Справа № 466/1879/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/452/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю
представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 30 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного
акціонерного товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки, -

в с т а
н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4 та ПрАТ «НФСК
«Добробут» про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки. В обґрунтування вимог
посилається на те, що він є власником
автомобіля марки «Ауді Q-7», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2. 26 червня 2012 року сталась
дорожньо-транспортна подія, а саме: о
18.30 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи
автомобілем марки «Шкода Октавія»
д.р.н. НОМЕР_3 в м. Львові по вул.
Дорошенка, 73, при повороті ліворуч з
крайньої лівої смуги не надав дорогу
транспортному засобу марки «Тойота»,
д.р.н. НОМЕР_4, який рухався в попутному
напрямку у лівій смузі, внаслідок чого
здійснив зіткнення з даним
автомобілем, після чого транспортний
засіб марки «Тойота» д.р.н. НОМЕР_4
відкинуло на припаркований автомобіль
марки «Ауді Q-7», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить йому, чим завдав технічних
ушкоджень транспортним засобам та
значну матеріальну шкоду йому -
власнику автомобіля. Тобто, відповідач
ОСОБА_4, порушивши п. 10.4 Правил
дорожнього руху України, вчинив
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП. За вказане правопорушення
ОСОБА_4 постановою судді
Шевченківського районного суду м.
Львова від 11 липня 2012 року притягнуто
до адміністративної відповідальності.
Згідно висновку «Про оцінку вартості
відновлювального ремонту колісного
транспортного засобу», заказ-наряд №
Д0000082 від 19 липня 2012 року, та рахунку про
оплату виконаних робіт ФОП ОСОБА_7,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля марки «Ауді Q-7», д.р.н.
НОМЕР_1, який належить йому - ОСОБА_2,
складає 14 596,00 грн. При з'ясуванні
обставин ДТП, винною особою - ОСОБА_4
було представлено поліс № АА/6412963
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, виданий ПрАТ «НФСК «Добробут»,
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
внаслідок експлуатації транспортного
засобу автомобіля марки «Шкода
Октавія» д.р.н. НОМЕР_3, який на момент
вчинення ДТП був діючим. За
результатами розгляду страхового
випадку Страхове товариство
«Добробут» повинно було прийняти
рішення про проведення виплати
страхового відшкодування та провести
дану виплату у встановлений Законом
строк. Проте, станом на 04 березня 2013
року сума страхового відшкодування
ПрАТ «НФСК «Добробут» не виплачена, що
є грубим порушенням ст. ст. 34, 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів». 04 та 22
лютого 2013 року ним було відправлено
претензії з вимогою відшкодувати
збитки і провести оплату виконаних
робіт та поставлених запчастин, як по
місцю реєстрації відповідачів, так і по
місцю фактичного знаходження, що
підтверджується квитанцією про
відправлення. Дані претензії були
отримані відповідачем ОСОБА_4 - 26 лютого
2013 року, відповідачем ПрАТ «НФСК
«Добробут» - 11 лютого 2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення. Вважає, що відповідачі
зобов'язані солідарно відшкодувати
йому вартість завданих матеріальних
збитків в розмірі 14596,00 гри., які
заподіяні автомобілю марки «Ауді Q -7»,
д.р.н. НОМЕР_1. Також діями відповідачів
йому завдано душевних страждань, що
проявились через порушення
попереднього звичного способу життя,
нервувань, через втрату на тривалий час
засобу вільного та швидкого
пересування, несплату вартості
матеріалів та відновлювального
ремонту автомобіля, що змушує його
використовувати гроші з бюджету його
сім`ї, що у свою чергу негативно
відбилося на його особистій репутації,
моральному спокою його та родини. Крім
цього, відповідачі тривалий час
жодними діями не намагаються усунути
негативні наслідки порушення його
прав. Навпаки, не тільки категорично
відмовляються вживати будь-яких
заходів на даний час та у майбутньому
щодо відшкодування йому спричиненої
матеріальної шкоди, а і фактично
переховуються від нього, не надаючи
будь-якої інформації щодо виконання
своїх зобов'язань та фактичного місця
знаходження. Законодавством
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується в тому випадку, якщо
вона завдана протиправними
(неправомірними) діями зі сторони
заподіювача, а тому він оцінює завдану
моральну шкоду в розмірі 8 000,00 грн. У
зв'язку з необхідністю звернення до
суду з позовом до відповідачів про
відшкодування збитків та моральної
шкоди, ним понесено додаткові витрати
на оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн.
згідно договору про надання правової
допомоги, укладеного адвокатом ОСОБА_3
та акту виконаних робіт, які слід
стягнути з відповідачів. Просить позов
задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» в користь ОСОБА_2 14596,00 грн.
(чотирнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто
шість гривень) у відшкодування
матеріальної шкоди та 2500,00 грн. (дві
тисячі п'ятсот гривень) у відшкодування
моральної шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 2000,00
грн. (дві тисячі гривень) у
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки.

Стягнуто в користь ОСОБА_2 витрати по
оплаті судового збору та за надання
правової допомоги: з приватного
акціонерного товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» - в розмірі 2835,30 грн. (дві
тисячі вісімсот тридцять п'ять гривень
тридцять копійок), з ОСОБА_4 - в розмірі
423,30 грн. (чотириста двадцять три гривні
тридцять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Зазначає, що наявність
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів не звільняє відповідача від
цивільно-правової відповідальності за
шкоду спричинену джерелом підвищеної
небезпеки. Крім цього, відповідачем не
надано жодного документального
підтвердження про те, що він дійсно
уклав угоду обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що ним подана письмова заява
до страхової компанії про страховий
випадок, тобто не надано
документальних доказів того, що ним
виконані вимоги ст. 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та ряду інших вимог цього ж
закону. Стверджує, що надані стороною
позивача докази судом першої інстанції
не прийняті до уваги та не надано їм
належної правової оцінки. Вважає, що
визначена судом сума моральної шкоди
та матеріальна шкода повинні бути
стягнуті з відповідачів солідарно.
Просить змінити рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 30 вересня 2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників: ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав і
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичні або
юридичні особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1 липня 2004 року, зі змінами,
внесеними відповідно до Закону України
від 22 вересня 2005 року № 2902-ІV,
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Тобто виходячи із суті такого
страхування, Закон має на меті захист
не лише прав потерпілих на
відшкодування шкоди, але й захист
інтересів страхувальника - заподіювача
шкоди.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 25 Закону України «Про
страхування» передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

У відповідності з ст. 6 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку
страховик у межах страхових сум,
зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Потерпілому відшкодовується також
моральна шкода (стаття 22 вказаного
Закону).

Положення вказаних законів регулюють
цивільно-правові відносини, які
виникають або з договору добровільного
страхування або з договору
обов'язкового страхування, внаслідок
чого у разі настання страхового
випадку страховик в межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує шкоду у порядку,
встановленому або Законом України «Про
страхування», або Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 26
червня 2012 року відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Ауді Q -7» д.р.н. НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_8, автомобіля «Шкода
Октавія» д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням
ОСОБА_4 та автомобіля марки «Тойота»
д.р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія
ОСОБА_9, що стверджується ксерокопією
повідомлення відділу ДАІ ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області № 36/163 від
31 січня 2013 року (а.с. 10).

Згідно постанови судді
Шевченківського районного суду м.
Львова від 11 липня 2012 року за вчинення
згаданого ДТП було визнано винним гр.
ОСОБА_4, - водія автомобіля марки «Шкода
Октавія» д.р.н. НОМЕР_3 та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП. (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно копії полісу № АА/412963
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, автомобіль марки «Шкода
Октавія», д.р.н. НОМЕР_3, яким керував
відповідач ОСОБА_4 застрахований у ПрАТ
«НФСК «Добробут», (а.с. 12)

В результаті ДТП автомобіль «Ауді Q -7»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
отримав технічні пошкодження. Видимі
технічні ушкодження автомобіля
зафіксовані у акті огляду колісного
транспортного засобу від 26 червня 2012
року. (а.с. 13).

Крім того, згідно висновку спеціаліста
про оцінку вартості відновлювального
ремонту з урахуванням зносу колісного
транспортного засобу, заказ-наряд №
Д0000082 від 19 липня 2012 року за заявою
ОСОБА_2, вартість відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу, завданого власнику
автомобіля «Ауді Q -7», д.р.н. НОМЕР_1,
становить 14596,00 грн. (а.с. 16- 17)

При визначенні розміру збитків,
заподіяних транспортному засобу
позивача, районний суд на підставі
вказаного вище висновку, заказ-наряд №
Д0000082 від 19 липня 2012 року, дійшов
переконання, що позивачу підлягає до
відшкодування вартість матеріального
збитку в розмірі 14 596,00 грн. Дана сума
відповідачами не оспорювалась.

У відповідності до ст. 25 Закону України
«Про страхування», здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Як доведено районним судом, ОСОБА_2 у
встановлені строки звернувся до
представника ПрАТ «НФСК «Добробут» з
повідомленням про настання страхового
випадку та проведення страхових
виплат.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
страхування», страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк,
відшкодувати витрати понесені
страхувальником при настанні
страхового випадку щодо запобігання
або зменшення збитків.

У відповідності до ст. 988 ч. 1 п. 3 ЦК
України страховик зобов'язаний у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до полісу, страховик, яким у
даному випадку є ПрАТ «НФСК «Добробут»,
забезпечує відшкодування шкоди,
завданої життю, здоров'ю та майну
третіх осіб під час ДТП, що сталась за
участі забезпеченого транспортного
засобу, та внаслідок цієї пригоди
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована.

За таких обставин суд першої інстанції,
із врахуванням вартості спричиненої
шкоди, прийшов до правильного висновку,
що позов в частині відшкодування
матеріальної шкоди слід задовольнити
частково, стягнувши вартість майнових
збитків, завданих позивачу внаслідок
ДТП в сумі 14 596,00 грн. лише з ПрАТ «НФСК
«Добробут».

Вирішуючи позов у частині
відшкодування моральної шкоди,
завданої позивачу, районний суд
зазначив, що стаття 1167 ЦК України
передбачає, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.
Позивач, заявляючи вимогу про
відшкодування моральної шкоди, виходив
з того, що внаслідок ДТП, він переживав,
нервував та якийсь час у нього
порушився нормальний ритм життя.

Врахувавши роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, даних у п. 9
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995
року з подальшими змінами та
доповненнями, згідно з якими розмір
відшкодування моральної шкоди
визначається в межах заявлених
позовних вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних та фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеню вини відповідача та
інших обставин, зокрема, враховуючи
характер і тривалість моральних
страждань, істотність вимушених змін у
його житті, районний суд дійшов вірного
висновку, що позивачу завдана моральна
шкода, яка підлягає частковому
задоволенню, а саме, з відповідача ПрАТ
«НФСК «Добробут» слід стягнути в
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 2500 грн. та з відповідача ОСОБА_4
в користь позивача достатньою буде
сума - 2000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки.

Частково задовольняючи позов у частині
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з засад
розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті й
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Посилання апелянта на те, що заподіяна
позивачу шкода повинна стягуватись з
відповідачів - приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» та ОСОБА_4 в солідарному
порядку, не відповідає вимогам закону,
оскільки солідарний обов'язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання (ст. 541 ЦК України).

Статтею 1190 ЦК України визначено, що
солідарну відповідальність перед
потерпілим несуть особи, спільними
діями або бездіяльністю яких було
завдано шкоди.

Однак, позивачем та його представником
не представлено доказів в чому
полягають спільні дії або
бездіяльність відповідачів, що давало
б підстави для покладення на них
відповідальності у такому порядку.

Крім того, апелянт не звернув уваги на
те, що чинним законодавством України,
зокрема Законами України «Про
страхування» та «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», а також
договором не передбачена солідарна
відповідальність страховика і
страхувальника.

Решта доводів апеляційної скарги
базуються на припущеннях і не
спростовують правильність висновків
суду.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 30 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.