Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №280/2462/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Пасічний
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Трояновської
Г.С.

суддів Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням у
зв»язку з переїздом на інше місце
проживання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від 29 січня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з названим позовом
та просила визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування з 1 вересня
2011 року житловим приміщенням, а саме:
квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування
вимог зазначала, що вона є власником
62/100 частин житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1. У зазначеній
квартирі, крім неї зареєстрована
ОСОБА_2, яка з вересня 2011 року переїхала
проживати в інше місце в м. Коростишеві,
де проживає до цього часу, до спірної
квартири не з"являється, обов"язки по
утриманню квартири не виконує.
Посилаючись на вказані обставини,
просила задовольнити позов.

Рішенням Коростишівського
районного суду Житомирської області
від 03 березня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позовних вимог. Зазначає, що в
судовому засіданні було встановлено та
підтверджено актом, складеним в
присутності свідків, те, що відповідач
01.09.2011 року добровільно вибула на інше
постійне місце проживання, вона не несе
витрати по оплаті комунальних послуг,
не з»являється до квартири. Вказує, що
судом не враховано, що відповідач була
засуджена за вчинення відносно неї
злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК
України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Так, частиною 3 статті 9 ЖК України
передбачено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 30.08.1991 року набула
права власності на 62/100 частин
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 /а.с.6-8/.

Довідкою, виданою КП
„Коростишівська комунальна служба" 11
листопада 2013 року за №3885
підтверджується, що за вказаною
адресою зареєстровані ОСОБА_1 та її
дочка ОСОБА_2, дочка зареєстрована з
11.11.1997 року по теперішній час /а.с.4/.

Факт реєстрації та проживання у
спірній квартирі сторін
підтверджується також Будинковою
книгою для реєстрації громадян, які
проживають у АДРЕСА_1 /а.с.10-13/ та не
заперечується ОСОБА_1, яка пояснила, що
дочка стала проживати разом з нею після
розірвання шлюбу. Дітей у ОСОБА_2 немає.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

В порушення наведених
процесуальних норм ОСОБА_1 не довела, що
ОСОБА_2 вибула на інше постійне місце
проживання.

Натомість матеріалами справи, а
саме актом депутата міської ради від 5
лютого 2014 року /а.с.43/, показаннями
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4
підтверджується, що ОСОБА_2 має
постійне місце проживання саме
АДРЕСА_1, де зареєстрована, має окрему
кімнату та зберігає там свої речі,
доглядає за будинком. Через неприязні
стосунки з матір"ю на даний час
проживає у житловому будинку АДРЕСА_2,
який на праві власності належить
ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом
про право на спадщину за законом від
09.07.2012 року та Витягом про реєстрацію в
Спадковому реєстрі /а.с.46-49/.

Відтак, на підставі наявних у
справі доказів позивачем не доведено,
що відповідачем обрано інше постійне
місце проживання. Через неприязні
стосунки, які виникли між сторонами,
відповідач вимушено проживає у будинку
ОСОБА_4, однак вважає своїм єдиним
місцем проживання спірну квартиру,
інтерес до якої не втратила, де має
окрему кімнату та зберігає свої речі.

Окрім того, в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_1 також пояснила, що
між нею та її дочкою ОСОБА_2 склались
неприязні стосунки, та дочка проживає в
іншому місці. ОСОБА_1 не заперечила, що
у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке житло,
належне їй на праві власності чи праві
постійного користування.

Факт наявності неприязних
стосунків між сторонами
підтверджується вироком
Коростишівського районного суду
Житомирської області від 23.08.2012 року,
згідно якого ОСОБА_2 була засуджена за
вчинення відносно ОСОБА_1 злочину,
передбаченого ч.1 ст.125 КК України
/а.с.70-72/.

Тимчасова відсутність члена сім"ї
власника жилого будинку чи квартири не
позбавляє його права користування
жилим приміщенням. Він втрачає це право
тільки в разі вибуття на інше постійне
місце проживання і припинення
внаслідок цього сімейних стосунків із
власником.

Встановивши, що ОСОБА_2 не
вибувала на інше постійне місце
проживання, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у
задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують,
а тому колегія суддів не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Коростишівського
районного суду Житомирської області
від 29 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді