Справа № 2/257/21/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року Київський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді
Шликова С.П.

за участю секретаря
Пташник В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю, приведення
земельної ділянки в первинний стан та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, знесення
самовільно побудованих споруд-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, приведення земельної
ділянки в первинний стан, в
обґрунтування якого зазначила:

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 22.09.2009 року та договору
купівлі - продажу від 01.12.2009 року, їй на
праві власності належить земельна
ділянка та житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1. При перереєстрації права
власності на землю, договір купівлі -
продажу було вилучено управлінням
земельних ресурсів за правилами 2010
року та право власності здійснюється
на підставі Державного акту ВИ № 399381
від 07.04.2010 року.

Згідно з державним актом, як
вказано у позові, ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки розміром 0,0825 га,
лінійні розміри становлять: АБ= 20,79 м
(вздовж АДРЕСА_1), АГ=36,55 м (вздовж
АДРЕСА_2)+ 2,44 м за тією ж лінією з іншим
землекористувачем; БВ=41,20 м (вздовж
АДРЕСА_3); ВГ=20,45 м (землекористувач по
АДРЕСА_4)

Крім того, позивач у своєму позові
вказує на те, що придбаний нею будинок
АДРЕСА_1 перебував у неналежному стані
та реконструювати його було неможливо,
у зв'язку з чим на підставі проекту на
будівництво нового житлового будинку
було розпочато будівництво.

Однак, після початку будівництва
з'ясувалося, що технічна та
правовстановлююча документація на
земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1,
не співпадає з існуючою межею в натурі
з боку землекористувача будинку
АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, а саме, у позові
вказано, що остання самовільно
прихопила частину земельної ділянки,
що належить ОСОБА_3

У добровільному порядку вирішити
спір щодо невідповідності розмірів
земельних ділянок та відновлення меж в
натурі у відповідності до
правовстановлюючих документів
неможливо, у зв'язку з тим, що
відповідач, як зазначає позивач у
позові, створила перешкоди та
заборонила будь - якій землевпорядній
організації зайти на земельну ділянку,
якою вона володіє.

Також, позивач вказує на те, що у
2005 році ОСОБА_2 звернулася до органу
місцевого самоврядування щодо
приватизації земельної ділянки та
рішенням виконкому Донецької міської
ради № 272 від 18.05.2005 року останній
передано у власність земельна ділянка,
що знаходиться у її користуванні,
площею 796 кв. м, при цьому із земель
запасу 70 кв. м та в оренду для
городництва строком на 10 років
земельну ділянку АДРЕСА_1 кв. м, однак
попереднього рішення про виділення
додатково 70 кв. м та АДРЕСА_1 кв. м не
було, а лише прописується, що всього в
користуванні 836 кв.м. Актом від 09.09.2005
року встановлена межа в натурі (на
місцевості).

У пояснювальній записці до
Технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
яка належить ОСОБА_2, вказано, що
будинку АДРЕСА_2 раніше виділялося 726
кв.м, фактично в користуванні 796 кв.м,
межі погоджено із суміжними
землевласниками, зовнішні межі
встановлені натурі, виконано
геодезичний обмір.

При цьому позивач у своєму позові
зазначає, що по лінії ВД сусідній
ОСОБА_2 землекористувач за адресою:
АДРЕСА_5 відмовився підписувати
порушену межу, а тому у документації є
довідка квартальної, що він за цією
адресою не проживає; по лінії ДА
(АДРЕСА_6) підписано узгодження межі,
однак є спір щодо цієї межі; по лінії БВ
АДРЕСА_1) станом на 2005 рік попереднім
користувачем була жінка похилого віку,
яка бажала продати свою землю, однак
позивачу невідомо, чи була вона уважна
та чи підписувала вона цю межу, але
зараз виник спір.

Відповідно до вказаної
землевпорядної документації зовнішні
межі встановлені актом від 09.09.2005 року
та закріплені парканом, який належить
ОСОБА_2 та є гнилою, зруйнованою
деревиною, як вказано у позові.

Також, позивач вказує, що у зв'язку
з тим, що грунтові води на спірній
ділянці близько, дерев'яні опори багато
разів зогнивали та пересувались до
боків сусідів майже непомітно, але
тепер усі сусіди по вул. Кальмана не
погоджуються з такими межами.

Вважає, що приватизація земельної
ділянки ОСОБА_2 відбулася з численними
порушеннями діючого законодавства,
Інструкції № 43, оскільки не було
належним чином та відповідним рішенням
ради відведено 112 кв. м площі, яка є
надлишком від виділених 726 кв.м; було
надано у власність 796 кв.м, з яких 70 кв.м
із земель запасу, при цьому, на думку
позивача, саме ці 70 кв.м незаконно
привласнені ОСОБА_2 у сусідів; порушено
інструкцію № 43 та не дотримано
процедури й порядку встановлення межі
в натурі (на місцевості) та не
встановлено довгострокових межових
знаків, не передано останні на
відповідальне зберігання; межа
встановлена актом після передавання
ділянки у власність та закріплена
гнилими огорожами без підвалин.

Просила суд усунути перешкоди в
користуванні власністю у вигляді
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 з боку сусіднього
землекористувача ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_2 шляхом відновлення становища,
яке існувало до порушення права та
припинення дій щодо привласнення
останньою частини земельною ділянки,
яка належить позивачу, для чого
привести у відповідність земельну
ділянку, що належить позивачу у
відповідність в натурі (на місцевості)
до правовстановлюючих документів в
частині межі між домоволодіннями
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Повернути у
володіння позивачу незаконно
прихвачену ОСОБА_2 частину земельної
ділянки відповідно.

27 березня 2012 року ОСОБА_2
звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, знесення самовільно
побудованих споруд, яка ухвалою суду
від 18.04.2012 року була об'єднана в одне
провадження з первісним позовом.

В обґрунтування свого
зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила,
що вона є власником садибного
житлового будинку АДРЕСА_2. На підставі
державного акту від 29.11.2005 року їй
належить земельна ділянка площею 0,0796
кв.м, що також закріплено у рішенні про
передачу земельної ділянки у власність
Донецької міської ради № 272 від 18.05.2005
року.

Право власності на вказану
земельну ділянку було набуто нею після
погодження меж земельної ділянки із
суміжними землевласниками та
землекористувачами, межі земельної
ділянки встановлені на місцевості (в
натурі), ділянка має огорожу, яка
розділяє її з суміжними ділянками та
виступає у якості межових знаків, про
встановлення яких складено акт, один із
примірників якого зберігається у
ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_2 у зустрічному
позові вказує на те, що земельна
ділянка, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та будинок на ній, перебували у
користуванні колишнього власника
ОСОБА_4, з якою були узгоджені спільна
межа під час приватизації земельної
ділянки ОСОБА_2 на той час земельна
ділянка ОСОБА_4 не була останньою
приватизована та перебувала у її
користуванні. Остання продала свій
будинок ОСОБА_5, яка у 2008 році, узгодивши
попередньо з ОСОБА_2 та іншими сусідами
межі своєї земельної ділянки,
приватизувала її та отримала державний
акт про право власності від 15.04.2008 року.
Площа земельної ділянки, яка належала
ОСОБА_5 становить 0,0825 га.

На підставі договору купівлі -
продажу від 22.09.2009 року ОСОБА_5 продала
будинок та земельну ділянку,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Після чого, ОСОБА_1, як зазначено у
зустрічному позові, знесла будинок №
АДРЕСА_1 та на його місці розпочала
самовільне будівництво
багатоповерхового будинку, також
остання знесла огорожу своєї земельної
ділянки з трьох боків, яка була межовим
знаком, та запропонувала ОСОБА_2
погодитися із знесенням огорожі між
ділянками, однак остання не погодилася
у зв'язку з тим, що огорожа була межовим
знаком, переданим їй на зберігання.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що довжина
межі, яка розділяє ділянки ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 відповідно до Державного акту
38,76 метрів. ОСОБА_1 при цьому змінила
рельєф на своїй ділянці, піднявши
рівень грунтового покриття ділянки на
висоту два метри, внаслідок чого, як
вказано у зустрічному позові, рівень
земельної ділянки ОСОБА_2 став нижчим
на 2 метри, а дощова вода й розталий сніг
збігають з АДРЕСА_1 та ділянки, яка
належить ОСОБА_1, у її двір.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що
ОСОБА_1, на її думку, незаконно знесла
кутові стовпи огорожі та посунула її
огорожу у глибину її земельної ділянки
на відстань 0,5 метра по всій довжині
межі, спорудивши одночасно на її
земельній ділянці огорожу висотою 4
метри, яка затіняє подальшу територію
земельної ділянки ОСОБА_2 в глибину на 5
метрів, внаслідок чого остання
позбавлена можливості використовувати
свою земельну ділянку за призначенням.

Також, у зустрічному позові
вказано, що перед отриманням
державного акту про право власності на
земельну ділянку від 07.04.2010 року, ОСОБА_1
межі своєї земельної ділянки не
узгоджувала з ОСОБА_2, навпаки, знищила
межові знаки: огорожу та будинок.
Огорожа була межовим знаком, а старий
будинок був прив'язаний до межі з
земельною ділянкою, яка належить
ОСОБА_2

Вважає, що ОСОБА_1 незаконно
повторно отримала Державний акт про
право власності на земельну ділянку №
399381 від 07.04.2010 року, оскільки такий же
акт видавався на ім'я ОСОБА_5, а тому
вважає, що акт, виданий на ім'я ОСОБА_1
має бути визнаний недійсним.

Просила суд відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1 у повному
обсязі, зобов'язати останню не чинити й
перешкоди у здійсненні права власності
на земельну ділянку, площею 0,0796 га за
адресою: АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_1
знести повністю за її рахунок
самовільно споруджену огорожу,
довжиною 38,76 метрів по всій межі
ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_1, привівши
забудову огорожі у відповідність із
державними будівельними нормами;
зобов'язати ОСОБА_1 привести рельєф
своєї земельної ділянки у стан, що мав
місце до його зміни та визнати
недійсним Державний акт про право
власності на земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_1 № 399381 від 07.04.2010 року, виданий
Донецькою міською радою.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та її представник заявлені ними
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі та просили їх задовольнити,
зустрічні позовні вимоги не визнали та
просили у їх задоволені відмовити,
надавши суду аналогічні пояснення тим,
що викладені у позовній заяві ОСОБА_1.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 та її представник позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнали у повному
обсязі та просили у їх задоволені
відмовити, заявлені зустрічні позовні
вимоги підтримала та просили їх
задовольнити, надавши суду аналогічні
пояснення тим, що викладені зустрічній
позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 та зустрічний
позов ОСОБА_2 не обгрунтовані та такі,
що не підлягають задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано,
що письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1ст. 78 Земельного
кодексу України, право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу
України визначено, що земельна ділянка
- це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, закріплено принцип
непорушності права приватної
власності.

Відповідно до ст. 125, 126 3К України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав
і посвідчується державним актом, який
видається і реєструється сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Згідно ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту права
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ст.105 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню
твердих меж, а також відновлення
межових знаків, у випадках, коли вони
зникли, перемістились або стали
невиразними.

Згідно ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 153 Земельного кодексу
України, передбачено, що власник не
може бути позбавлений права власності
на земельну ділянку.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 на праві власності належить
житловий будинок з надвірними
побудовами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі -
продажу житлового будинку з надвірними
побудовами, укладеного між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 01 грудня
2009 року та зареєстрованого в реєстрі за
№ 5486, що також підтверджується наданою
суду копією свідоцтва про право
власності на нерухоме майно № 8581846 від
28.08.2013 року та копією Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 8582356 від 28.08.2013 року. (а.с. 8-9
том №1, а.с. 36,37 том №2)

Як вбачається з наданої суду
копії Державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого ОСОБА_1, остання є власником
земельною ділянки площею 0,0825 га у межах
згідно з планом, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі - продажу від 22.09.2009 року № 3909.
Акт зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 74.
(а.с. 27 том №1)

Лінійні розміри земельної
ділянки: АБ=20,79 м (вздовж АДРЕСА_1), АГ=36,55
м (вздовж АДРЕСА_2)+2,44 м за тією ж лінією
з іншим землекористувачем; БВ+41,20 м
(вздовж ділянки АДРЕСА_3); ВГ= 20,45 м
(землекористувач АДРЕСА_4), що
підтверджується наданою суду копією
кадастрового плану земельної ділянки
(кадастровий номер :00:040:0148) (а.с. 31
том №1)

Крім того, судом встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі договору дарування
від 22.09.1984 року, посвідченого державним
нотаріусом Шостої Донецької державної
нотаріальної контори Сагіровою Т.М. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1730,
належить жилий будинок з надвірними
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 726
кв.м, що також підтверджується наданою
суду копією технічного паспорту на
садибний житловий будинок (а.с. 63-64,60-62,65
том №1)

Рішенням Виконавчого комітету
Донецької міської ради за №272 від 18.05.2005
року ОСОБА_2 передано у власність
земельну ділянку, що знаходиться в її
користуванні площею 796 кв.м, при цьому з
земель запасу 70 кв.м та в оренду для
городництва строком на десять років
земельну ділянку АДРЕСА_1 кв.м (а.с. 71-74
том №1).

У відповідності до копії технічного
паспорту, межі земельної ділянки, яка
була передана у власність ОСОБА_2 було
узгоджено з сусідніми
землекористувачами. (а.с. 75,76 том №1)

Як вбачається з копії Акту про
встановлення меж земельної ділянки в
натурі від 09.09.2005 року представником
Донецької регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті України по
земельних ресурсах» (Донецький міський
відділ) встановлено, на підставі
рішення виконкому Донецької міської
ради від 18.05.2005 року № 272, межу
земельної ділянки по АДРЕСА_2, площею
0,0796 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель із земель
міської ради. Межа ділянки закріплена в
натурі парканом і передана для
зберігання ОСОБА_2 (а.с. 77,78 том №1)

На підставі вищевказаних
землевпорядних документів, 29.11.2005 року
ОСОБА_2 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0796 га за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 67 том №1)

Постановою Київського районного
суду м. Донецька від 11.09.2012 року у
адміністративній справі № 2а/0523/122/2012 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Донецької
міської ради, третя особа ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним рішення
органу місцевого самоврядування щодо
передачі земельної ділянки у власність
та оренду, яка набрала законної сили на
підставі Ухвали Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20.12.2012 року, встановлено, що рішення
Виконавчого комітету Донецької
міської ради від 18.05.2005 року № 272 «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність, які перебувають в
користуванні, для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд та
надання в оренду для городництва і для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд» прийнято у відповідності до
закону та у подальшому не законним чи
таким, що втратило чинність не
визнавалося. (а.с. 101-102, 104-105 том №1)

Крім того, як вбачається з наданої
суду копії технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2, складеної
Донецькою регіональною філією ДП
«Центр державного земельного
кадастру» (Донецький міський відділ)
від 11.05.2012 року, загальна площа
вищевказаної земельної ділянки
становить 0,0825 га, власник/користувач
земельної ділянки претензій щодо меж
та конфігурації земельної ділянки не
має, власниками /користувачами
суміжних ділянок претензій до існуючих
меж не заявлено. (а.с. 111-135 том №1)

При цьому, у відповідності до
наданих суду копій заяв від власників
суміжних ділянок ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, останні не мають претензій до
межі земельної ділянки домоволодіння
АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 (а.с. 168,169,170
том №1)

У відповідності до копії
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1,
межа земельної ділянки площею 0,0825 га
закріплена в натурі металевими
межовими знаками і передана для
зберігання ОСОБА_1, при цьому суміжними
землевласниками (землекористувачами)
претензій до існуючих меж не заявлено.
(а.с. 160-165 том №1)

Згідно з копією ухвали Донецького
апеляційного адміністративного суду
Донецької області від 09.04.2013 року за
наслідками розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_2 на ухвалу
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 06.03.2013 року у справі №
2а/255/89/2013 за позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Донецької
міської ради, треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_1, Управління Держкомзему України
у м. Донецьку Донецької області про
визнання протиправним, нечинним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, провадження у
вказаній адміністративній справі
закрито. (а.с. 204-205 том №1)

Відповідно до висновку № 4568/24, 6521/24
судової будівельно - технічної
експертизи від 16.12.2013 р., встановлено, що
розміри фактичних меж та площі
земельних ділянок, які належать ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не відповідають розмірам, які
вказані у Державних актах про право
власності на земельні ділянки, однак,
визначити місце розташування межі між
ділянками № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у
відповідності до правовстановлюючих
документів не представилося можливим,
у зв'язку з чим не представилося
можливим встановити за рахунок чого
зменшилася ширина з двох боків
земельної ділянки № АДРЕСА_1 та ширина
з тильного боку земельної ділянки
АДРЕСА_2.

Крім того, експертом було встановлено,
що на момент обстеження вищевказаних
земельних ділянок опорних межових
знаків (з надписами) між земельними
ділянками не встановлено.

Враховуючи, що ухил земельної ділянки
виконаний не у бік земельної ділянки
АДРЕСА_2, роботи з вирівнювання
поверхні землі не можуть негативно
впливати на стік дощових вод та інших
атмосферних опадів на земельну ділянку
АДРЕСА_2. Крім того, вирівнювання
поверхні землі земельної ділянки
АДРЕСА_1 з фасаду, виконано по довжині
ділянки, що могло у незначній мірі
вплинути на розміри ділянки по довжині
ділянки та не може впливати на ширину
земельної ділянки, відповідно не
впливає на недоліки площі земельної
ділянки АДРЕСА_1.

При будівництві цегляної огорожі між
земельними ділянками домоволодінь №
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не встановлено
відступлень від державних будівельних
норм, в частині висоти огорожі.

Питання в частині впливу цегляної
огорожі між земельними ділянками
домоволодінь № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та
житлового будинку АДРЕСА_1 на інсоляцію
земельної ділянки АДРЕСА_2 не входить
до компетенції експерта будівельно -
технічних обстежень. (а.с. 240-244 том №1)

У судовому засіданні експерт ОСОБА_12
підтримала доводи, викладені нею у
висновку № 4568/24, 6521/24 судової
будівельно - технічної експертизи від
16.12.2013 р.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 суду пояснив, що він проживає за
адресою: АДРЕСА_6, при приватизації
земельної ділянки ОСОБА_2 він погодився
з межею земельної ділянки АДРЕСА_2 та не
мав ніяких претензій з цього приводу до
ОСОБА_2

Таким чином, аналізуючи вищевикладене
та надані докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню,
оскільки у судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки загальною площею 0,0836
га, в тому числі з земель запасу 70 кв.м
та передано в оренду строком на 10 років
АДРЕСА_1 кв.м на підставі рішення
Виконавчого комітету Донецької
міської ради від 18.05.2005 року № 272 «Про
передачу громадянам земельних ділянок
у власність, які перебувають в
користуванні, для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд та
надання в оренду для городництва і для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд», яке прийнято у відповідності
до закону та у подальшому не законним
чи таким, що втратило чинність не
визнавалося, встановити за рахунок
чого зменшилася ширина з двох боків
земельної ділянки № АДРЕСА_1 та ширина
з тильного боку земельної ділянки
АДРЕСА_2 не представилося можливим, а
тому доводи ОСОБА_1 щодо привласнення
ОСОБА_2 земельної ділянки, яка належить
їй, є безпідставними, відповідно не
підлягають й задоволенню позовні
вимоги в частині повернення ОСОБА_1 у
володіння незаконно зайнятої ОСОБА_2
частини земельної ділянки, оскільки
позивачем та її представником не було
доведено, що ОСОБА_2 привласнила собі
частину земельної ділянки ОСОБА_1

З приводу зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що
зустрічні позовні вимоги в частині
зобов'язання ОСОБА_1 не чинити
перешкоди у здійсненні права власності
на земельну ділянку, площею 0,0796 га за
адресою: АДРЕСА_2 оскільки у судовому
засіданні відповідачем та її
представником не було конкретизовано
яким саме чином ОСОБА_1 чинить
перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні
останньою свого права власності на
належну їй земельну ділянку.

Щодо вимог в частині зобов'язання
ОСОБА_1 знести повністю за її рахунок
самовільно споруджену огорожу,
довжиною 38,76 метрів по всій межі
ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_1, привівши
забудову огорожі у відповідність із
державними будівельними нормами та
зобов'язання ОСОБА_1 привести рельєф
своєї земельної ділянки у стан, що мав
місце до його зміни, суд приходить до
висновку про необґрунтованість цих
зустрічних позовних вимог, висновком №
4568/24, 6521/24 судової будівельно -
технічної експертизи від 16.12.2013 року
встановлено, а також підтверджено
пояснення експерта ОСОБА_12 у судовому
засіданні, що споруджена ОСОБА_1
огорожа, довжиною 38,76 кв.м відповідає
чинним вимогам державних будівельних
норм в частині висоти огорожі, а сам
ухил земельної ділянки, яка належить
останній, виконаний не у бік земельної
ділянки АДРЕСА_2, роботи з вирівнювання
поверхні землі не можуть негативно
впливати на стік дощових вод та інших
атмосферних опадів на земельну ділянку
АДРЕСА_2.

З приводу зустрічних позовних вимог в
частині визнання Державного акту про
право власності на земельну ділянку на
ім'я ОСОБА_1 № 399381 від 07.04.2010 року,
виданий Донецькою міською радою суд
приходить до висновку про наступне:

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу
України громадяни України набувають
право власності на земельні ділянки,в
тому числі і на підставі безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності.

У судовому засіданні встановлено та не
заперечувалося сторонами у справі, що
ОСОБА_1 на підставі договору купівлі -
продажу від 22.09.2009 року № 3909 передана у
власність земельна ділянка площею 0,0825
га по вул. АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка до
цього належала ОСОБА_6 на підставі
рішення виконкому Донецької міської
ради від 26.03.2008 року №160.

На підставі вищевказаного договору
купівлі - продажу ОСОБА_1 виданий
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, в якому зазначено
цільове призначення земельної ділянки
«для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд».

При цьому, відповідачем та її
представником у судовому засіданні не
було надано доказів того, що рішення
Виконкому Донецької міської ради від
26.03.2008 року №160, яким ОСОБА_6 було
передано у власність земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_1 було визнано
недійсним або було скасовано у
встановленому законом порядку, а
посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що
перед отриманням вказаного державного
акту ОСОБА_1 не узгодила межі своєї
земельної ділянки з нею та знищила
межові знаки спростовуються іншими
дослідженими у судовому засіданні
доказами, оскільки з наданих суду
пояснень відповідача, остання також
пояснила, що попередній власник
земельної ділянки ОСОБА_6 узгоджувала з
нею межі земельної ділянки, яка в
подальшому була придбана ОСОБА_1, а тому
вказані зустрічні позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
необхідно відмовити у повному обсязі,
оскільки доводи, на які посилалися
сторони є безпідставними та не знайшли
свого підтвердження у судовому
засіданні.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд
вважає необхідним відмовити у
стягненні судових витрат, понесених
останніми при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11,182, 319 ЦК України, ст. ст.
78,79,81,105,125,126,152,153 ЗК України, ст. ст. 10, 11,
45, 60, 61,79,88 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя