Справа № 195/140/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2014 року смт.
Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді -Кондус Л.А., при
секретарі -Горват Н.Є.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
смт.Томаківка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Томаківської
селищної ради про визнання права
власності на нерухоме майно у порядку
спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача
Томаківської селищної ради про
визнання права власності на нерухоме
майно у порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
вона проживає у АДРЕСА_1.

Вказану квартиру було передано її діду
ОСОБА_3 за рішенням №190 від 04 червня 1969
року виконавчим комітетом
Томаківської районної ради депутатів
трудящих Дніпропетровської області
«Про розподіл житла в новозбудованих
3-х квартирних будинках по АДРЕСА_1».
Крім того, на підставі вказаного
рішення її діду ОСОБА_3 було видано
відповідний ордер від 04 червня 1969 року.

Після передачі вказаної квартири її
дід ОСОБА_3 вселився до неї разом зі
своєю дружиною ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що її мати ОСОБА_4 24
березня 1954 року уклала шлюб з її
батьком ОСОБА_5, після чого прийняла
його прізвище «ОСОБА_4».

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт. Томаківка
Томаківського району
Дніпропетровської області помер її дід
ОСОБА_3

Зі смертю діда ОСОБА_3 відкрилася
спадщина за правилами ЦК УРСР (1963 року),
що діяв на той час.

Позивач зазначає, що спадкоємцями
майна її діда явилися, згідно п. 1) ч. 1 ст.
549 ЦК УРСР (1963 року) у рівних частках, її
баба, ОСОБА_2 та її мати, ОСОБА_4, які
прийняли спадщину шляхом вступу в
управління та володіння майном.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її баба,
ОСОБА_2 після смерті якої єдиним
спадкоємцем майна була її мати, ОСОБА_4.

До державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини її мати,
ОСОБА_4 не зверталася, оскільки вважала
достатніми для того дії, що свідчили
про фактичне розпорядження майном зі
свого боку, яке залишилося після смерті
її батьків.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
її мати, ОСОБА_4 померла, а вона
виявилася єдиним спадкоємцем першої
черги за законом майна після смерті
матері.

Відповідно, вона звернулася до
державної нотаріальної контори з метою
оформити свої спадкові права, після
чого, державний нотаріус відмовив їй у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, посилаючись на відсутність
правовстановлюючого документу про
належність майна спадкодавцеві.

У разі, якщо спадкодавець за життя не
оформив право власності та/або не
забезпечив його державну реєстрацію,
це стає перешкодою для оформлення
права на спадщину в загальному порядку.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено,
що право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають обов'язковій державній
реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з моменту такої
реєстрації.

Таким чином, права, придбані (шляхом
створення або придбання нерухомості) у
власність до 29 червня 1998 року з
дотриманням встановленого порядку
придбання, проте без державної
реєстрації, можна вважати виниклими і
набутими в установленому законом
порядку.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, але подали письмові заяви
про розгляд справи за їх відсутності,
при цьому позивач наполягає на
позовних вимогах, а відповідач проти
позову не заперечує та повністю згоден
з ним.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову, суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до ст. 197 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи в разі якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що даний позов підлягає задоволенню,
так як знайшов своє підтвердження
матеріалами справи, що підтверджують
вказані факти та викладені
правовідносини.

Квартиру АДРЕСА_1 в якій на даний час
проживає позивач ОСОБА_1 було передано
її діду ОСОБА_3 за рішенням №190 від 04
червня 1969 року виконкомом Томаківської
районної ради депутатів трудящих
Дніпропетровської області «Про
розподіл житла в новозбудованих 3-х
квартирних будинках по АДРЕСА_1», що
підтверджується доданим до матеріалів
справи архівним витягом державного
архіву Дніпропетровської області від
18.11.2013 року, та якому було видано
відповідний ордер від 04 червня 1969 року.

Як зазначає позивач її дід ОСОБА_3
вселився до вищевказаної квартири
разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 та
дочкою ОСОБА_4, яка є матір*ю позивача.

Архівна довідка державного архіву
Дніпропетровської області від 16.09.2011
року підтверджує, що актовий запис
складений 01 грудня 1926 року за №595
містить відомості про народження
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року, батьками якої
являлися ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Факт зміни матір'ю позивача дошлюбного
прізвища «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4»
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу, який вона уклала 24
березня 1954 року з ОСОБА_5.

Той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
доводилися батьками позивача ОСОБА_1
підтверджується свідоцтвом про
народження останньої серії НОМЕР_1,
виданого 7 грудня 1960 року.

З копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2, виданого повторно 05.10.2011 року
віділом ДРАЦС Томаківського районного
управління юстиції Томаківського
району Дніпропетровської області,
вбачається, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року /актовий запис № 6 /.

Зі смертю ОСОБА_3 відкрилася спадщина
за правилами ЦК УРСР (1963 року), що діяв
на той час.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно спадкоємцями майна ОСОБА_3
явилися, згідно п. 1) ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963
року) у рівних частках, ОСОБА_2, яка є
бабою позивача, та ОСОБА_4, яка є
матір'ю позивача, які прийняли спадщину
шляхом вступу в управління та
володіння майном.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3, виданим Шевченківським
відділом РАЦС м.Запоріжжя /актовий
запис № 1285.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, яка є матір'ю
позивача, померла, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4,
виданим повторно Запорізьким міським
відділом ДРАЦС Головного управління
юстиції у Запорізькій області.

Позивач дійсно є єдиним спадкоємцем
першої черги за законом майна після
смерті своєї матері, яка за життя не
зверталася до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, яке залишилося після смерті
її батьків.

Як вбачається із обґрунтованої
відповіді завідувача Томаківської
державної нотаріальної контори від
10.10.2011 року позивач зверталася до
державної нотаріальної контори з метою
оформити свої спадкові права, але
отримати в нотаріальному порядку
свідоцтво про право на спадщину
позивач у справі дійсно позбавлена
можливості в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві.

З відповіді на запит суду, наданої
Марганецькою державною нотаріальною
конторою від 11.03.2014 р. та Інформаційної
довідки зі Спадкового реєстру № 36843553,
вбачається, що після смерті ОСОБА_4
спадкова справа не заводилась.

Відсутність правовстановлюючих
документів на вищевказане нерухоме
майно є дійсно перешкодою для
отримання позивачами свідоцтва про
право на спадщину, бо відповідно до п. 216
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5,
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві.

Частиною 1 ст. 19 Закону України « Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» в
редакції закону від 11 лютого 2010 року
нотаріус вправі видати свідоцтво про
право на спадщину, у даному випадку на
нерухоме майно, лише за умови
пред'явлення спадкоємцями
правовстановлюючого документа, що
підтверджує, що це майно належить
спадкодавцю, і виписки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, тобто за
умови, якщо право власності
спадкодавця на це нерухоме майно
зареєстровано за його життя.

Цивільно-правовий інститут набуття та
виникнення права власності на нерухоме
майно в різні періоди було
врегульовано на законодавчому рівні
по-різному. У зв'язку з цим держава
задекларувала визнання дійсними прав
на нерухоме майно, які виникли до
набрання чинності закону (тобто до 3
серпня 2004 року), у разі відсутності їх
державної реєстрації при наступних
умовах:

якщо реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або

якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, яке не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав (ч.4
ст. 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»).

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої 31 січня 1966 року
Міністерством комунального
господарства УРСР, не підлягали
реєстрації будинки та домоволодіння,
розташовані в сільських населених
пунктах, які адміністративно
підпорядковані містам або селищам
міського типу, але не приєднані до них.

Обов'язок власників забезпечити
державну реєстрацію прав власності на
всі без винятку об'єкти нерухомості
введена лише з 29 червня 1998 року. Саме в
цей день набрала чинності Інструкція
про порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
які перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб, затверджена наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики від 9
червня 1998 року № 121.

Таким чином, права, придбані (шляхом
створення або придбання нерухомості) у
власність до 29 червня 1998 року з
дотриманням встановленого порядку
придбання, проте без державної
реєстрації, можна вважати виниклими і
набутими в установленому законом
порядку.

Отже, за час свого життя ОСОБА_3, який є
дідом позивача, правомірно набув у
власність вказану вище квартиру, про що
свідчать вищевказані документи.

З матеріалів справи вбачається, що
після смерті ОСОБА_3, його дружина і
позивача баба ОСОБА_2, а згодом і
позивача мати ОСОБА_4, почергово
прийняли спадщину шляхом фактичного
вступу в управління та розпорядження
квартирою згідно норм законодавства
УРСР.

До цього часу позивач проживає одна у
вказаній квартирі, в зв'язку з чим, на
ім'я позивача комунальним
підприємством «Томаківське бюро
технічної інвентаризації» ДОР» було
видано технічний паспорт на житло,
копію якого додано до матеріалів
справи.

Внаслідок зміни законодавства щодо
виникнення та набуття права на
нерухоме майно зареєструвати за собою
право власності на квартиру можливо
лише в судовому порядку.

Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно
відноситься до документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності виникає на підставах, не
заборонених законом, і вважається
придбаним правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону або незаконність
придбання права власності не
встановлена судом.

Таким чином, до позивача, як до
спадкоємця за законом першої черги,
який прийняв спадщину, перейшло право
на отримання у спадщину вищевказаного
нерухомого майна.

Тобто інші спадкоємці, які б
заявляли свої права на спадкове майно
відсутні, тому суд має підстави для
визнання права власності на спадкове
майно.

На підставі п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» позивач
звільняється від сплати судового
збору, так як є інвалідом другої групи.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 3, 7, 15, 60,88, 212, 215 ЦПК
України, ст. ст. 392, 1216, 1218, 1268, 1296 ЦК
України", суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Томаківської
селищної ради про визнання права
власності на нерухоме майно у порядку
спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку
спадкування за законом право
власності на спадщину у виді житлової
квартири АДРЕСА_1, що відкрилася після
смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року в м. Запоріжжі.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду
Дніпропетровської області. Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Томаківський районний суд.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:/підпис/Л. А. Кондус

З оригіналом згідно:

Суддя Л.А.Кондус