Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів -
Кеміня М.П., Готри Т.Ю.

при
секретарі - Свіді Г.С.

з участю - представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
09 квітня 2013 року справу за позовом
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради про визнання
права власності на нерухоме майно, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради, в якому,
посилаючись на те, що протягом 17-ти
років володіє кімнатою АДРЕСА_2, просив
визнати за ним право власності на цю
кімнату за набувальною давністю.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 09 квітня 2013
року позов задоволено Визнано за
ОСОБА_2 право власності на кімнату
АДРЕСА_2 (а.с.51-52).

Ухвалою цього ж суду внесено
виправлення в текст рішення суду, а
саме зазначено, що площа кімнати
АДРЕСА_2, становить 21,2 кв.м. та викладено
абзац другий резолютивної частини
рішення в наступній редакції: «Визнати
за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності
на кімнату АДРЕСА_2» (а.с.57).

28 листопада 2013 року представник особи,
яка не брала участь у справі, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення
суду, в якій з посиланням на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. Вказує,
зокрема, на наявність ухвали
Ужгородського міськрайонного суду від
29 листопада 2002 року, постановленої у
цивільній справі № 2-3382/03, якою
затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
наявні достатні підстави для визнання
за ОСОБА_2 права власності на кімнату
АДРЕСА_2 за набувальною давністю,
оскільки він добросовісно заволодів та
продовжує відкрито, безперервно
володіти нею понад десять років.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом серії ВВЕ № 363209
від 5 липня 2004 року позивач успадкував
за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4
квартиру АДРЕСА_1, що складається з
однієї кімнати, житловою площею 21,4
кв.м., загальною площею 39,7 кв.м.

За твердженням позивача спірне
приміщення є напівпідвальним, не
опалюється і використовувалось з 1984 р.
ОСОБА_4, а після її смерті - ним як
підсобне приміщення.

Як вбачається з листа КП «ЖРЕР-4»
від 05.07.2010 р. спірне приміщення
знаходиться в будинку житлового фонду
Ужгородської міської ради і
використовувалось як підсобне
приміщення (кладовка) (а.с.30).

З метою перевірки доводів
апеляційної скарги, апеляційним судом
було витребувано та досліджено
цивільну справу № 2-3382/02 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні підвалом.

З вказаної справи вбачається, що у
2002 році у суді було заявлено позов щодо
спірного приміщення та зобов'язання
ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні ним. Ухвалою
Ужгородського міського суду від 14
листопада 2002 року, що набрала законної
сили, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
затверджено мирову угоду про усунення
перешкод у користуванні підвалом
будинку АДРЕСА_2, за умовами якої ОСОБА_2
зобов'язався надати ОСОБА_3 ключ від
дверей в коридор загального
користування, через який здійснюється
вхід в квартиру НОМЕР_1 та підвал
ОСОБА_3; в разі заміни замка на цих
дверях надавати другий екземпляр ключа
також і ОСОБА_3; не утримувати свою
собаку в коридорі загального
користування; не переобладнувати
коридор загального користування таким
чином, щоб не утруднювати прохід до
підвалу ОСОБА_3, а остання зобов'язалася
не порушувати громадський порядок в
коридорі загального користування. З
примусового виконання ухвали суду було
відкрито виконавче провадження на
підставі виконавчого листа № 2-3382/2002,
виданого Ужгородським міським судом 15
січня 2003 року, який повернуто в суд
після виконання та закінчення
виконавчого провадження постановою
державного виконавця відділу ДВС
Ужгородського МУЮ від 6.06.2003 р.

Зазначені обставини спростовують
твердження позивача про те, що він
добросовісно заволодів чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти цим майном протягом десяти
років, а також висновок суду про
наявність підстав для визнання за ним
права власності на спірне майно в
порядку набувальної давності.

Відповідно до п.п.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставами для скасування
рішення суду у справі та ухвалення
нового рішення про відмову у позові.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.344 ЦК
України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 09 квітня 2013
року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до виконавчого
комітету Ужгородської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і:

Кемінь М.П. Боднар
О.В. Готра Т.Ю.