У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С. , Бондаренко Н.В.,
Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Гощанського
районного суду від 16 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно та припинення права на
частку у спільному майні.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гощанського районного
суду від 16 січня 2014 року задоволено
позовні вимоги ОСОБА_3

Припинено право власності ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на 1/4 частину у житловому
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на цю частину будинку, припинено її
право власності на 3/4 цього будинку і
визнано за ОСОБА_3 право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 000 гривень в рахунок
відшкодування вартості належної їм
частки у спільному майні.

В апеляційній скарзі на це
рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права при його
прийнятті.

Відповідно до ст. 365 Цивільного
кодексу України право особи на частку у
спільному майні може бути припинено за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо частка відповідача
у спільному майні є незначною, майно не
може бути поділено в натурі, спільне
володіння і користування майном є
неможливим та таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та його сім'ї.

Висновок суду про те, що
припинення права власності не завдасть
шкоди їхнім інтересам та інтересам
їхніх сімей, - є необгрунтованим. У
зв'язку з наявними у їхнього батька,
який мешкає в м. Рівне, хворобами, він
має потребу у регулярному відпочинку,
найкращим місцем для якого є спірний
житловий будинок.

Судом також не враховано, що
ОСОБА_2 має 3 дітей, іншого житла у
нього немає.

Припинення права власності
завдасть істотної шкоди їх інтересам
та унеможливлює реалізацію їх прав.
Покликання суду на те, що вони ніколи
не користувались спірним будинком
вважають безпідставними.

Згоди на отримання грошової
компенсації не давали, бажають
володіти та розпоряджатися належною
для них часткою будинку.

При вирішенні питання про розмір
компенсації суд виходив із визначеної
експертом залишкової вартості
спірного будинку, що на їх думку не
відповідає дійсній вартості.

Просять рішення суду скасувати і
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 вважає її
необгрунтованою.

Ринкова вартість спірного
будинку в сумі 43 999 гривень визначена
правильно, а залишкова його вартість
складає 7709 гривень.

При вирішенні справи судом
прийнято до уваги, що будинок 1930 року
забудови, жила площа в ньому становить
34,7 кв.м; частки відповідачів в розмірі
1/8 є незначними і виділити їх в натурі
неможливо.

Відповідачі, отримавши ці частки
у спадок в 1998 році, жодного разу не були
у цьому будинку, на даний час мають у
Донецьку житло, бізнес, а їхній батько в
літній період користується належним
відповідачам будинком та земельною
ділянкою в АДРЕСА_2, що поряд зі спірним
будинком, який вони отримали у
спадщину за заповітом також в 1998 р., є
його власниками в рівних частках.

Вказує, що вона з чоловіком мають
намір проживати у цьому будинку, однак
для цього треба провести ремонт,
влаштувати комунальні зручності,
приватизувати земельну діляну, однак
вирішити ці питання не можуть через
належну відповідачам частку у цьому
будинку.

Просять рішення суду залишити без
зміни.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
припинення права на частку в спільному
майні, суд першої інстанції вірно
виходив з доведеності того, що
позивачкою надано належні та допустимі
докази наявності у неї права вимагати
припинення права власності
відповідачів на належні їм частки в
спірному будинку на підставі ст. 365 ЦК
України.

При вирішенні справи судом
встановлено наявність всіх умов,
передбачених цією статтею, для
припинення права на частку у спільному
майні: частка відповідачів є незначною
і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України).

Судом враховано, що відповідачі
як співвласники не користуються своїм
майном, не беруть участі у його
утриманні й збереженні і не
погоджуються на передачу своїх часток
позивачці, а виділення цих часток у
натурі неможливе.

Судом при постановленні рішення
дотримано вимоги і ч. 2 ст. 365 Цивільного
кодексу України щодо попереднього
внесення позивачем вартості частки, що
припиняється у спільному майні, на
депозитний рахунок суду.

Покликання в апеляційній скарзі
на те, що припинення права власності
завдасть істотної шкоди інтересам
відповідачів, не відповідає фактичним
обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено судом, ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності належить
3/4 спірного будинковолодіння, а
відповідачам належить право спільної
часткової власності на 1/4 вказаного
будинковолодіння (по 1/8 кожному).
Відповідачі є
співвласниками сусіднього зі спірним
будинковолодіння АДРЕСА_2.

Частки відповідачів є незначними,
вони проживають в м. Донецьку, спірним
будинком не користувались і не
користуються, а тому припинення їх
права власності на частку у спірному
майні не завдасть для них істотної
шкоди.

Відповідачі не погоджуються з
розміром грошової
компенсації,визначеної судом,однак не
надали будь-яких допустимих доказів
про ринкову вартість спірного будинку,
які б спростовували висновки
експертної оцінки, покладеної в основу
рішення.

Перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції не вбачає
підстав для його скасування, оскільки
доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених в рішенні суду
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гощанського районного
суду від 16 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В.
Гордійчук С.О.