У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А., Писаної Т.О., Фаловської
І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: приватні нотаріуси
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
недійсними довіреності, іпотечного
договору та договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, за касаційною
скаргою ОСОБА_8, яка діє через
представника ОСОБА_9, на рішення
апеляційного суду м. Києва від 22 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що у липні 2012 року їй стало
відомо про те, що 01 жовтня 2011 року
приватним нотаріусом посвідчено
договір іпотеки, за яким її померлий
син, ОСОБА_10, з метою забезпечення
належного виконання зобов'язання, що
випливає з договору позики, передав в
іпотеку ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1,
Ѕ частина якої належала на праві
власності її сину, ОСОБА_10, а інші ѕ
частини - їй. Зі змісту договору іпотеки
вбачається, що ОСОБА_10 діяв від її імені
на підставі довіреності від 09 вересня
2011 року, посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 Позивач
вказує на те, що ніяких домовленостей
між ними про передачу квартири в
іпотеку не було, довіреності на ім'я
ОСОБА_10 вона не видавала та не
підписувала. У подальшому їй стало
відомо також про те, що 01 жовтня 2011 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, який діяв також
від її імені на підставі довіреності
від 09 вересня 2011 року, був укладений
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, за умовами якого
ОСОБА_10, як іпотекодавець, передав, а
ОСОБА_5, як іпотекодержатель, прийняла у
власність належну іпотекодавцю на
праві власності квартиру АДРЕСА_1.
Посилаючись на вказане, позивач, з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просила визнати недійсною довіреність,
видану від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_10
від 09 вересня 2011 року, посвідчену
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстровану в реєстрі за № 3694;
визнати недійсним іпотечний договір
від 01 жовтня 2011 року, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_10, що діяв в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_4, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрований в
реєстрі за № 2907; визнати недійсним
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя від 01 жовтня 2011 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, що діяв
в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4,
який посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрований в
реєстрі за № 2909.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 30 січня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
22 січня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нове
рішення, яким позов задоволено.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказане
рішення апеляційного суду скасувати і
передати справу на новий розгляд до
цього ж суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника
ОСОБА_8 не дають підстав для висновку
про порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його необхідно залишити без
змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє через
представника ОСОБА_9, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
22 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

М.А. Макарчук Т.О. ПисанаІ.М. Фаловська