У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.

суддів: Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

Завгородньої І.М.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Акцент Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Луганської області від 16 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Акцент-Банк» ( далі - ПАТ «Акцент-Банк»)
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_3
кредитну заборгованість в розмірі 95 055,
34 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідно до укладеного договору
від 06 червня 2008 року № ACLARC 20910201 ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 15 840 грн зі
сплатою 12 % річних та кінцевим терміном
повернення до 06 червня 2011 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань станом
на 06 лютого 2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 95
055, 34 грн, яка складається з
заборгованості за кредитом - 15 840 грн,
заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 2 373,34 грн,
заборгованості з комісії за
користуванням кредитом - 5 132,16 грн, пені
- 66 707,2 грн, штрафу (фіксована
частина) - 500 грн, штрафу (процентна
складова) - 4502,64 грн.

Враховуючи наведене, просив
задовольнити позов.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 25 червня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 16 жовтня 2013 року скасовано
рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове, яким позов задоволено.

З ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк»
стягнуто кредитну заборгованість в
розмірі 95 055, 34 грн, яка складається з
заборгованості за кредитом - 15 840 грн,
заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 2 373,34 грн,
заборгованості з комісії за
користуванням кредитом - 5 132,16
грн, пені -66 707,2 грн, штрафу (фіксована
частина) - 500 грн, штрафу (процентна
складова) - 4 502,64 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
справу повернути на новий розгляд,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п. 11
постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 11 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі договору від 06
червня 2008 року № AGLARC209102010 ПАТ
«Акцент-Банк» надано ОСОБА_3 споживчий
кредит у розмірі 15 840 грн зі сплатою 12 %
річних та терміном повернення до 06
червня 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Акцент-Банк», суд першої
інстанції виходив із відсутності
належних доказів щодо укладення
кредитного договору з ОСОБА_3 та
отримання останньою коштів на вказану
вище суму.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, апеляційний суд
виходив із того, що між сторонами був
укладений кредитний договір і
позичальник ОСОБА_3 повинна сплатити
прострочену заборгованість за ним.

З такими висновками погодитися не
можна, виходячи з наступного.

За загальними положеннями ЦПК України
на суд покладено обов'язок під час
ухвалення рішення вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача та
якими доказами вони підтверджуються;
перевірити наявність чи відсутність
певних обставин за допомогою доказів
шляхом їх оцінки; оцінити подані
сторонами докази та дійти висновку про
наявність або відсутність певних
юридичних фактів.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ
«Акцент-Банк» зазначало, що ОСОБА_3 06
червня 2008 року отримала споживчий
кредит та погодилась з умовами
кредитування.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3
зазначала, що між нею та банківською
установою жодних кредитних договорів
не укладалось і ніякі кредитні кошти
нею не отримувались.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 64 ЦПК України визначено, що
письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд має право
вимагати додання оригіналу.

Оригінали письмових доказів, як
зазначено у статті 138 ЦПК України, до
набрання судовим рішенням законної
сили повертаються судом за клопотанням
осіб, які їх подали, якщо це можливо без
шкоди для розгляду справи. У справі
залишається засвідчена суддею копія
письмового доказу.

Незважаючи на чітку позицію
процесуальних вимог щодо критеріїв
доказів і їх оцінки та наявність ухвали
від 16 квітня 2013 року про забезпечення
доказів, оригінали документів по
оформленню кредитного договору з
ОСОБА_3, а також щодо підтвердження
видачі або перерахування грошових
коштів ПП ОСОБА_4 у ТОВ «Укрпромбанк»
так і не були надані суду та не
досліджені.

Крім того у порушення ст. 10 ЦПК
України суд не сприяв всебічному та
повному з'ясуванню обставин справи, не
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, не
дав відповідної правової оцінки
наявним у матеріалах справи доказам,
порушив право відповідачки на
проведення судової експертизи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Проте всупереч наведеному суд першої
інстанції не розглянув клопотання
відповідачки про проведення
почеркознавчої експертизи на предмет
перевірки її підпису, що міститься в
документах по оформленню кредитного
договору, пославшись у рішенні на
відсутність їх оригіналів.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове
рішення й задовольняючи позов ПАТ
«Акцент-Банк», на зазначене також уваги
не звернув.

Так, стягуючи з ОСОБА_3 на користь банку
15 840 грн заборгованості за кредитним
договором від 06 червня 2008 року,
апеляційний суд, при цьому, не усунув
розбіжності між наданою за цим
договором грошовою сумою в розмірі 15 840
грн та рахунком-фактурою № 125 від
06 червня 2008 року на суму 24 000 грн.

Заслуговують на увагу й доводи скарги
про те, що судами не було надано оцінки
й іншим зібраним доказам, зокрема,
анкеті позичальника, у якій місце
роботи відповідачки зазначено
«Компанія «Луганськвода» (а.с.5), копії
трудової книжки, згідно з якою місцем
роботи ОСОБА_3 до січня 1991 року було
вагонне депо Штеровка, й станом на 2008
рік записи відсутні (а.с.28), а також
анкеті про приєднання до умов і правил
надання банківських послуг (а.с.34) та
листу цеха телекомунікаційних послуг
№ 4 м. Антрацит, згідно з яким
зазначений в анкеті телефон не
належить відповідачці (а.с.36).

Наведене свідчить, що суди першої та
апеляційної інстанцій не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у ході якого
суду слід врахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 16 жовтня 2013 року та рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 25
червня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік