Справа №487/6037/13-ц 31.03.2014 31.03.2014 31.03.2014
Провадження №22-ц/784/830/14
Суддя суду першої інстанції
Доповідач апеляційного суду
Рішення

Іменем України

31 березня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В.,
Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання
Руднік Є.М.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представників
відповідача Хрипуна О.І.,Черевкова М.Ю.,

Загороднього М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Заводського районного суду міста
Миколаєва від 29 січня 2014 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_4 до
Автогаражного кооперативу «Берег»
про визнання права власності на
будівельні матеріали в порядку
спадкування за законом та стягнення
вартості будівельних матеріалів,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до Автогаражного
кооперативу «Берег» та ОСОБА_8, про
визнання за нею права користування
гаражами за НОМЕР_1 і НОМЕР_2, які
розташовані на території
Автогаражного кооперативу «Берег» по
АДРЕСА_1

В подальшому ОСОБА_4 уточнила свої
позовні вимоги та остаточно просила
визнати за нею в порядку спадкування за
законом право власності на будівельні
матеріали, які були використані при
будівництві гаражів, а також стягнути з
Автогаражного кооперативу «Берег»
вартість таких будівельних матеріалів
в сумі 122 080 грн. 00 коп. та судові витрати
у справі.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її батько ОСОБА_9, після смерті
якого відкрилась спадщина, до складу
якої увійшли також вищевказані гаражі,
які останній за життя побудував, але
належним чином не оформив право
власності на них. Вона є спадкоємцем за
законом, але при зверненні до державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом державний нотаріус
відмовив, посилаючись на відсутність
документів про право власності на
гаражі, у зв'язку з чим вона змушена
була звернутися з позовом до суду.

Посилаючись на викладені обставини,
просила позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду
міста Миколаєва від
29 січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
порушенням порядку дослідження
доказів, що стало причиною не вірного
висновку.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на цивільний захист.

Захист цивільних справ - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Загальний перелік
матеріально-правових способів захисту
цивільних прав та інтересів
передбачений ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права.

До відносин спадкування необхідно
застосовувати законодавство, що діяло
на час відкриття спадщини, тобто норми
Цивільного кодексу України від
16 січня 2003 року, що набрав чинності
01 січня 2004 року.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

При цьому, справи про спадкування за
законом мають вирішуватись на основі
правил Глави 86 ЦК України.

Спадкування за законом здійснюється
почергово. За відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
всіма спадкоємцями за заповітом, а
також у разі неохоплення заповітом
усієї спадщини право на спадкування за
законом одержують спадкоємці
відповідної черги. Зокрема, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частинами 2, 3 ст.331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинку,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані у процесі цього
будівництва.

Виходячи з положень ст.3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року (з наступними змінами та
доповненнями), права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту
такої реєстрації. Права на нерухоме
майно та їх обтяження, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, якщо
реєстрація прав та їх обтяжень була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав та їх
обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація
права власності на житлові будинки,
споруди регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема
Тимчасовим положенням про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року №7/5 (наказ втратив
чинність на підставі наказу
Міністерства юстиції №1844/5 від 14
лютого 2012 року, але був чинним на час
виникнення спірних правовідносин).
Вказане положення визначало порядок
проведення державної реєстрації права
власності та права користування
(сервітуту) на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельних ділянках;
права користування (найму, оренди)
будівлею або іншими капітальними
спорудами, їх окремими частинами;
довірчого управління нерухомим майном;
права власності на об'єкти
незавершеного будівництва, а також
порядок взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Заводської районної ради народних
депутатів №237 від 15 грудня 1990 року,
ОСОБА_9 був включений до членів
кооперативу по будівництву та
експлуатації гаражів «Берег» з правом
будівництва гаража (а.с.4).

З пояснень сторін встановлено, що
останній скористався своїм правом і
за життя побудував гаражі за НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 й користувався ними, але
належним чином не оформив своє право
власності на них (вказана обставина
сторонами не оспорювалася).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер (а.с.5).

З постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 02 жовтня 2013 року
слідує, що ОСОБА_4 у встановлений
законом строк у шість місяців для
прийняття спадщини прийняла її після
смерті батька ОСОБА_9, подавши до
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини. Проте,
державним нотаріусом було відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки
спадкодавцем не надано
правовстановлюючих документів на
спірні гаражні бокси (а.с.62).

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_4
ставила питання про визнання за нею в
порядку спадкування права власності
на будівельні матеріали, які були
використанні при будівництві спірних
гаражів та стягнення з автогаражного
кооперативу «Берег» грошової
компенсації вартості будівельних
матеріалів.

Втім, перша позовна вимога не може бути
задоволена з тих підстав, що така
вимога може бути заявлена лише щодо
нерухомого майна, яке не прийнято до
експлуатації. В суді апеляційної
інстанції сторонами не заперечувалось,
що ще за життя ОСОБА_9, спірні гаражні
бокси були збудовані, але не введені до
експлуатації. За такого, визнання за
позивачем права власності в порядку
спадкування на будівельні матеріали не
є належним способом захисту.

Щодо другої позовної вимоги ОСОБА_4 про
стягнення грошової компенсації
вартості будівельних матеріалів, які
були використані під час будівництва
гаражів, то вона також не може бути
задоволена, виходячи з того, що доказів
передачі ОСОБА_8 (попереднім власником
гаражів) грошей в якості плати за
набуття гаражних боксів немає. В
матеріалах даної справи є лише
документи на підтвердження того, що
автогаражний кооператив отримав від
ОСОБА_8 грошову суму, яка еквівалентна
боргу ОСОБА_9 перед кооперативом, як і
було передбачено рішенням загальних
зборів членів Автогаражного
кооперативу «Берег».

До того ж, з пояснень голови
Автогаражного кооперативу «Берег»
вбачається, що розрахунок за
відчуження спірного майна було
проведено між ОСОБА_8 та ще одним із
спадкоємців ОСОБА_9 - ОСОБА_10 Проте суд,
як першої інстанції так і апеляційної
інстанції, позбавлений можливості
перевірити ці докази, оскільки названі
особи не були стороною у даній справі,
що не позбавляє позивача можливості
пред'явити позов до даних осіб.

Оскільки суд першої інстанції був
іншої думки і відмовив з інших підстав,
то допущену ним помилку слід виправити
рішенням апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
районного суду від 29 січня 2014 року на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення - про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки
судом першої інстанції неправильно
були застосовані норми матеріального
та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду
міста Миколаєва від 29 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Автогаражного кооперативу «Берег» про
визнання права власності на будівельні
матеріали в порядку спадкування за
законом та стягнення вартості
будівельних матеріалів відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: