10
існував і існує на вул. Макарова через
загальний двір з домоволодінням
АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 набув право власності на 7/10
часток домоволодіння по АДРЕСА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 25.07.2006 року
(а.с.40, т.1).

Зазначена частка домоволодіння
складається з жилого будинку літ. «В», з
приміщень 2-1, 2-2,2-3,2-4,2-5,2-6,2-7 у жилому
будинку літ. «А», надвірних споруд у
вигляді гаражу літ. «Т», сараїв літ.
«К,Х,Ц», літньої кухні літ. «И», навісів
«Є, Ю, Я», вбиральні літ. «Ш», душу «Щ».
Будівлі і споруди розташовані на
земельній ділянці площею 969,6 кв.м.

3/10 частки домоволодіння АДРЕСА_2, що
належать на праві власності ОСОБА_5,
складаються з приміщень у житловому
будинку літ. «А» 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6 загальною
площею 58,1 кв.м., надвірних споруд у
вигляді магазину, гаражу, вбиральні,
душа, бесідки, котельної, що
розташовані на земельній ділянці
площею 296,5 кв.м..

У загальному користуванні ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4
знаходиться проїзд-прохід площею 69,9
кв.м. - без урахування площі гаражу літ.
«Т», що належить на праві власності
ОСОБА_3.

Порядок користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_3
між власниками вищевказаних будинків
склався більше 30-ти років, ділянки між
собою відокремлені внутрішніми
огорожами на ізольовані частини, є
загальний прохід-проїзд, межі ділянок
не змінювались з 1971 року, тому і з
урахуванням зазначених фактів
Київський райвиконком приймав рішення
щодо роз'єднання домоволодіння на
самостійні об'єкти нерухомості.
Зазначене встановлено рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
16.12.2011 року, що набрало законної сили, та
в ухвалі апеляційного суду Одеської
області від 30.05.2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
будівництво ОСОБА_6 житлового будинку
на земельній ділянці, яка щонайменш з
1971 року перебувала у користуванні її
бабки ОСОБА_5, за згодою усіх інших
співвласників та усіх суміжних
землекористувачів, в тому числі і
ОСОБА_3, введення цього будинку в
експлуатацію з подальшим виділом у
самостійне домоволодіння жодним чином
не порушило прав позивача, тим більше,
що площа земельної ділянки, яка
перебувала у користуванні ОСОБА_9
(правонаступником якої є ОСОБА_3), не
змінилася та складає 969,6 кв.м..

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необґрунтованості посилання ОСОБА_3 на
самовільне користування відповідачами
проходом до своїх ділянок, оскільки
зазначений прохід площею 69,9 кв.м. був
визнаний територією загального
користування для ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_8, що підтверджується рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
16.12.2011 року (а.с.14, т.1).

Також з висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 285
від 21.12.2010 року, вбачається, що
негативного впливу житлові будинки
літ. «З» та літ. «И» на домоволодіння
ОСОБА_3 не здійснюють.

На підставі зазначеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що позивачем не надано
належних доказів того, що оспорювані
розпорядження та рішення порушують
його права та охоронювані законом
інтереси.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції, дослідивши усі матеріали
справи, ухвалив обґрунтоване, законне
рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 04 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко