Номер провадження № 22-ц/785/1184/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 29.10.2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання угоди недійсною,
витребування майна з чужого
незаконного володіння від набувача та
визнання права власності у порядку
спадкування за законом,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 1-4), який уточнив в ході
розгляду справи (а. с. 78-79) та просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10 грудня 2010 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом
ОСОБА_7; витребувати з чужого
незаконного володіння, а саме від
останнього набувача ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1; визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що він є батьком
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На
підставі свідоцтва про право
власності, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів від 30 травня 1995 року
ОСОБА_9 на праві приватної власності
належала однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 22,2 кв. м.
Свідоцтво видане згідно з
розпорядженням (наказом) № 62717 від 30
травня 1995 року та зареєстроване у
реєстрову книгу за № 11 -5564.

01 березня 2012 року позивач звернувся до
Другої Одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини у вигляді квартири
АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_9 він є
єдиним спадкоємцем майна за законом,
заповіту останнім не було складено.
Після спливу шестимісячного строку
отримати свідоцтво про право на
спадщину позивач не зміг через те, що не
зміг надати до нотаріальної контори
правовстановлюючі документи на
квартиру. Всі необхідні документи
залучені слідчим як речові докази до
матеріалів кримінальної справи, у якій
30 квітня 2013 року винесений
обвинувальний вирок. На період
досудового розслідування та судового
розгляду слідчим на квартиру
накладений арешт.

За вироком Київського районного суду
м. Одеси від 30.04.2013 року по справі №
1-1053/11 ОСОБА_10, що проживала разом з
ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1, діючи за
попередньою змовою з ОСОБА_5, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, викрала з квартири документи, а
саме: паспорт ОСОБА_9, довідку про
присвоєння ідентифікаційного номеру,
технічний паспорт на зазначену
квартиру, свідоцтво про право
власності на неї та розпорядження
органу приватизації, після чого
передала їх співучасникам, які
переклеїли у цивільному паспорті
ОСОБА_9 його фотокартку на фотокартку
ОСОБА_5, виготовили довідку про склад
сім'ї та реєстрацію у квартирі,
підробивши підписи бухгалтера,
паспортистки та начальника дільниці №
5 КП «ЖСК «Портофранківський» та
відбиток штампу цієї дільниці.
Використавши підроблені документи,
засуджені отримали у КП «ОМБТІ та РОН»
технічний паспорт та
довідку-характеристику на квартиру,
оформивши замовлення від імені ОСОБА_9.
ОСОБА_5, продовжуючи реалізовувати
спільний злочинний умисел, домовився
зі своїм знайомим ОСОБА_6 про
оформлення договору купівлі-продажу та
придбання квартири з метою наживи від
подальшого продажу, на що останній
погодився.

10 грудня 2010 року ОСОБА_5, діючи за
підробленими документами ОСОБА_9, уклав
з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Цей договір був
укладений у присутності приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та нею
посвідчений. На підставі цього
договору 15 грудня 2010 року КП «ОМБТІ та
РОН» за ОСОБА_6 на квартиру було
зареєстроване право власності в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно під реєстраційним
номером 32273928, номер запису 483 в книзі 741
пр -39.

У подальшому ОСОБА_5 через своїх
знайомих працівників агентства
нерухомості «Александр-Н» підшукав
покупця ОСОБА_3, з якою 28 грудня 2010 року
ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_5, який
організував продаж, уклав договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8. Згідно цього договору 19
січня 2011 року КП «ОМБТІ та РОН» за
ОСОБА_3 на квартиру було зареєстроване
право власності в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно під
реєстраційним номером 32273928, номер
запису 483 в книзі 741 пр - 39.

30 грудня 2010 року ОСОБА_5, ОСОБА_12 та
ОСОБА_3 прийшли до придбаної нею
квартири, де остання встановила новий
замок. Після цих подій ОСОБА_5 знову
замінив фотокартку у паспорті ОСОБА_9,
вклеївши замість своєї його
фотокартку. 05 січня 2011 року ОСОБА_5,
знаходячись у приміщенні дільниці № 5
КП «ЖКС «Портофранківський», на
офіційному бланку власноруч написав
заяву про зняття з реєстрації ОСОБА_9,
вказавши видуману адресу: АДРЕСА_4, а
ОСОБА_9 в свою чергу власноруч підписав
заяву під його примусом, та 10 січня 2011
року особисто забрав паспорт
останнього з відміткою про зняття з
реєстрації. Увесь час засуджені за
вироком намагалися ретельно
приховувати від ОСОБА_9 усі обставини,
пов'язані з незаконним заволодінням
квартири. За усі ці незаконні дії
ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_10
засуджено вироком Київського
районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013
року, який вступив у законну силу 16
травня 2013 року. Згідно вироку суду
угода між нібито ОСОБА_9 та ОСОБА_6 була
укладена злочинним шляхом, оскільки
сам ОСОБА_9 не знав про неї, а вона
укладалася з використанням
підроблених документів, а також за його
відсутністю та без його відома.

Позивач зазначав, що внаслідок
злочинів його право на спадкування
було порушене, а власник майна, тобто
його померлий син, не встиг
скористуватися цим правом, бо помер до
розгляду кримінальної справи по суті.
Тому він, як єдиний спадкоємець
звернуся до суду з вимогою про
витребування майна з чужого володіння
для відновлення становища, що існувало
до моменту вчинення злочинних дій.

В судовому засіданні, в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
представник позивача позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити
у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_5
позовні вимоги не визнав, заперечував
проти їх задоволення та пояснив, що
вважає себе непричетним до злочинних
дій, за яких були укладені договори
купівлі-продажу, і вважає, що є
неналежним відповідачем. Відповідач
ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, заперечував проти їх
задоволення та пояснив, що своїми діями
не спричинив позивачу та його
померлому синові шкоди, не мав на це
наміру, бо не знав, що квартира
відчужується за підробленими
документами. Також він підтвердив, що
на прохання його знайомого ОСОБА_5 він
укладав договори купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Представник
відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не
визнав, повністю підтримавши позицію
свого довірителя, вважав їх
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню у повному
обсязі. Також він вважає, що у разі
задоволення позовних вимог будуть
порушені вимоги Конституції України,
зокрема статей 8 та 41, яка гарантує
непорушність права приватної
власності. Відповідач ОСОБА_3 позовні
вимоги не визнала у повному обсязі,
заперечувала проти їх задоволення,
пояснивши, що вона визнана за вироком
суду добросовісним набувачем майна, а
саме квартири АДРЕСА_1, а також вважала,
що позивач не може звертатися з
зазначеним позовом, бо він як
потерпілий відмовився від подання
позовної заяви під час попереднього
засідання у кримінальній справі, тим
самим відмовившись від квартири.
Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги не визнала, повністю
підтримавши позицію свого довірителя,
вважала їх необгрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню у повному
обсязі, посилаючись на те, що позивач не
є суб'єктом звернення з віндикаційним
позовом, оскільки не надав суду доказів
щодо підтвердження його права
власності на квартиру, та вважає, що
ОСОБА_3 набула права власності на
підставах, що не заборонені законом, а
саме з правочину.

Треті особи не були присутні в
судовому засіданні.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 29.10.2013 року позовну заяву
ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10 грудня 2010 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_6, посвідчений нотаріусом
ОСОБА_7 Витребувано з чужого
незаконного володіння, а саме від
останнього набувача ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за законом.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 29.10.2013 року, в якій просить
скасувати рішення суду від 29.10.2013 року,
ухвалити нове рішення яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_4 у повному
обсязі, посилаючись на те, що вважає
оскаржуване рішення необґрунтованим,
незаконним, таким, що порушує її
законні права та інтереси, на те, що суд
першої інстанції грубо порушив норми
матеріального та процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення
суду не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу, представник ОСОБА_4
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, погодилася з
рішенням суду першої інстанції. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що дійсно, позивач є
батьком ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року. На підставі свідоцтва про право
власності, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів від 30 травня 1995 року
ОСОБА_9 на праві приватної власності
належала однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 22,2 кв. м.
Свідоцтво видане згідно з
розпорядженням (наказом) № 62717 від 30
травня 1995 року та зареєстроване у
реєстрову книгу за № 11 -5564.

01 березня 2012 року позивач звернувся до
Другої Одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за законом у
вигляді квартири АДРЕСА_1, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_9.
Відповідно до листа зазначеної
нотаріальної контори № 315/02-14 від 29
травня 2013 року ОСОБА_4 повідомлено, що
заяви про прийняття спадщини від інших
спадкоємців не надходили, повідомлено,
що видача свідоцтва про право на
спадщину проводиться після подання
оригіналів правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна, за відсутності у спадкоємця
необхідних оригіналів документів
роз'яснене право звернення до суду.

Позивач не може надати
правовстановлюючі документи, оскільки
вони залучені слідчим як речові докази
до матеріалів кримінальної справи. 30
квітня 2013 року Київським районним
судом м. Одеси винесений вирок, яким
засуджено ОСОБА_11 за скоєння злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.
357, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_12,
ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України,
ОСОБА_5, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3
ст. 358 КК України, ОСОБА_13, ч. 2 ст. 162 КК
України, ОСОБА_14, ч. 2 ст. 162 КК України, та
ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 190 КК України.
Вирок вступив у законну силу 16 травня
2013 року.

Згідно вироку ОСОБА_10, що проживала
разом з ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1,
діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12, викрала з квартири
документи, а саме: паспорт ОСОБА_9,
довідку про присвоєння
ідентифікаційного номеру, технічний
паспорт на зазначену квартиру,
свідоцтво про право власності на неї та
розпорядження органу приватизації,
після чого передала їх співучасникам,
які переклеїли у цивільному паспорті
ОСОБА_9 його фотокартку на фотокартку
ОСОБА_5, виготовили довідку про склад
сім'ї та реєстрацію у квартирі,
підробивши підписи бухгалтера,
паспортистки та начальника дільниці №
5 КП «ЖКС «Портофранківський» та
відбиток штампу цієї дільниці.
Використавши підроблені документи,
засуджені отримали у КП «ОМБТІ та РОН»
технічний паспорт та
довідку-характеристику на квартиру,
оформивши замовлення від імені ОСОБА_9.

ОСОБА_5, продовжуючи реалізовувати
спільний злочинний умисел, домовився
зі своїм знайомим ОСОБА_6 про
оформлення договору купівлі-продажу
квартири з метою наживи від подальшого
продажу, на що останній погодився. 10
грудня 2010 року ОСОБА_5, діючи за
підробленими документами ОСОБА_9, уклав
з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Цей договір був
укладений у присутності приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та нею
посвідчений. На підставі цього
договору 15 грудня 2010 року КП «ОМБТІ та
РОН» за ОСОБА_6 на квартиру було
зареєстроване право власності в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно під реєстраційним
номером 32273928, номер запису 483 в книзі 741
пр - 39.

ОСОБА_5 через своїх знайомих
працівників агентства нерухомості
«Александр-Н» підшукав покупця ОСОБА_3,
з якою 28 грудня 2010 року ОСОБА_6 у
присутності ОСОБА_5, який організував
продаж, уклав договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8.
Згідно цього договору 19 січня 2011 року
КП «ОМБТІ та РОН» за ОСОБА_3 на квартиру
було зареєстроване право власності в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно під реєстраційним
номером 32273928, номер запису 483 в книзі 741
пр - 39.

Після оформлення зазначених вище
документів ОСОБА_5 знову замінив
фотокартку у паспорті ОСОБА_9, вклеївши
замість своєї його фотокартку. 05 січня
2011 року ОСОБА_5, знаходячись у
приміщенні дільниці № 5 КП «ЖКС
«Портофранківський», на офіційному
бланку власноруч написав заяву про
зняття з реєстрації ОСОБА_9, вказавши
видуману адресу: АДРЕСА_4, а ОСОБА_9 в
свою чергу власноруч підписав заяву
під його примусом, та 10 січня 2011 року
особисто забрав паспорт останнього з
відміткою про зняття з реєстрації.
Увесь час засуджені за вироком
намагалися ретельно приховувати від
ОСОБА_9 усі обставини, пов'язані з
незаконним заволодінням квартири.

Отже, згідно вироку суду угода між
ОСОБА_5, який виступив за ОСОБА_9, та
ОСОБА_6 була укладена злочинним шляхом,
оскільки сам ОСОБА_9 не знав про неї, а
вона укладалася з використанням
підроблених документів, а також за його
відсутністю та без його відома.

З огляду на викладене суд першої
інстанції вважав правомірним
звернення позивача з віндикаційним
позовом, оскільки він як спадкоємець,
права якого були порушені внаслідок
злочинних дій, звертається до суду з
вимогою про витребування майна з
чужого володіння для відновлення
становища, що існувало до моменту
вчинення злочинних дій, оскільки його
син, який був власником майна, не встиг
скористуватися цим правом, бо помер до
розгляду кримінальної справи по суті.

За таких обставин, суд першої
інстанції, керуючись ст. 41 Конституції
України, ст. ст. 16, 215, 216, 230, 316, 321, 387, 388,
1216-1218, 1268, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57,
60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду
України N 9 від 06.11.2009 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
задовольнив позовні вимоги позивача.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши позовні вимоги
ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що спірна квартира
АДРЕСА_1 належала на праві власності (а.
с. 8-9) ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року (а. с. 5).

Вказана квартира, відповідно до вироку
Київського районного суду м. Одеси від
30.04.2013 року відносно ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_10
(набрав законої сили 16.05.2013 року а. с.
118-149) була відчужена поза волею ОСОБА_9,
шляхом укладення злочинним шляхом
10.12.2010 року угоди купівлі-продажу (а. с.
10-12) ОСОБА_5, який виступив за ОСОБА_9, та
ОСОБА_6, оскільки сам ОСОБА_9 не знав про
неї, а вона укладалася з використанням
підроблених документів, а також за його
відсутністю та без його згоди.

В подальшому спірна квартира була
відчужена ОСОБА_6 ОСОБА_3 відповідно до
договору купівлі-продажу від 28.12.2010
року (а. с. 13-15), що підтверджується також
вказаним вироком (а. с. 118-119).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», норма частини
першої ст. 216 ЦК не може застосовуватись
як підстава позову про повернення
майна, переданого на виконання
недійсного правочину, яке було
відчужене третій особі. Не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину. У цьому разі
майно може бути витребувано від особи,
яка не є стороною недійсного правочину,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК України.

Судом також встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
спадщину після смерті ОСОБА_9, прийняв
його батько (позивач) - ОСОБА_4, заяв про
прийняття спадщини від інших
спадкоємців не надходило (а. с. 47).
Докази протилежного в матеріалах
справи відсутні.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», відповідно до
статтей 215 та 216 ЦК України вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Тому, враховуючи викладене, судова
колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, в частині
витребування майна власником.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Однак, відповідно до листа завідувача
державної нотаріальної контори (а. с. 47)
для видачі позивачеві свідоцтва про
право на спадщину на спірну квартиру,
йому необхідно надати оригінали
документів, які підтверджують право
власності померлого ОСОБА_9 на спірну
квартиру. Однак, спірна квартира
зареєстрована за ОСОБА_3 (а. с. 15), а
ОСОБА_9 помер (а. с. 5).

Тому судова колегія вважає, що за таких
обставин, у позивача відсутні умови для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину на
спірну квартиру, в зв'язку з чим вимоги
позивача, в частині визнання права
власності на спірну квартиру в порядку
спадкування, підлягають судовому
розгляду. Враховуючи наведене, судова
колегія не погоджується з доводами
апеляційної скарги стосовно наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину позивачем.

Судова колегія також не погоджується з
доводами апеляційної скарги стосовно
того, що ОСОБА_9 на час розслідування
кримінальної справи був живим, проте,
не здійснив ніяких заходів для
визнання його потерпілим та не
звернувся з віндикаційним позовом, а
отже він не оспорював права власності
на нерухоме майно.

Оскільки, відповідно до вироку
Київського районного суду м. Одеси від
30.04.2013 року (а. с. 128), ОСОБА_9 було визнано
потерпілим, а з позовом до суду він не
звернувся, як пояснила представник
позивача, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції, оскільки за
його життя не було ще винесено вироку
(а. с. 118-149), яким встановлені обставини
заволодіння його квартирою (спірною)
злочинним шляхом.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, враховуючи доводи
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті до уваги, враховуючи
викладене та, оскільки вони не
спростовують висновки суду.

За таких обставин, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 29.10.2013 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 29.10.2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання угоди
недійсною, витребування майна з чужого
незаконного володіння від набувача та
визнання права власності у порядку
спадкування за законом - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич