Провадження № 2/127/43/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31.03.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді Сичук
М. М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Вінниці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 в грудні 2013 року
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з
червня 2003 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2
на партнерських засадах орендували під
офіс приміщення в АДРЕСА_1

22 березня 2010 року приїхавши разом з
ОСОБА_4 до вказаного приміщення,
піднявшись на 4-й поверх вони побачили,
як із нього виходить ОСОБА_3, який
працює в інституті на посаді лаборанта,
а за ним ОСОБА_2, який почав замикати
двері офісу. На прохання ОСОБА_1 не
зачиняти, оскільки їй необхідно
забрати речі, він не пояснюючи нічого
швидко зачинив двері та побіг по сходах
вниз. Відчинити двері самостійно
своїми ключами позивачка не могла,
оскільки на вхідних дверях офісу
ОСОБА_2 були змінені замки. ОСОБА_1
запитала ОСОБА_3 що трапилось, чому
змінені замки на дверях офісу та куди
побіг ОСОБА_2, на що останній грубо
відповів, що йому нічого не відомо та це
його не стосується.

У пошуках ОСОБА_2, ОСОБА_1 підійшовши до
другого поверху попросила ОСОБА_4
спуститися на перший поверх, а вона тим
часом огляне другий поверх. В коридорі
другого поверху стояли шафи, тумби та
інші офісні речі. Зробивши кілька
кроків по коридору вона заглянула за
шафу та побачила, як ОСОБА_3 віддає свою
куртку ОСОБА_2, щоб той тікав. Позивач
закричала ОСОБА_4: "ОСОБА_4 вони тут!"
тоді із за шафи на неї кинувся ОСОБА_2 та
наніс декілька ударів кулаком по
голові, від чого вона впала на підлогу.
Продовжуючи свої протиправні дії
ОСОБА_2 став наности їй удари ногами по
животу та іншим частинам тіла.
Закриваючись руками від ударів,
позивач почала кричати та кликати на
допомогу. Почувши крики на допомогу
прибіг ОСОБА_4 та відтягнув ОСОБА_2 від
ОСОБА_1

Коли позивач почала підніматись на
ноги після побиття її ОСОБА_2, до неї
підбіг ОСОБА_3 та безпричинно, нічого не
кажучи, почав наносити їй удари
кулаками по голові, від чого вона знову
впала на підлогу. Побачивши, що ОСОБА_3
б'є ОСОБА_1, ОСОБА_4, підбіг та ухвативши
ОСОБА_3 за руки відтягнув його від неї.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втекли з місця події, а
позивач викликала працівників міліції.

Під час зазначеної події ОСОБА_1 була
одягнута в шкіряний плащ коричневого
кольору, який було пошкоджено, а саме
порвано в багатьох частинах, під час
вищезазначених обставинах. Вартість
плаща складає 4000,00 грн.

Потім позивач відчула, що від нанесених
ударів відповідачів у неї почалось
запаморочення в голові та сильні болі в
області грудей.

Від побиття та забоїв ОСОБА_1 стало зле,
в зв"язку з чим швидкою медичною
допомогою останню було доставлено у
2-гу міську лікарню з нервовим стресом
та гіпертонічним кризом.

Спричинені тілесні ушкодження потягли
за собою необхідність відновлення
стану здоров'я. Під час лікування
позивачем було витрачено на придбання
ліків та лікарських засобів 9541 грн. 12
коп., що визначено позивачем як
загальна вартість спричиненої
матеріальної шкоди та включає вартість
пошкодженого плаща.

Окрім матеріальної шкоди позивачу було
завдано і моральну шкоду
неправомірними діями відповідачів,
оскільки вона зазнала фізичного болю,
було завдано тілесних ушкоджень, було
порушено нормальний спосіб життя,
оскільки була змушена докладати
додаткові зусилля для захисту своїх
прав, для лікування у закладі охорони
здоров'я. Завдану моральну шкоду оцінює
у 20000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в
судовому засіданні, позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позові, просили суд постановити
рішення про солідарне стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду у сумі 9541 грн. та
моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також
понесені нею судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали в завязку з
безпідставністю даного позову.
Відповідач пояснив, що позивач сама
неодноразово погрожувала відповідачу,
про що він звертався до правоохоронних
органів, тілесних ушкоджень він не
заподіював, а позивач винна йому кошти
від спільної господарської діяльності.
Також просили застосувати строки
позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечив проти задоволення позову,
пояснив, що він є необґрунтованим і
надуманим, та даний конфлікт було
спровоковано самою позивачкою, ніяких
тілесних ушкоджень їй завдано не було.

Свідок ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду
пояснили, що їм відомо про суперечку
між сторонами. Однак дані свідки не
могли належним чином пояснити
обставини можливої бійки та можливого
заподіяння позивачу тілесних
ушкоджень і спричинення шкоди.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Так, судом встановлено, що в грудні 2013
року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Позовні вимоги було мотивовано тим, що
у зв"язку із протиправними діями
відповідачів, 22.03.2010 року позивачу було
завдано останніми тілесних пошкоджень,
що потягли за собою необхідність
відновлення стану здоров"я.

Під час лікування нею було витрачено на
придбання ліків та лікарських засобів
9451,12 грн., разом із пошкодженим плащем.
Також завдано моральну шкоду, яку
оцінює в 20000,00 грн.

Зазаначає, що ОСОБА_2 наніс їй удари
руками і ногами по голові, животу та по
іншим частинам тіла ногами, а ОСОБА_3
наніс удари по голові руками, у зв"язку
із чим в неї почалось запаморочення в
голові та сильні болі в області грудей.

З наданих матеріалів справи
вбачається, що 22.03.2010 року ОСОБА_1
звернулась до МКЛ ШМД із забоєм м"якої
тканини голови, гіпертонічною хворобою
(а.с 6), відвідувала невролога 15.07.2010 року
(а.с. 7), Вінницьку обласну
психоневрологірну лікарню ім. О.І.
Ющенка 12.07.2010 року (а.с. 8), 24.03.2010 року
була на консультації в
Науково-дослідному інституті
реабілітації інвалідів (а.с. 9), 09.02.2012
року та 20.05.2013 року записувалась до
клубу "FitCurves" для отримання
фізкультуро-оздоровчих послуг (а.с. 12-16).

ОСОБА_1 зазначала, що у зв"язку із
завданням їй тілесних ушкоджень, їй
було порвано шкіряний плащ, згідно
справки ФОП ОСОБА_8, його вартість
становить 3800-4000 грн., ремонту він не
підлягає, вартість якого ставить у
відшкодування матеріальної шкоди (а.с.
17).

Відповідно до висновку експерта № 3093
від 05.02.2013 року, згідно "Акту
судово-медичного обстеження" № 544 від
23.03. - 02.04.2010 р.р., у ОСОБА_1 було виявлено
тілесні ушкодження у вигляді синців в
потилично-скроневій ділянці зліва, на
тильній поверхні лівої кисті, забою
м"яких тканин ділянки лівого колінного
суглобу; вищевказані тілесні
ушкодження належать до легких тілесних
ушкоджень, виникли від дії тупого
твердого предмету (предметів), по
давності могли бути спричинені в строк,
вказаний в ухвалі суду від 22.03.2010 року;
характер і локалізація виявлених у
ОСОБА_1 тілесних ушкоджень за
механізмом утворення узгоджується з
обставинами, відображеними у "позовній
заяві" ОСОБА_1: "….ОСОБА_2 наніс мені
сильний удар по голові, від якого я
відчула сильний фізичний біль... Я впала
на підлогу… ОСОБА_2 почав знову
наносити побої і мордування, ногами по
животу, рукам, ногам… ОСОБА_3 почав
наносити удари по голові, від яких я
впала на підлогу…" (а.с. 18-19).

Згідно листа Ленінського районного
відділу міліції від 29.10.2010 року на заяву
ОСОБА_1 від 22.03.2010 року щодо прийняття
мір до ОСОБА_2, встановлено, що тілесні
ушкодження отримані ОСОБА_1
відносяться до легких тілесних, тому
мають в основі цивільно-правові
особисті неприязні відносини, які в
свою чергу вирішуються в судовому
порядку. 27.10.2010 року працівниками
райвідділу на підставі п. 2 ст. 6 КПК
України (відсутність складу злочину)
прийнято рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи (а.с. 42).

Згідно постанови Ленінського
районного суду м. Вінниці від 11.04.2011
року по справі № 1-296/2011 за скаргою
ОСОБА_1 по обвинуваченню ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по факту
нанесення ОСОБА_1 легких тілесних
ушкоджень за ознаками злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, було
відмовлено (а.с. 38).

Відповідно до постанови Ленінського
районного суду м. Вінниці від 23.09.2011
року по справі № 1-196/2011 клопотання
ОСОБА_1 про поновлення строку на
апеляційне оскарження постанови
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 11.04.2011 року відмовлено (а.с. 39).

Постановою Ленінського районного суду
м. Вінниці від 22.05.2012 року по справі №
212/62/2012 апеляцію ОСОБА_1 на постанову
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 10.04.2012 року було залишено без
розгляду (а.с. 40).

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 липня 2013 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди залишено без
розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України,
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

На виконання припису ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
спричинення матеріальної шкоди,
отриманої в результаті протиправних
дій відповідачів та з їх вини. Крім
того, згідно вищезазначених постанов
суду (а.с. 38-41) та вказаного листа
районного ВМ (а.с. 42) вина та
протиправність дій відповідачів в
спричиненні тілесних ушкоджень
позивачу не підтверджена.

За таких обставин, позовні вимоги про
відшкодування відповідачами
матеріальної шкоди в сумі 9541 грн.
задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення
моральної шкоди, то суд вважає
наступне. Як встановлено в судовому
засіданні, позивач на обґрунтування
моральної шкоди посилається на те, що
їй було завдано фізичного болю,
тілесних ушкоджень, було порушено
нормальний спосіб життя та вона була
змушена лікуватись.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 5 постанови № 4 від 31.03.1995 року
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз'яснено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, що полягає у душевних стражданнях
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в іншій спосіб,
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

З наданих позивачем доказів не
вбачається, що внаслідок саме
неправомірних дій відповідачів
позивач зазнала моральної шкоди,
оскільки між шкодою та діями
відповідачів немає прямого причинного
зв'язку, а всі докази ґрунтуються на
припущеннях самої позивачки.

Таким чином, зважаючи на відсутність
вини відповідачів, відсутності
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідачів та наслідками для
позивача, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог в частині стягнення матеріальної
і моральної шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Суд вважає, що оскільки в
порушенні кримінальної справи
відмовлено з реабілітуючих підстав,
відсутні преюдиційні передумови для
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди. При цьому не може бути
підставою для задоволення позову
пояснення позивача та свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином, виходячи зі змісту
заявлених позовних вимог, аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд не
знаходить підстав щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
матеріальної та моральної шкоди,
оскільки, в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази щодо
заподіяння шкоди відповідачами, тому
в задоволенні позову необхідно
відмовити повністю.

Суд вважає, що в зв'язку з відмовою в
задоволенні позову з підстав його
безпідставності та необґрунтованості
не вбачається підстав для застосування
строків позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.95 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 3, 6,
8, 10, 11, 57-60, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя