АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Усика Г.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Оболонського районного суду м. Києва
від 09 грудня 2013 року про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про повернення безпідставно
У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 з позовом про
стягнення безпідставно ним отриманих
коштів у розмірі 45 703 грн.
Ухвалою Оболонського районного
суду м. Києва від 09 грудня 2013 року
задоволено заяву представника
позивача ОСОБА_3 про забезпечення
Накладено арешт на частину
квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1.
Не погодившись із такою ухвалою
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просив скасувати ухвалу суду
першої інстанції та постановити нову,
якою відмовити у задоволенні заяви про
забезпечення позову.Зазначає, що
позивачем не обґрунтовано заявлено про
наявність підстав, які дають вважати,
що відповідач буде всіляко намагатись
ухилятись від виконання рішення суду,
не надано жодних доказів на
підтвердження таких обставин. На думку
апелянта, з урахуванням обставин
справи та того, що ОСОБА_1 тривалий час
працює директором на підприємстві, де
отримує заробітну плату, що складає
значний дохід, відсутні обставини, які
б свідчили про неможливість виконання
рішення в майбутньому. Також на думку
відповідача вжиті заходи до
забезпечення позову не є спів мірними
з заявленими позивачем вимогами.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/4796/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Луценко О.М.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.В
судове засідання сторони не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим колегія суддів вважала за можливе
розглядати справу у їх відсутності
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з огляду на
наступне.

Суд першої інстанції задовольняючи
заяву про забезпечення позову, виходив
з положень ст. ст. 151-153 ЦПК України,
оскільки невжиття заходів щодо
забезпечення позову може зробити
неможливим чи ускладнити виконання
рішення суду.

Колегія суддів не може в повній мірі
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи за
наступного.

Частинами першою та третьою статті 151
ЦПК України передбачено, що суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
допускається забезпечення позову
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, які викладені в п. 4
Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року
№ 9, розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для забезпечення
позову ОСОБА_2, ураховуючи характер та
обсяг заявлених позовних вимог, а також
те, що невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у разі
задоволення позову.

Разом з тим, під час вирішення заяви про
забезпечення позову, судом першої
інстанції не враховано положення ч. 3
ст. 152 ЦПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК
України, види забезпечення позову
мають бути спів мірними із заявленими
позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час розгляду заяви позивача про
забезпечення позову суд першої
інстанції не мав відомостей про розмір
частки відповідача у майні, яка
належить йому на праві власності, та на
яку було накладено арешт.

Як зазначає в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 належить йому
на праві спільної сумісної власності
разом з дружиною.

При цьому, ОСОБА_1 не було надано суду
доказів на підтвердження вартості
зазначеної квартири, що позбавляє
можливості вирішити питання про
співмірність вжитих судом заходів
забезпечення позову та позовних вимог.

В той же час, колегія суддів приймає до
уваги ту обставину, що, діючи за згодою
дружини, відповідач не позбавлений
можливості провести відчуження
належної подружжю квартири, або
належної йому частки, що в подальшому
утруднить чи зробить неможливим
виконання рішення суду у разі
задоволення позову.

За таких підстав, колегія суддіввважає,
що обраний судом засіб забезпечення
позову у вигляді арешту на частину
квартири не відповідає заявленим
вимогам, а, з урахуванням положень ч. 2
ст. 152 ЦПК України, позов слід
забезпечити шляхом накладення
заборони на відчуження квартири
АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлений права
на звернення в подальшому до суду із
заявою про заміну виду забезпечення
позову за наявності підстав,
визначених ст. 154 ЦПК України,
визначивши інше майно або грошові
кошти, на які можна накласти арешт в
межах позовних вимог.

Враховуючи викладене, ухвала
Оболонського районного суду м. Києва
від 09 грудня 2013 року підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про часткове задоволення заяви
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про
забезпечення позову та накладенням
заборони на відчуження квартири.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 09 грудня 2013 року скасувати та
постановити нову.

Заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2
задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно
отриманих коштів накласти заборону на
відчуження квартири АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення,оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

Г.І. Усик