АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/924/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. РІШЕННЯ
31 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшин В. І. суддівВишня Н. В.
, Пономаренко В. В. при секретаріБражнюк
О.В. представника позивача
представника відповідачів
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 06 лютого 2014 року по справі
за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_8 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та зустрічним позовом
ОСОБА_8 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті
особи: ОСОБА_9, Уманська міська державна
нотаріальна контора про визнання
правочину таким, що втратив чинність,
за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ПАТ КБ
«ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_8 про
визнання договору іпотеки таким, що
втратив чинність та про визнання
договору поруки припиненим,-
в с т а н о в и л а :
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_8 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
мотивуючи тим, що відповідно до
укладеного договору №01мкуе/2009 від
04.11.2009 р. ОСОБА_10 отримала кредит у
користування кредитом у розмірі 30% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 02.11.2012 р.
У якості забезпечення виконання
зобов'язань, 06.11.2009 р. між позивачем та
ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був укладений
договір іпотеки, відповідно до якого
позичальник надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру площею 59,50 кв.м.,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Дане майно належить на праві власності
в рівних частках ОСОБА_10, ОСОБА_8 та
07.05.2012 р. банку стало відомо, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_10
18.05.2012 р. позивач направив претензію
кредитора до Уманської міської
нотаріальної контори. Згідно наданої
відповіді, спадкоємцем після померлої
є ОСОБА_8, який успадкував належну їй
частку в нерухомому майні.
20.06.2012 р. до спадкоємцю та іпотекодавцю
ОСОБА_8 було направлено лист претензію,
згідно яких банк пред'явив свої вимоги,
але ніяких дій не було виконано.
Станом на 04.02.2013 р. боржник мала
за користування кредитом;
виконання зобов'язань за договором.
Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив
суд звернути стягнення на предмет
іпотеки, квартиру, яка розташована
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки банком з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі - продажу будь - яким
способом з іншою особою покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та отримання кадастрового
номеру земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємств або
організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
Виселити відповідача та інших осіб, які
зареєстровані або проживають у
квартирі розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації обліку
у територіальному органі державної
міграційної служби України.
02.08.2013 р. ОСОБА_8 подав до суду зустрічну
позовну заяву та просив в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовити в повному обсязі. Визнати
договір іпотеки від 06.11.2009 р. укладений
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1
таким, що втратив чинність. Виключити з
Державного реєстру іпотек запис за
№3-2972 від 06.11.2009 р. про реєстрацію
договору іпотеки від 06.11.2009 р.
укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 АДРЕСА_1.
Виключити з Державного реєстру заборон
на відчуження майна - квартири АДРЕСА_1,
запис за №3-2973.
12.11.2013 р. ОСОБА_9 також подала до суду
позовну заяву та просила визнати
договір іпотеки від 06.11.2009 р. укладений
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1
таким, що втратив чинність. Виключити з
Державного реєстру іпотек запис за
№3-2972 від 06.11.2009 р. про реєстрацію
договору іпотеки від 06.11.2009 р.
укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 АДРЕСА_1.
Виключити з Державного реєстру заборон
на відчуження майна - квартири АДРЕСА_1,
запис за №3-2973. Визнати договір поруки
від 06.11.2009 р. укладений між ОСОБА_9 та ПАТ
КБ «ПриватБанк» - припиненим.
Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 06 лютого 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_8 до
ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи:
ОСОБА_9, Уманська міська державна
нотаріальна контора про визнання
правочину таким, що втратив чинність,
позовом ОСОБА_9 до ПАТ КБ «ПриватБанк»,
третя особа: ОСОБА_8 про визнання
договору іпотеки таким, що втратив
чинність та про визнання договору
поруки припиненим - задоволено.

Визнано договір іпотеки від 06.11.2009
р. укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 на квартиру
АДРЕСА_1 таким, що втратив чинність.

Виключено з Державного реєстру
іпотек запис за №3-2972 від 06.11.2009 р. про
реєстрацію договору іпотеки від 06.11.2009
р. укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 АДРЕСА_1.
Виключено з Державного реєстру заборон
на відчуження майна - квартири АДРЕСА_1,
запис за №3-2973. Визнано договір поруки
від 06.11.2009 р. укладений між ОСОБА_9 та ПАТ
КБ «ПриватБанк» - припиненим.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та просить скасувати рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 06 лютого 2014 року
та ухвалити нове, яким вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задовольнити в повному
обсязі.

Вислухавши учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки не повністю
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про
звернення стягнення кредитором на
предмет іпотеки суд прийшов до
висновку, що позивач пропустив строк
для пред'явлення вимоги до спадкоємця.

Задовольняючи позов ОСОБА_8 до ПАТ
КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_9,
Уманська міська державна нотаріальна
контора про визнання правочину таким,
що втратив чинність, позовом ОСОБА_9 до
ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа:
ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки
таким, що втратив чинність та про
визнання договору поруки припиненим
суд першої інстанції прийшов виходив з
того, що на поручителів може бути
покладено відповідальність за
порушення боржником обов'язку щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором у випадку лише за наявності у
позичальника правонаступника, який
прийняв спадщину та згоди поручителя
відповідати за будь-якого нового
боржника зафіксовано в тому числі у
договорі поруки. А так як основне
зобов'язання в зв'язку із смертю
боржника припинено, то ізабезпечення
даного зобов'язання є припиненою.

Проте повністю погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції не є можливим.

Встановлено, що 04.11.2009 р. між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_10 було укладено
кредитний договір №01мкуе/2009,
відповідно до якого ОСОБА_10 отримала
кредит в сумі 53703,80 грн.

У якості забезпечення виконання
зобов'язань, 06.11.2009 р. між позивачем та
ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був укладений
договір іпотеки, відповідно до якого
позичальник надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру площею 59,50 кв.м.,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Дане майно належало на праві власності
в рівних частках ОСОБА_10, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 06.11.2009 р. між ОСОБА_9 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір
поруки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_10
померла, що підтверджується свідоцтвом
про її смерть. Відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за законом,
ОСОБА_8, який являється її сином отримав
у спадщину 1/3 іпотечної квартири та
став власником 2/3 частин квартири
АДРЕСА_1.

За змістом ст. 1218, ч. 1 ст. 1231 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Приписами ч. 1 ст. 1282 ЦК України
передбачено, що спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині.

Порядок пред'явлення кредитором
спадкодавця вимог до спадкоємців і
порядок їх задоволення регулюються
нормами ст. ст. 1231, 1281,1282 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України,
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
(пункт 189), чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, надавши
нотаріусу за місцем відкриття спадщини
претензію, заявлену у письмовій формі.
Про претензію, що надійшла, нотаріус
доводить до відома спадкоємців, які
прийняли спадщину або виконавця
заповіту.

Відповідно до ст.1281 ЦК України,
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і
не міг знати про відкриття спадщини,
він має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не
пред'явив вимоги до спадкоємців, що
прийняли спадщину, у строки,
встановлені частинами другою і третьою
цієї статті, позбавляється права
вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи
спадкоємець ОСОБА_8 повідомив банк про
смерть матері 03.08.2011 р.(а.с 65). Проте лист
претензію, згідно яких банк пред'явив
свої вимоги відповідача як спадкоємця
було направлено лише 20.06.2012 року.

За таких обставин суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що кредитор
спадкодавця, який не пред'явив вимоги
до спадкоємця ОСОБА_8, який прийняв
спадщину, у строки визначені законом та
обґрунтовано визнав позивача
позбавленим права вимоги як до
спадкоємця майна боржника,
застосувавши положення ч. 4 ст. 1281 ЦК
України.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в пункті 32
постанови від 30 березня 2012 року N 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що поручитель приймає на
себе зобов'язання відповідати за
виконання кредитного договору за
боржника (статті 553 - 554 ЦК), а також за
будь-якого боржника в разі переводу
боргу чи смерті боржника, якщо таке
зазначено у договорі поруки.

Відповідно до статті 523 ЦК порука або
застава, встановлена іншою особою,
припиняється після заміни боржника,
якщо поручитель або заставодавець не
погодився забезпечувати виконання
зобов'язання новим боржником, а згідно
зі статтею 607 ЦК зобов'язання
припиняється неможливістю його
виконання у зв'язку з обставиною, за яку
жодна зі сторін не відповідає.

Таким чином, на поручителів може бути
покладено відповідальність за
порушення боржником обов'язку щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором у випадку смерті
позичальника лише за наявності у
позичальника правонаступника, який
прийняв спадщину, та згоди поручителя
відповідати за будь-якого нового
боржника, зафіксоване в тому числі у
договорі поруки.

В договорі поруки від 06.11.2009 р.,
укладеного між ОСОБА_9 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», відсутні дані про
прийняття на себе поручителем
зобов'язання відповідати за виконання
кредитного договору за боржника в разі
смерті боржника, а тому суд першої
інстанції також зробив правильні
висновки щодо визнання договору поруки
припиненим.

Разом з тим, судом першої інстанції не
було враховано, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8
про звернення стягнення на предмет
іпотеки не лише як до спадкоємця майна
боржника, але і як до іпотекодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст.
1 Закону України "Про іпотеку" в силу
іпотеки іпотекодержатель має право у
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в пункті 36
постанови від 30 березня 2012 року N 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до третьої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, суди мають
враховувати, що іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (стаття 23 Закону України "Про
іпотеку").

Проте якщо право власності на предмет
іпотеки переходить до спадкоємця
фізичної особи - іпотекодавця, який є
відмінним від боржника, такий
спадкоємець не несе відповідальності
перед іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання, але в разі його
порушення боржником він відповідає за
задоволення вимог іпотекодержателя в
межах вартості предмета іпотеки. Якщо
боржник та іпотекодавець - одна й та
сама особа, то після її смерті до
спадкоємця переходять не лише права та
обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за
основним зобов'язанням у межах
вартості спадкового майна.

Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку
пред'явлення кредитором спадкодавця
вимог до спадкоємців не застосовуються
до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

ОСОБА_8 виступав іпотекодавцем 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, іншу 1/3
частини квартири він успадкував після
смерті своєї матері, боржника за
кредитним договором ОСОБА_10, та став
власником 2/3 частин іпотечного майна,
квартири АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1,
загальна заборгованість за кредитним
договором становила 40261гривну 23 коп.,
яку кредитор вирішив відшкодувати
звернувши стягнення на іпотечне майно.
Так як позов пред'явлено лише до
власника 2/3 частин іпотечного майна, то
такий позов підлягає до часткового
задоволення шляхом звернення
стягнення в спосіб запропонований
позивачем на 2/3 частини належного
ОСОБА_8 іпотечного майна.

Так як іпотекодавець ОСОБА_8 не
являється боржником за кредитним
договором, а лише іпотекодавцем, то
пред'явлення до нього попередньої
вимоги про відшкодування за кредитним
договором не потрібно.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в пункті 9 постанови
від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Так як позовні вимоги позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
підлягають до часткового задоволення,
то в цій частині підлягають і вимоги
про виселення ОСОБА_8 з частини
квартири, на яку зроблено стягнення як
на предмет іпотеки.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про звернення стягнення на 2/3
частини іпотечного майна, яке належить
ОСОБА_8, виселення з цієї частини
іпотечного майна ОСОБА_8, визнання
договору іпотеки таким, що втратив
чинність, виключення з Державного
реєстру іпотек запис про реєстрацію
договору іпотеки та виключення з
Державного реєстру заборон запис на
заборону відчуження квартири, що є
предметом іпотеки, як ухвалене з
порушенням норм матеріального права,
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення в цій частині.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
відповідно до задоволених позовних
вимог пропорційно з відповідача
підлягають до стягнення і судові
витрати по справі. Звернуто стягнення
на 2/3 частини іпотечного майна ( судові
витрати судовий збір в суді першої
інстанції 545 гривень + судовий збір за
апеляційну інстанцію 228,60 гривни, а
всього 773,60 гривни), а тому до
відшкодування підлягає і 2/3 частин
судових витрат, що становить 573 гривни 60
коп.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 06 лютого 2014 року задоволити
частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 06 лютого 2014
року змінити, скасувавши його в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, та в частині задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання договору іпотеки таким, що
втратив чинність та про виключення з
Державного реєстру іпотек запис про
реєстрацію договору іпотеки та
виключення з Державного реєстру
заборон запис на заборону відчуження
квартири.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_8 про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 04 листопада 2009
року в сумі 40261гривни 23 коп. звернути
стягнення на 2/3 частини квартири, що
належить іпотекодавцю ОСОБА_8, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки банком з укладанням від імені
відповідача договору купівлі - продажу
будь - яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємств або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_8 з 2/3 частин квартири
АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ПАТ КТ
«ПриватБанк» відмовити.

Відмовити в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ПАТ
КБ «ПриватБанк» про визнання договору
іпотеки таким, що втратив чинність та
про виключення з Державного реєстру
іпотек запис про реєстрацію договору
іпотеки та виключення з Державного
реєстру заборон запис на заборону
відчуження квартири.

Рішення Уманського міськрайонного
суду від 06 лютого 2014 року в частині
визнання договору поруки припиненим
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати в сумі 573
гривни 60 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення, але може бути оскаржено
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
його проголошення.

Головуючий :

Судді :