АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/1946/2014 Головуючий
Справа: № 645/5476/13-ц Сілантьєва Е.Є
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко
Т.М.,

суддів:
Колтунової А.І., Гальянової І.Г.

при секретарі Старіковій
К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника АТ
«Дельта Банк», ОСОБА_2, на заочне
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 травня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Дельта-Банк», 3-я особа Фрунзенський
відділ державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції про визнання виконавчого
напису нотаріусу таким, що не підлягає
виконанню,

в с т а н о в и л а

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом та просив визнати виконавчий
напис приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
від 28 лютого 2012 року, зареєстрований в
реєстрі за №179 про накладення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 таким, що
не підлягає виконанню.

Позивач в обґрунтування своїх вимог за
позовом зазначив, що 25 вересня 2008 року
між ним та ТОВ «Укрпромбанк» були
укладені кредитний договір та
іпотечний договір, згідно з яким
предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. В
серпні 2012 року від державного
виконавця Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції дізнався про те, що за
виконавчим написом від 28.02.2012 pоку,
вчиненим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, звернуто стягнення на
квартиру за іпотечним договором.
Позивач вважає виконавчий напис таким,
що не підлягає виконанню, оскільки не
було ознак безспірності вимог
заставодержателя, тому що він укладав
договори кредиту та іпотеки з ТОВ
«Укрпромбанк», а не з ПАТ «Дельта-банк»,
його не було повідомлено, що права та
обов'язки за цими договорами перейшли
від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ
«Дельта-банк», нотаріус не повідомив
його про намір вчинення виконавчого
напису, нотаріус не перевіряв його
документів, підтверджуючих факт
заборгованості, стягнення проводилося
до збігу терміну кредитного договору,
нотаріус діяв за межами свого
нотаріального округу.

Інші учасники розгляду справи в
судовому засіданні присутніми не були,
письмовими заявами сповістили про
ставлення до вимог та просили
розглянути справу у їх відсутність.

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 20 травня
2013 року позов задоволено, визнано
виконавчий напис № 179 від 28.02.2012 року,
вчинений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 таким, що не підлягає
виконанню.

Апеляційним судом Харківської області
була розглянута апеляційна скарга
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
яка рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 13 листопада 2013 року була задоволена
частково, а рішення суду першої
інстанції змінене з виключенням з
мотивувальної його частини посилання
суду на ст.13-1 Закону України «Про
нотаріат» як на підставу визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі представник АТ
«Дельта Банк», ОСОБА_2, просить
скасувати рішення, як таке, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що судом невірно дана оцінка
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення спору. При
цьому апелянт будь-яких нових доводів,
ніж ті, за якими рішення районного суду
вже переглядалося апеляційною
інстанцією, не приводить.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від
18 грудня 2009 року "Про судове
рішення у цивільній справі" зазначено,
що рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.87 Закону України "Про
нотаріат", ч. 1 п.282 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, що затверджена
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.3004 № 205 (далі - Інструкція) для
стягнення грошових сумм або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість.

Пунктом 283 Інструкції визначено, що
вчинення виконавчого напису в разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту одержання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушень.

Згідно п.284 Інструкції нотаріус вчиняє
виконавчі написи: якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем; на умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло більше
трьох років. Якщо для вимоги, за якою
видається виконавчий напис, законом
установлено інший строк давності,
виконавчий напис видається у межах
цього строку. Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи,
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України.

Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року
затверджено Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів. Для одержання виконавчого
напису подаються: а)
нотаріально посвідчені угоди; б)
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язань.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму ВСУ
№ 2 від 31.01.1992 року "Про судову практику
в справах на нотаріальні дії або
відмову в їх вчиненні", при вирішенні
справ, пов'язаних з оскарженням відмови
у видачі виконавчого напису або його
видачею, судам слід мати на увазі, що
відповідно до Закону України "Про
нотаріат" виконавчий напис може бути
вчинено нотаріусом і за умови, що
наявність безспірної заборгованості
або іншої відповідальності боржника
перед стягувачем підтверджується
відповідними документами.

Судом першої інстанції встановлено, що
28 лютого 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий
напис, зареєстрований в реєстрі за № 179,
яким запропоновано звернути стягнення
на предмет іпотеки та за рахунок
коштів, отриманих від реалізації
предмета іпотеки, задовольнити вимоги
ПАТ «Дельта-Банк», який отримав право
вимоги за кредитним договором від ТОВ
«Український промисловий банк», за
період з 01.07.2010 р. по 15.11.2011 р. в сумі 530575,45
грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що з
документів, що були у розпорядженні
приватного нотаріуса ОСОБА_4 на час
вчинення виконавчого напису, не
вбачається наявність безспірної
заборгованості.

Зокрема, на вимогу районного суду,
викладену в ухвалі від 18.02.2013 року,
нотаріусом надано копії документів, що
зберігаються в нотаріальній справі, а
саме: копія заяви про вчинення
виконавчого напису, копія довідки з
розрахунками заборгованості, копія
виконавчого напису (а.с.130-139). На
підставі саме цих документів
нотаріусом було вчинено виконавчий
напис, що є предметом спору за позовом
ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що
заборгованість позичальника ОСОБА_3
перед ПАТ "Дельта-Банк"є спірною, що
унеможливлює вчинення виконавчого
напису нотаріуса щодо цієї
заборгованості, оскільки є підстави
визнати, що ОСОБА_3 не отримував від
банку повідомлення про наявність
кредитної заборгованості, а також про
перехід права вимоги за кредитним
договором від ТОВ «Український
промисловий банк», з яким було укладено
кредитний договір, до ПАТ "Дельта-Банк».

Згідно з статтею 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апелянта стосовно того, що
боржник ОСОБА_3 своєчасно повідомлявся
ними про наявність заборгованості та
правові наслідки наявності такої
заборгованості висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки
такий факт не підтверджує, що зазначені
відомості були в розпорядженні
нотаріуса при складанні ним
нотаріального напису. Натомість,
матеріали справи свідчать про те, що
такий напис нотаріусом був складений
на підставі копія заяви про вчинення
виконавчого напису та копія довідки з
розрахунками заборгованості, про що
вже зазначалось вище.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції, які ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, враховуючи при цьому
також те, що ОСОБА_4 не надав
суду належних, допустимих доказів на
підтвердження обставин, на які він
посилається як на підстави скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення.

Разом із тим, судова колегія вважає, що
районний суд, помилково посилався на
положення ст.13-1 Закону України «Про
нотаріат» як на підставу визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, оскільки приватний
нотаріус, вчиняючи оспорюваних
виконавчий напис, перебував в своєму
нотаріальному окрузі та на своєму
робочому місці, а відтак ним не було
допущено порушень ст. 13-1 Закону України
"Про нотаріат".

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що районним судом
помилково застосована норма
матеріального права, що у
відповідності до ч.4 ст.309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 213, 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника АТ
«Дельта Банк», ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 травня 2013 року змінити,
виключивши з мотивувальної частини
посилання суду на ст.13-1 Закону України
«Про нотаріат» як на підставу визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -