пр. № 2/336/574/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя, у складі

головуючого судді О.І. Дацюк

при секретарі О.Б. Скибі

за участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, третьої особи
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи
без самостійних вимог на предмет спору:
Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_5, про вселення та зняття з
реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, зміненим в ході розгляду
справи, вказавши, що позивачеві на
праві власності на підставі свідоцтва
про право на спадщину належить 2/5
частини домоволодіння АДРЕСА_2.
Співвласниками іншої частки
домоволодіння є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 В
належній позивачеві частині будинку
зареєстровані та мешкають колишня
дружина позивача - відповідач ОСОБА_3 та
її донька від першого шлюбу - третя
особа без самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_5 Також в будинку фактично
не мешкає, але формально з 2008 року
зареєстрований відповідач ОСОБА_6
Посилаючись, що відповідач ОСОБА_3
перешкоджає йому вселитися в будинок,
чим порушує його права, відповідно до
ст. 391 ЦК України, просив вселити ОСОБА_1
в 2/5 частини домоволодіння по АДРЕСА_2,
зняти з реєстраційного обліку
відповідача ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач та
представник позивача на позовних
вимогах наполягали повністю. Позивач
вказав, що у 2003 році у спадщину отримав
2/5 частки будинку по АДРЕСА_2, в якому на
той час мешкали він, його дружина
ОСОБА_3, їх спільний син ОСОБА_9 та
донька дружини від першого шлюбу
ОСОБА_5 Вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та їх
реєстрація за вказаною адресою
відбувалась у 1999 році з дозволу
колишнього власника частини
домоволодіння батька позивача ОСОБА_10
Оскільки стосунки між подружжям не
склались, позивач добровільно покинув
будинок у 1999 році та мешкав з того часу
у належній йому квартирі АДРЕСА_1. На
цей час він бажає вселитися в будинок
по АДРЕСА_2, але фактично вселитися у
будинок не намагався, у квітні 2013 року
направив на адресу відповідачки листа
про виселення з будинку та скасування
реєстрації, який залишений без
відповіді. Вважає, що в будинок
вселитися не може, бо там мешкають його
колишня дружина та її донька. Щодо
вимог про скасування реєстрації ОСОБА_6
вказав, що фактично відповідач ОСОБА_6 в
будинку не проживає, мешкає у сараї на
території домоволодіння, але
зареєстрований за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти позову заперечувала повністю,
вказавши, що дійсно частина будинку
належить її колишньому чоловіку
позивачеві по справі ОСОБА_1, який
покинув будинок добровільно та з того
часу мешкає у належній йому на праві
власності квартирі. Позивач вселитися
в будинок не намагався, відповідач йому
будь-яких перешкод у вселенні не
чинить, в належній позивачеві частині
будинку є три житлові кімнати, одна з
яких вільна та готова для проживання
позивача по справі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
в судовому засіданні проти позову
заперечував, вказавши, що права
позивача з боку відповідачки не
порушувались, позивач в будинок
вселитися не намагався, а відповідач зі
свого боку йому у цьому не перешкоджає
та не заперечує проти його проживання в
будинку. В частині вимог про скасування
реєстрації ОСОБА_6 представник
відповідача вказав, що позовні вимоги в
заявленому вигляді задоволенню не
підлягають, оскільки скасування
реєстрації не відноситься до
компетенції суду, а інших вимог до
ОСОБА_6 позивачем не заявлялось.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні вказала, що позовні вимоги не
підтримує, оскільки ОСОБА_1 в будинок
вселитися ніколи не намагався, речей
його в будинку немає, частка будинку є
єдиним житлом для її та матері ОСОБА_3 В
частині будинку, яка належить ОСОБА_1
наявні три житлові кімнати, одна з яких
вільна та готова для вселення позивача.

Відповідач по справі та треті особи без
самостійних вимог в судове засідання
не з'явились, про місце та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
порядку судовими повістками.

При вивченні матеріалів справи судом
встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником 2/5 частин
житлового будинку по АДРЕСА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29.10.2004 року (а.с.
7). Співвласниками іншої частини
будинку вказані у технічному паспорті
ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_12, на
кожного з них приходиться по 3/20 частки
домоволодіння (ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зі
слів позивача померли).

Фактично ОСОБА_1, як це вбачається з
його пояснень та відмітки у паспорті
(а.с. 6), проживає та зареєстрований у
АДРЕСА_1.

Як вбачається з пояснень учасників
провадження, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в будинку
АДРЕСА_2 фактично проживають та
зареєстровані, а ОСОБА_6
зареєстрований, але фактично не мешкає.

При вирішенні справи суд виходить з
наступного.

Стаття 383 ч. 1 та стаття 391 ЦК України, на
які позивач посилався в обґрунтування
заявлених вимог, вказують, що власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Як вказує ст. 16 ч. 3 ЦК України суд може
відмовити у захисті цивільного права
та інтересу особи в разі порушення нею
положень частин другої - п'ятої статті 13
цього Кодексу. Частина 3 ст. 13 ЦК України
зазначає, що не допускаються дії особи,
що вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
та ст. 3 ЦПК України захисту в судовому
порядку підлягають порушені, невизнані
або оспорювані права, свободи чи
інтереси громадян.

Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Оцінюючи пояснення сторін в судовому
засіданні та досліджені докази, суд
дійшов висновку, що позивачем не
доведено порушення, невизнання або
оспорювання його прав з боку
відповідача ОСОБА_3, а саме не надано
будь-яких доказів того, що ОСОБА_3
створює йому перешкоди у вселенні та
проживанні в належній йому частині
будинку, а також того, що позивач
взагалі намагався вселитися в будинок
чи має намір там мешкати, враховуючи, що
він тривалий час мешкає в іншій
квартирі. Інших вимог позивачем до
ОСОБА_3 не заявлено.

З наданої позивачем заяви (а.с. 74), яка
направлена ОСОБА_1 ОСОБА_3 02.04.2013 року,
вбачається, що позивач раніше
звертався до відповідачки з
пропозицією звільнити будинок та
знятися з реєстраційного обліку, а
також заявляв про свій намір вселитися
в будинок. Між тим, позивачем не
доведено той факт, що він фактично
намагався реалізувати свій намір щодо
вселення у будь-який спосіб. Більш того,
суд враховує, що в судовому засіданні
28.01.2014 року ОСОБА_1 підтвердив, що
вселитися до будинку він не намагався,
а відповідач, у свою чергу, виразила
добровільну згоду на вселення ОСОБА_1 в
будинок, однак, на момент розгляду
справи позивач активних дій,
направлених на вселення, так і не
вчинив.

Враховуючи вищевикладене, суд не
вбачається підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 про вселення, зважаючи,
що позивачем не доведено порушення
своїх прав в цій частині.

Щодо вимог про зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_6, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» № 1382 від
11.12.2003 року зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі, зокрема, судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, передумовою для зняття
особи з реєстрації місця проживання
може бути позбавлення цієї особи
речового права щодо житлового
приміщення.

Згідно з п. 1.3 Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого Наказом МВС України
22.11.2012 № 1077, реєстрація/зняття з
реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України
(далі - ДМС України) в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (далі -
територіальний підрозділ ДМС України)
у день подання особою документів.

Позивачем заявлено вимоги про зняття з
реєстрації ОСОБА_6, що не відноситься до
компетенції суду, інших вимог
позивачем не заявлено, орган,
повноважний на вчинення дій щодо
реєстрації чи зняття з реєстрації
особи до участі у справи в якості
співвідповідача не залучений, тож суд
дійшов висновку, що право позивача не
може бути захищено у спосіб, який він
вимагає, тож у позовних вимогах у цій
частині також належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору: Відділ громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_5, про вселення та зняття з
реєстрації відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк

01.04.2014