БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
Справа № 497/2529/13-ц
Провадження № 2/497/28/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014 року Болградський районний суд
Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

при секретарі судового засідання
Суйчимезовій Х.В.,

за участю: представника позивача
Федоренка С.М.,

представника відповідача
Денісенка В.І.,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Болград
Одеської області цивільну справу за
позовом Болградської районної
державної адміністрації в особі органу
опіки та піклування до відкритого
акціонерного товариства "Державний
Ощадний Банк України", ОСОБА_3 про
визнання незаконними дій, визнання
недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник позивача
з позовом, що уточнював протягом
судового засідання, яким просив
визнати незаконними дії відповідачів
ОСОБА_3, ВАТ «Державний ощадний банк
України» та нотаріуса ОСОБА_4 щодо
укладання та затвердження між ОСОБА_3
та ВАТ «Державний ощадний банк
України» договору іпотеки житлового
будинку АДРЕСА_1 - за №10427 від 19.12.2007р.,
зареєстрованого за р.№30/2007, а також
визнати недійсним вказаний іпотечний
договір та виключити його з державного
реєстру іпотек, стверджуючи, що при
укладанні цього іпотечного договору
було порушене право дитини ОСОБА_7 на
проживання у зазначеному житловому
будинку, оскільки при укладанні
іпотечного договору не було отримано
на це дозволу органу опіки та
піклування і не могло бути отримане,
оскільки іншого місця проживання
дитина не мала.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
до органу опіки та піклування -
Болградської районної державної
адміністрації Одеської області
звернувся з заявою неповнолітній
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, з проханням про
захист його житлових та майнових прав,
і, розглянувши цю заяву, орган опіки та
піклування дійшов висновку про
фактичне порушення прав дитини
укладанням вказаного іпотечного
договору.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити в повному
обсязі, стверджуючи, що дитина ОСОБА_7 з
дитинства і на момент його звернення з
заявою до органу опіки, проживав разом
з батьками у будинку, що будувався ними
за адресою: АДРЕСА_1; під час будування
цієї нерухомості, у зв'язку з
відсутністю домової книги, місце
проживання дитини та дружини
відповідача ОСОБА_3 було зареєстроване
за іншою адресою, тому відповідач
ОСОБА_3, оформлюючи кредит у ВАТ
«Державний ощадний банк України» (далі
- Банк), зміг укласти на підтвердження
своїх зобов'язань, не маючи на це
дозволу органу опіки, іпотечний
договір з Банком, передавши йому у
заставу власне житло, що будував,
перебуваючи у шлюбі - будинок АДРЕСА_1,
де проживав на момент укладання
іпотеки разом з дружиною ОСОБА_5 і
малолітнім сином - ОСОБА_7

Представник відповідача ВАТ
«Державний ощадний банк України»
заперечував проти позовних вимог в
повному обсязі, стверджуючи, що ОСОБА_3
є боржником ВАТ «Державний ощадний
Банк України» згідно договорів
відновлювальних кредитних ліній №№38
та 39 від 18.12.2007року між Банком і
Селянським фермерським господарством
"Статус"; відповідач ОСОБА_3 є
поручителем за цими кредитними
договорами і керівником цього
фермерського господарства, а 19.12.20007р.
між Банком і ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є нерухоме майно - 2-во поверхове
домоволодіння, що складається з
житлового будинку, магазину, надвірних
споруд загальною площею 260,7кв.м.
житловою - 102,6кв.м., що розташовані на
земельній ділянці площею 102,6кв.м.
земель місцевої Ради та 1000кв.м. - земель
з цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Під час укладання
спірного іпотечного договору між
Банком та ОСОБА_3, було перевірено і
Банком і нотаріусом право дитини на
користування дитиною спірним житловим
будинком і було встановлено на
підставі довідки та зі слів матері
дитини - ОСОБА_5, що її місце проживання
та дитини ОСОБА_7, на момент укладання
іпотечного договору було
зареєстроване за іншою адресою,
відмінною від адреси іпотечної
нерухомості, і пояснювала, що дитина
також зареєстрована з нею за тією
адресою, та надала письмову згоду щодо
укладання іпотечного договору. Крім
того, оскільки це ж саме питання вже
розглядалося Болградським районним
судом Одеської області, де позивачем
була ОСОБА_5, він, представник
позивача, вважає, що це питання не може
бути більше предметом судового
розгляду; до того ж, на його думку, дії
позивача направлені не на відновлення
законності, а з метою позбавити Банк
його нерухомості - іпотечного майна,
яке фактично належить Банку, оскільки
ОСОБА_3 заборгував велику суму Банку, що
підтверджується рішенням
Господарського суду про стягнення з
нього понад 600000грн.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги,
стверджувала, що була введена в оману
чоловіком, який запевнив її при
укладанні іпотечного договору, що у
заклад Банку віддається лише магазин,
що є часткою нерухомого майна, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - де
родина здійснює підприємницьку
діяльність, і вона була впевнена, що
їхній будинок, який вони разом з
чоловіком будували і де з самого
народження мешкає їхній син, не є
предметом іпотеки, інакше вона б ніколи
не погодилася підписати іпотечний
договір з метою захисту своїх прав та
прав дитини на житло. Крім того, їй ні
ким - ані нотаріусом, ані, тим більше, її
чоловіком та Банком не було роз'яснено
наслідки укладання того договору і
вона не знала, що чоловік узяв великий
кредит під заставу житлового будинку,
який тепер Банк може відібрати; коли
вона дізналася про те, що чоловік її
ввів в оману, вона дуже з ним
посварилася, навіть майже розлучилася,
розділила у судовому порядку майно,
звернулася з позовом до суду про
визнання іпотеки незаконною та
скасування її, проте Верховний суд, на
відміну від районного та апеляційного,
вирішив, що її вимоги задоволенню не
підлягають, мотивуючи це тим, що суду не
надано достатньо доказів проживання
дитини в іпотечному будинку.

Відповідач ОСОБА_4 - нотаріус, що
затверджувала іпотечний договір від
19.12.2007р. між ОСОБА_3 та Банком,
заперечуючи проти позову, пояснила, що
відповідно до нотаріальної інструкції,
яка діяла на момент укладання
іпотечного договору між ОСОБА_3 та
Банком, вона діяла законно, оскільки їй
не було надано відомостей про те, що
іпотечним майном користується дитина -
на той час не потрібно було уточнювати,
де проживає дитина - достатньо було
знати, що місце проживання дитини не
зареєстроване в іпотечній нерухомості,
тим більше, що мати дитини надала згоду
на укладання угоди, була зареєстрована
за іншою адресою, а з цього витікало, що
і дитина зареєстрована і проживає
разом з нею. Також нотаріус пояснила, що
добре пам'ятає події, що супроводжували
укладання цієї спірної іпотечної
угоди, і точно пам'ятає, що роз'яснювала
ОСОБА_5 наслідки надання нею згоди на
укладання іпотеки між Банком та ОСОБА_3,
і ОСОБА_5 підтвердила тоді, що усе
розуміє.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
підтримав позовні вимоги і підтвердив,
що він, як приватний підприємець, брав у
Банку кредит, оскільки як
сільгоспвиробник підпав під дію
державної програми - йому було
запропоновано кредит на вигідних
умовах - 14% річних, з яких 10% сплачувала
держава; після того, як закінчилася дія
державної програми і настала світова
фінансова криз, піднявся курс долара,
держава припинила цю програму, тому він
попросив Банк про реструктуризацію,
оскільки намагався своїми силами
погасити заборгованість, йому було
спочатку усно працівником Банку
обіцяно, але після узгодження
Болградською філією Банку з Одесою,
йому дозволили реструктуризацію лише
під 20% і коли він погодився на ці умови і
підписав кредитний договір на цих
умовах, банк йому відмовив у
реструктуризації боргу, хоча він
неодноразово звертався до Банку
письмово та усно з цим питанням. Крім
того, сподіваючись на реструктуризацію
боргу, він піддався на умови банку щодо
іпотеки на свою нерухомість,
приховавши від дружини, що віддає у
заклад Банку увесь Будинок, хоча
дружина вважала, як він їй і пояснив, що
в іпотеку віддається лише магазин, який
є частиною будівлі за адресою: АДРЕСА_1;
він, відповідач, підтверджує, що ввів в
оману дружину, оскільки розраховував
на реструктуризацію кредитної
заборгованості, на те, що справиться з
виплатою боргу, оскільки успішно
вирощував овочі, проте Банк ту
заборгованість, що він погашав, пускав
на погашення прострочених відсотків і
пені, закривши рахунки за тілом
кредиту, і він, ОСОБА_3, не мав змоги
погасити заборгованість за тілом
кредиту з-за закритих рахунків, тому і
перестав виплачувати кредит, проте має
намір і можливість погасити
заборгованість за умови співпраці з
Банком, який не йде на поступки по
реалізації виробничих можностей
(наприклад, реалізація заставленого у
тому ж Банку трактора вартістю
120тис.грн., тощо), адже жадає найбільш
легким шляхом задовольнити свої вимоги
- шляхом реалізації іпотечної житлової
нерухомості, залишивши сім'ю на вулиці.

Вислухавши у судовому засіданні
сторони, розглянувши позовні вимоги і
дослідивши надані суду докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
частині визнання недійсним спірного
іпотечного договору, виключення його з
реєстру, та визнання дій ОСОБА_3 по його
укладанню, є обґрунтованими і
підлягають задоволенню, решта ж
позовних вимог задоволенню не підлягає
за наступних підстав.

У судовому засіданні судом
встановлено, що згідно Договору поруки
№1, укладеного 18.12.2007р. у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитними
Договорами №№38 та 39 від 18.12.2007року між
ВАТ «Державний ощадний банк України» і
Селянським фермерським господарством
"Статус", відповідач ОСОБА_3 є
поручителем, тому 19.12.20007р. між Банком і
ОСОБА_3 був укладений, крім договору
поруки, ще й договір іпотеки, предметом
якого є нерухоме майно - 2-во поверхове
домоволодіння, що складається з
житлового будинку, магазину, надвірних
споруд загальною площею 260,7кв.м.
житловою - 102,6кв.м., що розташовані на
земельній ділянці площею 102,6кв.м.
земель місцевої Ради та 1000кв.м. - земель
з цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Ці факти сторонами не оспорювалися.

Позивач стверджує у позові, що при
укладанні вказаного іпотечного
договору було порушене право дитини
ОСОБА_7 мати місце проживання - на
проживання у зазначеному житловому
будинку та користування ним, оскільки
при укладанні іпотечного договору не
було отримано на це дозволу органу
опіки та піклування і не могло бути
отримане, оскільки іншого місця
проживання дитина не мала.

Так, з пояснень сторін, що були
підтверджені доказами, суд встановив,
що під час перебування ОСОБА_5 і ОСОБА_3
у зареєстрованому шлюбі, в них у 1996 році
народилася дитина - ОСОБА_7, який
проживає з моменту народження і по
теперішній час у будинку АДРЕСА_1. На
момент укладання спірного іпотечного
договору йому виповнилося 11 років. Те,
що місцем проживання ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є саме цей житловий
будинок, яким дитина користується як
житлом, підтверджується наданими суду
довідкою Болградського НВК
«спеціалізована школа І-ІІІ ступенів -
ліцей» від 09.09.2013р., вих.№409, згідно якої
ОСОБА_7 з 1-го по 11-й класи був учнем
цього НВК (з 2003-2013р.р.), та проживав
протягом цих 11-ти років по АДРЕСА_1; крім
того, відповідно до медичної
амбулаторної картки, представленої
ОСОБА_5, вона у кратці дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вказана у картці
«дородовий патронаж» як така, що
проживає за цією адресою, згідно інших
відомостей у медичній картці дитини
ОСОБА_7 (направлення та результати
аналізів, записи лікарів), за станом
здоров'я ОСОБА_7 увесь час - від
народження і до теперішнього часу
лікарі спостерігали амбулаторно як за
мешканцем будинку АДРЕСА_1 і інших
адресів проживання ОСОБА_7 у його
медичній амбулаторній картці не
міститься.

Факт проживання дитини ОСОБА_7 разом з
батьками у АДРЕСА_1 на момент укладання
іпотечного договору ніким зі сторін не
спростовувався, лише відповідачі
ОСОБА_4 та представник Банку
стверджували, що за відсутності
довідки про реєстрацію місця
проживання дитини в іпотечній
нерухомості Законом не було
передбачено вимагати довідку про
фактичне місце проживання дитини і
тому на момент укладання та реєстрації
спірного іпотечного договору Закон
порушений не був і тому незаконним і
недійсним такий іпотечний договір
визнанню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
визнав, що при підписанні іпотечного
договору він ввів в оману свою дружину -
відповідачку ОСОБА_5 шляхом надання їй
неповних відомостей щодо предмету
іпотеки - повідомив її, що в іпотеку
оформлюється нежитлове приміщення -
магазин за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_5 наполягала на тому,
що діяла при наданні згоди на укладення
іпотечного договору, не володіючи
інформацією про мету іпотеки в повному
обсязі.

Позивачем було надано достатньо
доказів того, що дитина ОСОБА_7, на
момент укладання іпотеки житлового
будинку АДРЕСА_1 - за №10427 від 19.12.2007р.,
зареєстрованого за р.№30/2007, проживав в
цьому житловому будинку і
користувався ним.

Відповідно до ст.7 Сімейного кодексу
України дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав, що
встановлені Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними правовими актами,
визнаними в Україні.

Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права
дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою
Постановою Верховної Ради України від
27.02.1991р. за №789-ХІІ, що набрала чинності
в Україні 27.09.1991 року, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, судами, адміністративними
чи законодавчими органами,
першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини.

Згідно ст.17ч.3 ЗУ «Про охорону
дитинства», батьки або особи, що їх
замінюють, не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, що проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
Закону. Зазначені положення також
закріплені у ст.ст.64,156 ЖК України.

Одним з правочинів, які не можуть
вчиняти батьки без дозволу органа
опіки та піклування, відповідно до ст.117
СК України, є відмова від майнових прав
дитини, яким є й право дитини на
користуванняя жилим приміщенням.

Згідно ст.12 ЗУ «Про основи соціального
захисту безпритульних громадян і
дітей», держава охороняє і захищає
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна; неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно житлових приміщень, органи
опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, що їх замінюють, житлових прав
і охоронюваних Законом інтересів
дітей; для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
права власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

З наведеної законодавчої бази
вбачається, що для отримання будь-яких
кредитів, забезпеченням яких виступає
іпотека нерухомого майна - житлового
приміщення для громадян, які мають
неповнолітніх дітей, обов'язковим є
отримання попереднього дозволу органу
опіки та піклування.

Проте такий дозвіл на укладення
спірного іпотечного договору батьками
неповнолітнього ОСОБА_7 отриманий не
був.

Факт того, що відповідач ОСОБА_3 мав
малолітню дитину на момент укладення
іпотечного договору був достовірно
відомим сторонам договору, оскільки
неповнолітній ОСОБА_7 був
вписаний як у паспорт батька, так і
матері під час надання ними згоди на
укладення іпотеки, але сторонами
іпотечного договору свідомо були
порушені права дитини - вона була
позбавлена в майбутньому права на
користування житловим приміщенням,
оскільки метою іпотечного договору є
задоволення фінансових вимог Банку в
разі припинення боржником виплат за
кредитним договором (в даному разі -
договором поручительства), тому
сторони свідомо і не звернулися до
органу опіки і піклування за дозволом
на укладення такого договору,
задовольнившись тим, що дитина
зареєстрована за іншою адресою.

Згідно з вимогами ст.203ч.6 ЦК України,
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами) не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215ч.1 ЦК України,
недодержання сторонами в момент
вчинення правочину вимог, встановлених
ч.6ст.203 ЦК України, є підставою визнання
недійсності правочину.

Відповідно до висновку позивача -
органу опіки та піклування у
Болградському районі від 17.09.2013р. за
№01/С-421/0659, права ОСОБА_7, що був
малолітнім на момент укладення
іпотечного договору, фактично були
порушені, а тому підлягають захисту
шляхом відновлення - визнання
іпотечного договору, як укладеного з
порушенням вимог закону, недійсним.

Твердження у судовому засіданні
представника Банку про те, що дитина
вже виросла і проживає у м.Одеса, суд до
уваги брати не може, оскільки, по-перше,
іпотечний договір підлягає визнанню
недійсним з моменту порушення ним прав
дитини, тобто, з моменту його
незаконного укладення, а також
враховуючи довідки, надані батьками
неповнолітнього суду про те, що ОСОБА_7
на даний час зареєстрований у
гуртожитку м.Одеси тимчасово - на
період навчання у Виші, тому його право
на користування та проживання у
будинку, що є предметом іпотеки, було
порушене у момент укладання договору
на майбутнє і тому підлягає захисту.

Наполягання відповідачки ОСОБА_5
на тому, що вона не до кінця
усвідомлювала значення своїх дій щодо
підписання згоди на іпотечний договір
з-за не володіння нею інформації в
повному обсязі, довіряючи чоловіку,
підтверджується тим, що на іпотечному
договорі відсутній її підпис, і це
свідчить про те, що вона з текстом
договору не ознайомлювалася, а з тексту
«заяви» про надання згоди на іпотеку,
що вона, ОСОБА_5, підписувала у
нотаріуса, не вбачається, що у цій заяві
ОСОБА_5 надає згоду саме на передачу в
іпотеку житлового приміщення будинку
АДРЕСА_1, до того ж у заяві, наряду з
друкованим текстом є текст, виконаний
від руки і у судовому засіданні ніким
не доведено, що текст «від руки» був
зроблений саме до підписання його
ОСОБА_5, тобто, що вона врахувала усі
неточності і виправлення, доповнення
тексту, підписуючи його.

Таким чином суд, враховуючи
вищезазначене, дійшов висновку, що
позивач обґрунтовано наполягає на
визнанні іпотечного договору
недійсним з моменту його укладення - як
укладеним з грубим порушенням вимого
Закону, а також позивач правомірно
наполягає на визнанні дій відповідача
ОСОБА_3 неправомірними в частині
укладання такого договору з грубим
порушенням вимог Закону щодо захисту
ним, ОСОБА_3, як батьком, прав дитини,
проте суд не може визнати дії
відповідачів ВАТ «Державний ощадний
банк України» та нотаріуса ОСОБА_4
незаконними при укладенні та
затвердженні іпотечного договору,
оскільки інструкцією від нотаріуса не
вимагалося підтверджувати довідкою
фактичне місце проживання сторін та
їхніх дітей - лише місце реєстрації.

Керуючись ст.ст.3,8,19,41,55,124
Конституції України, ст.ст.3,11-16,202,215,216,
270,273,276,310,319,355,358,626,627651,653ЦК України,
10,60,64-65,131, 212-215,292,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Болградської районної
державної адміністрації в особі органу
опіки та піклування до відкритого
акціонерного товариства "Деджавний
Ощадний Банк України", ОСОБА_3 про
визнання незаконними дій, визнання
недійсним договору іпотеки, -
задовольнити частково.

Визнати незаконними дії ОСОБА_3 щодо
укладання договору іпотеки №10427 від
19.12.2007 року, - з відкритим акціонерним
товариством "Державний ощадний банк
України".

Визнати недійсним договір іпотеки
нерухомого майна - житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, що був
укладений між відкритим акціонерним
товариством "Державний ощадний банк
України", код ЕДРПОУ 00032129, та ОСОБА_3 19
грудня 2007 року та зареєстрований в
реєстрі за №30/2007.

У позовних вимогах щодо визнання
незаконними дій ВАТ "Державний
Ощадбанк" та приватного нотаріуса
ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
сторонами шляхом подання апеляційної
скарги до апеляційного суду Одеської
області через Болградський районний
суд Одеської області протягом 10-ти днів
з дня отримання його копії.

Суддя: