Справа № 523/2685/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Кисельова В.К.

при секретарі -
Дзюба Г.І.

за участю представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про звільнення майна з-під
арешту. Позовні вимоги мотивовані тим,
що ОСОБА_4, з 1988 р. по даний час фактично
проживає та зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2. У вищезазначену квартиру
позивачка вселилася у 1988 р. на підставі
ордеру, виданого Виконавчим комітетом
Жовтневої ради народних депутатів
серія ЖР № 1407 від 03.11.1988р. як член сім'ї
діда - ОСОБА_6. На протязі більш ніж 25
років позивачка продовжує відкрито та
безперервно володіти квартирою. В
зв'язку з чим, звернулась до суду з
позовною заявою про визнання права
власності на дану квартиру за
набувальною давністю. В процесі
розгляду даної справи, позивачка
дізналась, що у Єдиному реєстру заборон
відчуження нерухомого майна (індексний
номер 13550118) зареєстрований арешт
квартири АДРЕСА_2 на підставі постанови
Першого відділу ДВС у Суворовському
районі м. Одеси АА №344641 від 16.02.2007 р..
Крім того, зазначено, що власником
квартири нібито є ОСОБА_3.

Накладення арешту на майно ОСОБА_3,
обумовлено тим, ОСОБА_7 було
пред'явлено позов про стягнення з
ОСОБА_3 15 255,0 грн.. Під час розгляду
справи Приморським районним судом м.
Одеси було прийнято ухвалу від 12.09.2005 р.
про арешт нібито належної ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_2.

В той же час, дана квартира ніколи не
належала ОСОБА_3, а існування арешту
перешкоджає позивачці щодо реалізації
її права на визнання за нею право
власності на дану квартиру.

На підставі викладеного, позивачка
просить прийняти рішення про зняття
арешту з квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представники
позивачки підтримали позовні вимоги, а
також обставини заявленого позову.

Відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала
проти задоволення позовних вимоги.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась, про розгляд справи була
повідомлена належним чином, причини
неявки суду не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Так судом встановлено, що у Єдиному
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна (індексний номер 13550118)
зареєстрований арешт квартири АДРЕСА_2
на підставі постанови Першого відділу
ДВС у Суворовському районі м. Одеси АА
№344641 від 16.02.2007р..

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року N 606-XIV особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом
про визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених,

невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка не є власником квартири
АДРЕСА_2, а лише в ній проживає, тобто є
користувачем квартири.

Таким чином, накладення арешту на
перешкоджає позивачці користуватись
квартирою, а тому, її права не порушені.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки позивачка не є
належним позивачем за даними позовними
вимогами, а зазначені вимоги може
заявляти лише власник квартири, що
також узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV,
ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про звільнення майна з-під
арешту, а саме квартири АДРЕСА_2 -
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-ти денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя