АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/371/14 Доповідач -
Загорський О.О.Категорія - 41
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Хоми М. В., Козака І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коменерго -
Тернопіль - 2", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керуюча компанія
"Коменерго - Тернопіль", Тернопільської
міської ради в особі Управління
житлово - комунального господарства та
екології про зобов'язання укласти
договір про надання
житлово-комунальних послуг з утримання
будинку та прибудинкової території,-

ВСТАНОВИЛА:

01.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся з
вищенаведеним позовом. Вимоги
аргументує тим, що він був вселений в
квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру,
однак у зв'язку з тим, що він засуджений
вироком до позбавлення волі його було
знято з реєстрації. Вказує, що норми ЖК
України забезпечують зберігання
житлового приміщення за особами, які
відбувають покарання і виконавець
послуг з утримання будинку
зобов'язаний підготувати та укласти з
ним договір про надання
житлово-комунальних послуг, однак ТОВ
"Коменерго - Тернопіль - 2" відмовило у
задоволенні його звернення.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 30.12.2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
неповне з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

ОСОБА_1, будучи засудженим до
довічного ув'язнення звертався з
клопотанням про його участь у судовому
засіданні в режимі відеоконференції з
апеляційного суду Вінницької області,
яке було відхилене ухвалою суду від
20.02.2014 року.

Відповідачі будучи належним
чином повідомленими про час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з'явилися.

ТОВ "Коменерго - Тернопіль - 2"
надіслало заперечення на апеляційну
скаргу, у якому просить відмовити в
задоволенні апеляційної скарги,
оскільки ОСОБА_1 не є квартиронаймачем -
споживачем послуг і не має законних
підстав для укладення з ним договору.
Вказано, що ТОВ КК "Коменерго -
Тернопіль" не є належним відповідачем
оскільки не є балансоутримувачем та
виконавцем послуг з утримання будинку.
Заявою просить розглядати справу у
відсутності представника товариства.

ТОВ КК "Коменерго - Тернопіль"
заявою просить справу розглядати без
участі представника товариства. Подане
заперечення ідентичне вищевказаному
запереченню ТОВ "Коменерго - Тернопіль -
2".

Тернопільською міською радою в
запереченні на апеляційну скаргу
вказано, що міська рада не є належним
відповідачем у справі оскільки договір
надання послуг з утримання будинку
укладається з виконавцем послуг - ТОВ
"Коменерго - Тернопіль - 2". Зазначено, що
апелянт не зареєстрований в житловому
приміщенні і не є одним із
квартиронаймачів, а тому, відповідно і
вимоги про укладення з ним договору є
безпідставними.

Заслухавши доповідь головуючого,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не прописаний у квартирі, не є
квартиронаймачем і споживачем
житлово-комунальних послуг, а тому його
житлові права порушено не було.

З таким висновком суду слід
погодитися, оскільки він підтверджений
матеріалами справи та достатньо
мотивований.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 -
22.08.1990 року виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради народних
депутатів на підставі рішення
виконкому Тернопільської міської ради
№334 від 21.08.1990 року видано ордер №295 на
право зайняття житлового приміщення
площею 18,3 кв.м. АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Із витягу паспорта - НОМЕР_1 від
17.10.1997 року вбачається, що реєстрація
місця проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1,
20.09.1988 року - виписаний 20.06.2001 року (а.с. 7).

З поквартирної картки вбачається,
що в квартирі АДРЕСА_1, на підставі
ордеру №158 від 17.05.2001 року, який виданий
згідно рішення №550 від 17.05.2001 року
прописані наймач ОСОБА_2 із 18.08.1992 року
та ОСОБА_3 із 26.02.2004 року (а.с. 23).

Із довідок Вінницької установи
виконання покарань Управління
державної пенітенціарної служби
України у Вінницькій області
вбачається, що ОСОБА_1 засуджений до
довічного позбавлення волі (а.с. 6, 11).

Рішенням виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від
17.04.2013р. №412 передано, а ТОВ «Коменерго -
Тернопіль - 2» прийнято на баланс
будинок по вул. Крушельницької, 53, і
товариство є виконавцем
житлово-комунальних послуг з утримання
даного будинку (а.с. 18).

ТОВ «Коменерго-Тернопіль-2» на
адресу ОСОБА_1 направило відповідь на
його заяву, в якій відмовило в
укладенні договору на утримання
житлово-комунальних послуг, оскільки
ОСОБА_1 не являється квартиронаймачем.

Закон України «Про
житлово-комунальні послуги», який
визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки, надає визначення
споживачу, під яким розуміється
фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 19 Закону відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Враховуючи викладене колегія
суддів апеляційного суду вважає, що суд
першої інстанції надав вірну правову
оцінку наявним в матеріалах справи
доказам, правовідносинам що виникли
між сторонами і дійшов обгрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову, оскільки в розумінні Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» позивач не є споживачем
послуг і підстав для укладення з ним
договору немає.

Посилання апелянта на ст. 78 ЖК
України, як на підставу для укладення з
ним договору про надання
житлово-комунальних послуг колегією
суддів оцінюються критично, оскільки
вказана норма регулює правовідносини
щодо договору найму житлового
приміщення.

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 71 ЖК
України якщо в будинку, квартирі (їх
частині) не залишилися проживати інші
члени сім'ї наймача, це житло може бути
надано за договором оренди (найму) у
встановленому законом порядку іншому
громадянину до звільнення таких осіб
з-під варти або до відбуття ними
покарання.

З матеріалів справи слідує, що у
квартирі АДРЕСА_1 прописані наймачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і саме вони в
розумінні закону «Про
житлово-комунальні послуги» є особами -
споживачами послуг які мають право на
укладення договору про надання
житлово-комунальних послуг.

Апелянтом в скарзі наводиться
велика кількість норм законодавства
однак не конкретизовано, як саме
порушено його права в розумінні цих
норм.

Доводи апеляційної скарги про те,
що апелянта позбавили житла, колегією
суддів оцінюються критично, оскільки
згідно ст. 71 ЖК України право
користування жилим приміщенням
зберігається за апелянтом відсутнім
протягом шести місяців з дня
закінчення строку відбування
покарання.

Критично оцінюються доводи
апеляційної скарги, що судом першої
інстанції не згадується в рішенні п.7
ч.3 ст. 71 ЖК України, оскільки такі
доводи спростовуються змістом рішення
- абзац 8 аркуш 2 рішення.

Колегія суддів вважає, що не
підлягає до задоволення клопотання
апелянта про залучення
співвідповідачем Управління
житлово-комунального господарства
Тернопільської обласної державної
адміністрації, оскільки Управління не
є належним відповідачем у справі і таке
клопотання вже вирішене ухвалою суду
від 20.02.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянт повинен довести належними
доказами обставини, на які він
посилається як на підставу для
задоволення його вимог, що ним зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський