Дата документу 04.04.2014
Справа № 320/590/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Горбачової
Ю.В.,

при секретарі - Сюсель О.В.

за участю :

позивача - ОСОБА_1 та його
представника - ОСОБА_2,

представника відповідача -
Горбачевського О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Мелітополя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Мелітопольське
спеціалізоване управління № 100
"Стальконструкція" про стягнення
середнього заробітку за затримку
виплати остаточного розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з зазначеним
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки виплати
остаточного розрахунку у сумі 14 944,44
грн. В подальшому позивач змінив
позовні вимоги та просить суд стягнути
з відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки виплати
остаточного розрахунку в сумі 9 962,96 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він працював на ТОВ МСУ -100
"Стальконструкція" з 21.07.2010 року та був
звільнений 21.06.2013 року на підставі ст. 38
КЗпП України за власним бажанням.
Відповідач у встановлені законом
строки своєчасно не виплачував йому
заробітну плату та на час звільнення
сума боргу склала 8 888 грн. Відповідач
остаточний розрахунок при звільненні у
повному обсязі з позивачем не здійснив.
06.08.2013 року він звернувся з заявою до
відповідача про надання довідки про
суму заборгованості по заробітній
платі та розміру середньої заробітної
плати, однак відповіді не отримав.
Після звернення позивачем до
Мелітопольської міжрайонної
прокуратури з заявою щодо захисту
своїх прав, відповідачем 13.09.2013 року у
повному обсязі було виплачено
заборгованість по заробітній платі та
на його адресу надіслав лист № 238 від
02.10.2013 року про відсутність
заборгованості та довідку про розмір
середнього заробітку. Позивач вважає,
що відповідно до вимог ст.117 КЗпП
України відповідач повинен йому
виплатити компенсацію за час затримки
розрахунку за весь час затримки
розрахунку, починаючи з дня звільнення
його з підприємства, а саме з 21.06.2013 року
по 13.09.2013 року по день повного з ним
розрахунку підприємством.

Позивач та його представник
підтримали заявлені позовні вимоги
та просили їх задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на ст. 117 КЗпП
України. Позивач також пояснив, що
хоча в день звільнення він офіційно не
працював, але був на робочому місці та
отримав трудову книжку, але на його
усне звернення до головного бухгалтера
про виплату йому остаточного
розрахунку, такий розрахунок з ним не
провели, посилаючись на відсутність
котів. Через декілька днів від
головного бухгалтера підприємства він
дізнався про суму остаточного
розрахунку, яка належала йому до
виплати, а саме 8 888 грн., але йому
запропонували отримати її пізніше.
Спору щодо нарахованої суми
остаточного розрахунку він не мав, але
бажав її отримати скоріше, оскільки
мав утримувати родину та потребував у
грошових коштах. Однак, підприємство
розраховувалося з ним частинами та
остаточний розрахунок з ним провели у
вересні 2013 року вже після його
звернення до Мелітопольської
міжрайонної прокуратури.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що в день звільнення позивач не
працював на підприємстві, а тому
остаточний розрахунок з ним повинен
був бути проведений не пізніше
наступного дня звернення з вимогою про
остаточний розрахунок. Однак, позивач
не звертався з такою вимогою до
керівництва підприємства, а подав у
серпні 2013 року заяву про надання йому
довідки про суму заборгованості та
довідку про середню заробітну плату.
Вимоги про здійснення кінцевого
розрахунку дана заява не містила, а
тому вважає, що позивач не має права
на отримання середнього заробітку за
час затримки розрахунку. До того ж,
представник відповідача просив суд при
ухваленні рішення врахувати майнове
становище підприємства, яке за
постановою Господарського суду
Запорізької області від 06.11.2013 року
визнано банкрутом, а також те, що
позивач після звільнення
працевлаштувався та має постійне
джерело доходу працюючи в ПАТ «ЗАЗ».
Також він вважає, що позивач свідомо
ухилявся від отримання кінцевого
розрахунку, з метою отримання
компенсації за час затримки по день
фактичного розрахунку.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані ними докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що позивач з 21 липня 2010 року працював
на посаді старшого майстра
транспортно-господарської дільниці в
ТОВ МСУ -100 "Стальконструкція" та 21
червня 2013 року він був звільнений за
власним бажанням за ст. 38 КЗпроП
України. Після звільнення, позивач
отримав трудову книжку, але кінцевий
розрахунок відповідач з ним не провів.
Лише, 13.09.2013 року з позивачем був
проведений остаточний розрахунок. На
час звільнення позивач мав отримати
від товариства заборгованість за
раніше відпрацьований час у сумі 8 888,21
грн. що підтверджується копією
наданого розрахункового листка за
червень 2013 року. У липні 2013 року
відповідачем частково було виплачено
позивачу заборгованість по заробітній
платі , що підтверджено наданими суду
відомостями про виплату грошей за №84,
та №91, але остаточний розрахунок з
позивачем був проведений лише 13.09.2013
року, що підтверджується наданим суду
видатковим касовим ордером від 13.09.2013
року.

Вищезазначені обставини були визнані
сторонами в судовому засіданні.

Також було встановлено, що на запит
позивача від 06.08.2013 року, головним
бухгалтером ТОВ МСУ -100
"Стальконструкція", Мельник Л.І., була
надана довідка про його
середньомісячну заробітну плату (а.с.14),
яка складає 3647,25 грн. Зазначена довідка
не була завірена належним чином, але
була визнана представником
відповідача в судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За ст.117 КЗпП України відповідальність
за затримку розрахунку при звільненні
настає при наявності у цьому вини
роботодавця.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст.117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

Суд не приймає до уваги заперечення
представника відповідача щодо
відсутності звернень позивача до
керівництва ТОВ за виплатою
остаточного розрахунку, оскільки за
встановленими в судовому засіданні
обставинами вбачається, що позивач в
день звільнення отримав трудову книжку
та був присутнім за місцем роботи. До
того ж, дослідивши надані
представником відповідача відомості
на виплату грошей, суд вбачає, що ТОВ
МСУ-100 "Стальконструкція" мало
можливість здійснити повний
розрахунок з позивачем ще у липні 2013
року, а тому вважає що часткова виплата
кінцевого розрахунку є умисним та
свідомим порушенням чинного трудового
законодавства з боку відповідача. У
зв'язку з цим, суд не приймає до уваги
посилання представника відповідача
на скрутне матеріальне становище
підприємства на даний час.

Також суд вважає, що затримка
розрахунку з працівником за
відсутності спору про розмір належних
працівникові сум тягне обов'язок
власника провести на користь
працівника виплату середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку, що прямо передбачено ст. 117
КЗпП України При цьому працівник не
зобов'язаний доводити наявність
будь-яких шкідливих наслідків затримки
розрахунку при звільненні. Тому, суд
вважає, що не заслуговує на увагу
посилання представника відповідача на
ту обставину, що позивач після
звільнення влаштувався на іншу роботу
та мав постійне джерело доходу.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачем свідомо був порушений
покладений на нього обов'язок
своєчасного здійснення розрахунку зі
звільненим працівником, а тому позивач
має підстави щодо отримання
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати визначений
Постановою Кабінету міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати», відповідно до п. 2
якого обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком (п.8 Порядку).

Суд вважає, що розрахунок
середньомісячної заробітної плати на
час звільнення ОСОБА_1, що виданий
підприємством (а.с.14) відповідає
вимогам встановленого Порядку
обчислення, а тому правомірно
застосований позивачем при обчисленні
належної йому до виплати компенсації.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу. В межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що вимоги позивача
обґрунтовані та законні, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі, оскільки позивач дійсно має
право на отримання компенсації за час
затримки виплати розрахунку при
звільненні, а саме з 21.06.2013 року по 13.09.2013
року, як вимагає позивач. Тобто,
стягненню з відповідача підлягає 9 962,96
гривень за 56 днів затримки, відповідно
до розрахунку : 177,91 гривень
(середньоденна з/пл.) х 56 роб. днів = 9
962,96грн. Середньоденна заробітна плата
отримана з розрахунку: 3647,25 грн.
(середньомісячна з/пл.) поділена на 20,5
днів (середня кількість робочих днів
за квітень-травень 2013 р.)

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача
підлягає стягненню на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 116,117
КЗпроП України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю Мелітопольське
спеціалізоване управління № 100
"Стальконструкція" про стягнення
середнього заробітку за затримку
виплати остаточного розрахунку -
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Мелітопольське
спеціалізоване управління № 100
"Стальконструкція", адреса
місцезнаходження: 72309, Запорізька
область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, 8
(), на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Данилоіванівка, Мелітопольського
району, Запорізької області, ід. номер:
НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи в
сумі 9 962 (дев'ять тисяч дев'ятсот
шістдесят дві ) гривень 96 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Мелітопольське
спеціалізоване управління № 100
"Стальконструкція", адреса
місцезнаходження: 72309, Запорізька
область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, 8
(), на користь державного
бюджету України на р/р № 0013,
ЕДРПОУ 37968956 банк ГУДКУ в Запорізькій
області, МФО 813015 судовий збір у розмірі
243,60 грн.

.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення

СУДДЯ :
Ю.В. Горбачова