Справа № 2-171/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
Новоселицький районний суд
Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Оленчука
І.В.

секретаря Єфтемій
М.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Бухеник
І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоселиця цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, інтереси
якого представляє ОСОБА_2 до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», де третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору є відокремлений
підрозділ «Локомотивного депо
Чернівці» ДГТО «Львівська залізниця»
про скасування наказу про припинення
трудового договору -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, інтереси якого
представляє ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про скасування наказу про
припинення трудового договору до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця», де
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору є
відокремлений підрозділ
«Локомотивного депо Чернівці» ДГТО
«Львівська залізниця», з посиланням а
те, що наказом відокремленого
підрозділу «Локомотивного депо
Чернівці» - філії ДТГО «Львівська
залізниця» №195/ОС від 22.08.2013 року, було
припинено трудовий договір (контракт) з
позивачем за п. 8 ст. 40 Кодексу законів
про працю України.

Позивач вказує, що підставою його
звільнення послужило вчинення ним за
місцем роботи розкрадання майна
власника, встановленого вироком
Глибоцького районного суду
Чернівецької області по кримінальній
справі №2402/1087/12 від 05.12.2012 року та
ухвалою Апеляційного суду
Чернівецької області від 06.08.2013 року, що
набрав законної сили. Вважає даний
наказ незаконним, необґрунтованим та
таким, що суперечить КЗпП України,
оскільки як вказує відповідач 06.08.2013
року закінчилось апеляційне
оскарження вироку і тому в місячний
термін, як це передбачено
законодавством був виданий наказ про
припинення трудового договору
(контракту) з ОСОБА_1

В позовній заяві також посилається на
те, що згідно Постанови Пленуму ВСУ № 9
від 06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» в п. 26 вказано,
що трудовий договір може бути
розірвано не пізніше одного місяця з
дня набрання законної сили вироку суду,
аналогічне трактування дає ст. 148 КЗпП
України, отже вирок Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 05.12.2012 року набрав законної сили ще
21.12.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.401 КПК
України - вирок набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляції, однак апеляційна скарга
позивачем до 21.12.2012 року не подавалась.
Крім того позивач вважає, що
підтвердження тому, що вирок набрав
законної сили є Довідка кримінально
виконавчої інспекції Новоселицького
району Чернівецької області № 1495 від
27.08.2013 року, в якій зазначено, що 28.12.2013
року у відповідності до ст. 76 КПК
України засуджений ОСОБА_1 став на
облік до підрозділу КВІ за місцем своєї
реєстрації та проживання, де перебував
до 05.12.2013 року.

Позивач зазначає, що 02.09.2013 року за №
0106/6629 із Глибоцького районного суду ним
була отримана довідка про те, що вирок у
кримінальній справі відносно нього та
ОСОБА_4 був зупинений 18.05.2013 року.
Протягом періоду з 21.12.2012 року по 18.05.2012
року у відповідача, згідно п. 8 ст. 40 КЗпП
України було достатньо часу щоб
припинити трудовий договір (контракт) з
позивачем.

На підставі викладеного позивач
просить скасувати наказу
відокремленого підрозділу
«Локомотивне депо Чернівці» - філії
ДТГО «Львівська залізниця» №195/ОС від
22.08.2013 року «Про припинення трудового
договору (контракту) з ОСОБА_1 за п.8 ст.40
КЗпП України»; поновити ОСОБА_1 на
посаді машиніста тепловоза
відокремленого підрозділу
«Локомотивного депо Чернівці» - філії
ДГТО «Львівська залізниця»;
зобов'язати відповідача в особі
державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»
відшкодувати ОСОБА_1 його середній
місячний заробіток за весь час
вимушеного прогулу, а також покласти на
відповідача понесенні судові витрати.

Позивач в судовому засіданні підтримав
вимоги позову та просив їх
задовольнити.

Представник позивача надав пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві, вимоги позову підтримав в
повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову та пояснив, що позивачем було
пропущено строк передбачений ст. 233
КЗпП України, якою передбачено, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в місячний строк з дня вручення
копії наказу про звільнення або з дня
видачі трудової книжки. Так, згідно з
твердженнями позивача викладеними в
позовній заяві, копія наказу про
звільнення від 22.08.2013 року №195/ОС і
трудова книжка були вручені позивачу
27.08.2013, у зв'язку з чим вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Представник відповідача також вказав,
що звільнення позивача відбулось з
дотриманням вимог закону, оскільки
вирок суду першої інстанції, яким
позивача було визнано винним у
вчиненні розкрадання, було переглянуто
в апеляційному порядку та ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 06.08.2013 року вирок
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 05.12.2012 року
щодо ОСОБА_1 змінено в частині
призначення йому покарання, в іншій
частині вирок суду залишено без змін,
таким чином, відповідно до вимог в ст. 401
КК України в редакції 1960 року, вирок
набрав законної сили 06.08.2013 року та саме
після набрання вироком суду законної
сили, звільнення ОСОБА_1 відбулось з
дотриманням вимог ст. 148 КЗпП України.

На підставі викладеного вважає, що
позивачем під час розгляду справи не
було доведено належними і допустимими
доказами неправомірних дій Залізниці
щодо порушення його прав в частині
звільнення за п.8 ст.40 КЗпП України в
зв'язку з чим просив відмовити в
задоволенні позиву.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
з задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що наказом
відокремленого підрозділу
«Локомотивного депо Чернівці» - філії
ДТГО «Львівська залізниця» №195/ОС від
22.08.2013 року, було припинено трудовий
договір (контракт) з позивачем за п.8
ст.40 КЗпП України.

Судом також встановлено, що підставою
для звільнення позивача послужило
вчинення ним за місцем роботи
розкрадання майна власника,
встановленого вироком Глибоцького
районного суду Чернівецької області по
кримінальній справі від 05.12.2012 року.

08 лютого 2013 року позивач подав до
Глибоцького районного суду
Чернівецької області клопотання про
поновлення пропущеного строку на
апеляційне оскарження вироку суду від
05.12.2012 року та постановою Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 20.02.2013 року в задоволення
заявленого клопотання було відмовлено.

В подальшому ухвалою Апеляційного суду
Чернівецької області від 23.04.2013 року
було задоволено апеляцію засудженого
ОСОБА_1 на постанову Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 20.02.2013 року та поновлено строк на
апеляційне оскарження вироку
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 05.12.2012 року.

Судом також встановлено, що ухвалою
Апеляційного суду Чернівецької
області від 06.08.2013 року було задоволено
апеляцію позивача - ОСОБА_1, а вирок суду
першої інстанції від 05.12.2013 року було
змінено в частині призначення ОСОБА_1
покарання.

Відповідно до вимого ч. 1 ст. 401 КПК
України, в редакції 1960 року - вирок
місцевого суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляції. Таким чином, враховуючи, що
апеляція на вирок Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 05.12.2012 року не подавалась він набрав
законної сили 21.12.2012 року, що також
підтверджується відповідною відміткою
на останній сторінці вироку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» в п. 26 вказано, що трудовий
договір може бути розірвано не пізніше
одного місяця з дня набрання законної
сили вироку суду, що також відображено
в ч.1 ст.148 КЗпП України, згідно якої
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

На підставі викладеного суд вважає, що
з часу набрання вироком Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 05.12.2012 року законної сили, а саме з
21.12.2013 року відповідач відповідно вимог
ст. 148 КЗпП України мав можливість
розірвати трудовий договір з позивачем
за п.8 ст.40 КЗпП України протягом одного
місяці, тобто до 22.01.2013 року.

Враховуючи викладене, а також те, що
трудовий договір за ініціативою
відповідача за п.8 ст.40 КЗпП України
було розірвано з позивачем з
порушенням строку встановленого ст. 148
КЗпП України суд вважає, що дії
відповідача є неправомірними, а наказ
про звільнення незаконний.

Що стосується посилань відповідача на
те, що наказ про звільнення було
винесено в місячний термін після
набрання законної сили вироку відносно
позивача, який згідно з ухвалою
Апеляційного суду Чернівецької
області набрав законної сили лише
06.08.2013 року, суд вважає
необґрунтованими, оскільки з точки
зору застосування трудового
законодавства, а саме ст. 148 КЗпП
України відповідач був належно
повідомлений про дату винесення вироку
і не знав і не міг знати про подальше
оскарження позивачем вироку з
клопотанням про поновлення строку, а
тому наслідки набрання вироком
законної сили 21.12.2012 року йому були
відомі.

Суд також вважає, що посилання
відповідача на те, що вирок набрав
законної сили 06.08.2013 року є
необґрунтованими, оскільки таке
набрання має юридичне значення лише
для кримінального процесу і не може
бути підставою для порушення трудових
прав позивача.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП
України передбачено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Згідно з твердженнями Позивача
викладеними в позовній заяві по даній
справі, копія наказу про звільнення від
22.08.2013 № 195/ОС і трудова книжка йому були
вручені саме 27.08.2013 року а тому останнім
днем звернення до суду з позовом про
його оскарження наказу про звільнення
є 28.09.2013 року.

Таким чином враховуючи, що позивач
звернувся до Новоселицького районного
суду Чернівецької області з позовом
про скасування наказу про його
звільнення лише 18.12.2013 року, відповідно
до вимог ст. 233 КЗпП України, в
задоволенні позову слід відмовити у
зв'язку з пропуском строку на
оскарження, оскільки позивачем
відповідно до ст. 234 КЗпП України не
було подане клопотання про його
поновлення.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.ст. п. 8 ст. 40, 148, 232, 233, 234, 241-1 КЗпП
України, ст. 401 КПК України в редакції 1960
року, п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів», керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60-64, 208, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
інтереси якого представляє ОСОБА_2 до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця», де
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору є
відокремлений підрозділ
«Локомотивного депо Чернівці» ДГТО
«Львівська залізниця» про скасування
наказу про припинення трудового
договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана до
Апеляційного суду Чернівецької
області через Новоселицький районний
суд Чернівецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: