РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Воронкова Д.В.,

при секретарі
Кулініч Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Макіївці цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2012 року Позивач звернувся до
суду з, уточненим під час судового
розгляду справи, позовом, на
обґрунтування позовних вимог
зазначивши, що 09.11.2007 року між ОСОБА_1 та
ВАТ «Родовід Банк», повним
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк», був укладений кредитний договір
№ Д048/МБ-036.07.1, згідно з умовами якого
позивач надав ОСОБА_1 кредит на
загальну суму 35940 доларів США строком
до 09.11.2014 року з розрахунком 9% річних.
За договором поруки № Д017/АК-068/2.07.2 від
09.11.2007 року поручителем по
вищевказаному кредитному договору
виступив ОСОБА_2, який зобов'язався
солідарно відповідати перед банком по
зобов'язаннях ОСОБА_1

Позивач повністю виконав свої
зобов'язання за договором, але ОСОБА_1,
всупереч умовам кредитного договору та
вимогам чинного законодавства України,
порушила свої зобов'язання за
договором і станом на 20.12.2013 року має
заборгованість по кредитному договору
в сумі 36 863,71 долари США, а також
заборгованості за комісією за
проведення розрахунків зі списання та
зарахування коштів за позичковим
рахунком та рахунком для нарахування
відсотків у сумі 18 939,68 гривень, пеню
у розмірі 3 215 053,17 гривень та
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, згідно ст.. 625
Цивільного кодексу України (3% річних за
прострочення виконання зобов'язань)
становить - 16 515,73 гривень.

У зв'язку з викладеним позивач просить
стягнути з відповідачів у солідарному
порядку на його користь вказані суми та
суму судового збору в розмір 3219
гривень.

Представник позивача Болхова А.В., що
діяла на підставі довіреності, у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві. Вказала, що строк
виконання зобов'язань за договором
позики визначений сторонами як «до
повного повернення сум»

Представник відповідача ОСОБА_2-
ОСОБА_4, у судовому засіданні проти
позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2,
заперечував у повному обсязі, просив у
їх задоволенні відмовити та вказав, що
під час звернення позивача до суду з
вказаним позовом, правовідносини за
договором поруки були вже припинені на
підставі ст. 559 ч.4 ЦК України. Зазначив,
що укладання додаткової угоди від
12.01.2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід
Банк» відбулося без участі ОСОБА_2, який
не був повідомлений навіть про її
укладання,що також припиняє
зобов'язання останнього за договором
поруки.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
підтримав свого представника.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому
засіданні позовні вимоги визнали
частково, просили зменшити розмір
неустойки на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК
України, оскільки сума пені значно
перевищує розмір заборгованості по
зобов'язаннях, а також застосувати по
справі строки позовної давності 1 рік у
відношенні суми пені. Також прохала суд
звернути увагу, що на теперішній час її
родина перебуває у важкому майновому
стані, оскільки вона не має будь-якого
доходу, у неї на утриманні знаходяться
три неповнолітні дитини, одна з яких є
інвалідом дитинства та потребує
постійного догляду. Вона одна виховує
дітей, з чоловіком не мешкає, у суді
перебуває справа про розірвання шлюбу.

Дослідивши надані докази в межах
заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК
України) суд встановив наступне.

09.11.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід
Банк», повним правонаступником якого є
ПАТ «Родовід Банк», був укладений
кредитний договір № Д048/МБ-036.07.1, згідно
з умовами якого позивач надав ОСОБА_1
кредит на загальну суму 35940 доларів США
строком до 09.11.2014 року з розрахунком 9%
річних. (т.1 а.с. 8-13)

За договором поруки № Д017/АК-068/2.07.2 від
09.11.2007 року поручителем по
вищевказаному кредитному договору
виступив ОСОБА_2, який, у відповідності
до п.1.1 Договору поруки, зобов'язався
солідарно відповідати перед банком по
зобов'язаннях ОСОБА_1 (т.1 а.с. 39)

Згідно додаткової угоди від 12.01.2009 року,
укладеною між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід
Банк», було затверджено новий графік
погашення заборгованості. (т.2 а.с. 86,87)

Банк повністю виконав свої
зобов'язання за договором, але ОСОБА_1,
всупереч умовам кредитного договору та
вимогам чинного законодавства України
порушила свої зобов'язання за
договором і станом на 20.12.2013 року має
заборгованість по кредитному договору
в сумі 36 863,71 долари США, до якої входить
заборгованість за основною сумою
кредиту - 29 908,53 доларів США та
заборгованість за процентами за
користування кредитними коштами - 6 955,18
доларів США.

Крім того ОСОБА_1 має заборгованості за
комісією за проведення розрахунків зі
списання та зарахування коштів за
позичковим рахунком та рахунком для
нарахування відсотків у сумі 18 939,68
гривень та пеню у розмірі 3 215 053,17
гривень. Відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, згідно ст. 625
Цивільного кодексу України (3% річних за
прострочення виконання зобов'язань)
становить - 16 515,73 гривень. (а.с. 47-61 т.2)

У зв'язку із невиконанням
зобов'язань за договором банком було
направлено ОСОБА_1 вимогу про
дострокове повернення кредиту та
сплату нарахованих процентів від 10.09.2010
року, яку остання отримала 17.09.2010 року (
т.1 а.с. 37-38)

Судом встановлено, що кредитний
договір, додаткова угода та договір
поруки укладені у письмовій формі,
підписані уповноваженими на це
посадовими особами Банку та особисто
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зміст правочинів не
суперечить актам цивільного
законодавства та моральним засадам
суспільства і на підставі статті 629 ЦК
України ці договори є обов'язковим для
виконання.

Статтею 204 ЦК України проголошена
презумпція правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно з вимогами статті 554 ЦК України
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Проте, за змістом указаних норм закону
поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як вбачається зі змісту договору
поруки № Д017/АК-068/2.07.2 від 09.11.2007 року
вказаний договір не містить чітко
визначеного строку його дії.

Доводи представника позивача про те, що
умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань є
установлення строку дії поруки, не
приймаються судом до уваги, оскільки це
не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд
враховує, що згідно зі ст. 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки вбачається,
що строк її припинення не встановлено,
тому згідно з вимогами вищевказаних
норм матеріального права, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

У п. 22 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вказано, що якщо в договорі поруки такі
умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Відповідно до п. 24 постанови № 5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року,
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Як вже встановлено раніше, 10.09.2010 року
банком було направлено ОСОБА_1 вимогу
про дострокове повернення кредиту, а з
вказаним позовом Банк звернувся до
суду 06.06.2012 року, тобто майже через 18
місяців, тобто позові вимоги до ОСОБА_2
заявлені позивачем поза межами
шестимісячного строку, встановленого
законом.

Представником позивача не надано
доказів на підтвердження факту
отримання ОСОБА_2 вимоги про дострокове
поверхня кредиту

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

У судовому засіданні було встановлено,
що додатковий договір до кредитного
договору № ДО17/АК-068.07.2 від 09.11.2007 року,
від 12.01.2009 року був укладений між ВАТ
«Родовід Банк» та ОСОБА_1.

Представником банку на надано суду
жодного доказу на підтвердження того
факту, що ОСОБА_2 приймав участь у
укладанні вказаного договору, або був
повідомлений про факт його укладання.

На підставі викладеного суд набуває
висновку, що на теперішній час у Банку
відсутні підстави для вимоги від
ОСОБА_2 виконання зобов'язань за
вказаними вище договорами, а тому
позові вимоги в частині стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості по кредиту,
штрафних санкцій та судових витрат, є
необґрунтованими, незаконними та
такими, що не підлягають задоволенню.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частина 2 статті 625 ЦК України
передбачає, що Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на наведене суд дійшов
висновку, що ОСОБА_1 порушуються умови
укладеного договору з своєчасного
повернення суми кредиту та сплаті
відсотків за користування ним,
унаслідок чого утворився борг перед
Банком,

Таким чином, суд визнає, що відповідачі
ОСОБА_1 в односторонньому порядку
відмовилась від належного виконання
взятих на себе зобов'язань за
договорами.

Невиконання або неналежне виконання
сторонами договору своїх обов'язків
тягне правові наслідки, передбачені
статтею 611 ЦК України, зокрема: сплати
неустойки (штраф, пеня) і відшкодування
збитків та моральної шкоди.

З урахуванням вимог ст. 258 ЦК України
щодо застосування спеціальної
позовної давності в один рік до вимог
про стягнення неустойки, з урахуванням
меж заявлених вимог та дати звернення
позивача до суду, суд вважає необхідним
застосувати до нарахованої пені строк
позовної давності та визначити
заборгованість по пені за період з
02.02.2011 року по 20.12.2013 року.

Аналізом розрахунку заборгованості
(а.с. 47-61 т.2), з у рахуванням офіційного
курсу НБУ станом на день розгляду
справи (т.2 а.с. 102), розмір пені по
договору за період з 02.02.2011 року по
20.12.2013 року становить :

- пеня за порушення строків повернення
кредиту - 279440,34 дол. США (2 982 215,25 грн);

- пеня за порушення строків повернення
процентів - 56945,63 дол. США (607 729,45 грн);

- пеня за порушення стоків сплати
комісії - 151 716,20 грн.

Вимогами ст. 551 ч. 3 ЦК України
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи, що сума пені, що визначена
судом у межах строків позовної
давності та у межах заявлених позовних
вимог, є більшою ніж у десять разів суми
заборгованості за тілом кредиту та
суми простроченої заборгованості за
нарахованим процентами, суд, керуючись
ч. 3 ст. 551 ЦПК України, вважає, що
клопотання позивачки ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а розмір пені підлягає
зменшенню до суми 100000 грн.

Набуваючи вказаного висновку суд також
прийняв до уваги той факт, що
відповідачка ОСОБА_1 приймала заходи
для погашення заборгованості і до
певного часу справно сплачувала суму
кредиту та процентів, а також звертає
увагу на важке майнове становище
відповідачки, яка одна утримує трьох
неповнолітніх дітей, один з яких є
інвалідом дитинства, що вбачається з
наданих суду документів (т.2 а.с.103-136 )

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, оцінивши
представлені сторонами в силу статті 60
ЦПК України докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку про те, що ОСОБА_1
належним чином не виконує зобов'язання,
передбачені укладеним в установленому
законом порядку кредитним договором.
Такі дії відповідачів є
неправомірними, тому позовні вимоги у
межах заявлених вимог підлягають
частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд
також вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_1 на користь позивача судові
витрати - судовий збір в розмірі 3 219
гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4,
6, 10, 14, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Донецька на користь ПАТ
«РОДОВІД БАНК» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 36863,71
доларів США, а також заборгованість за
комісією за проведення розрахунків у
сумі 18939,68 грн., відповідальність за
порушення грошового зобов'язання у
сумі 16515,73 грн., пеню у розмірі 100 000 грн.
та судовий збір в розмірі 3 219 гривень.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя