№2/756/266/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2014 року
Оболонський районний суд міста Києва в
складі:

головуючого судді -
Шевчука А.В.,

при секретарях:
Субіну М.О.,
Добровановій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
застосування наслідків недійсності
правочинів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку
цивільного судочинства з зазначеним
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у якому
просив застосувати наслідки
недійсності договорів купівлі-продажу
гаражів АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а саме:
скасувати рішення державного
реєстратора про проведення державної
реєстрації права власності ОСОБА_2 на
гараж АДРЕСА_1, прийнятого на підставі
договору купівлі продажу укладеного
21.05.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий №134;
скасувати рішення державного
реєстратора про проведення державної
реєстрації права власності ОСОБА_2 на
гараж АДРЕСА_2, прийнятого на підставі
договору купівлі продажу укладеного
21.05.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, реєстровий №135. Також
просив визнати за ОСОБА_3 право
власності на вказані гаражі.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 18.10.2010 року залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від
26.04.2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
стягнуто 2 204 043 грн. 13 коп.
заборгованості за договором позики.

Крім того, у зв»язку з невиконанням зі
сторони ОСОБА_3 умов договору позики,
ОСОБА_1 у квітні 2011 року звернувся до
Оболонського районного суду м. Києва з
позовом про стягнення інфляційних
витрат, 3% річних та пені на загальну
суму 2 272 268 грн. 23 коп. З метою
забезпечення виконання рішення суду у
даній справі ухвалою Оболонського
районного суду м. Києва від 17.05.2012 року у
справі №2-173/12 накладено арешт на гараж
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які належать на
праві приватної власності ОСОБА_3

При цьому, достеменно знаючи про
існування ухвали про забезпечення
позову ОСОБА_3 вчинив неправомірні дії
спрямовані на відчуження арештованих
гаражів.

Таким чином, рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 13.02.2013 року
залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 17.07.2013 року задоволено позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і визнано
недійсними договори купівлі-продажу
гаражів АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, укладені
21.05.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вказуючи, що підстава, за якою
була проведена державна реєстрації
права власності ОСОБА_2 на спірні
гаражі була визнана недійсною, то
рішення державного реєстратора про
проведення державної реєстрації права
власності підлягає скасуванню на
підставі рішення суду. Також, позивач
вказує, що з метою відновлення
становища, що існувало до укладення
недійсних правочинів та у зв»язку з
відсутністю на сьогодні у ОСОБА_3
правовстановлюючого документу на
гаражі, необхідним способом захисту
прав буде визнання за ОСОБА_3 права
власності на спірні гаражі.

У судовому засіданні
представники позивача позовні вимоги
підтримали з підстав зазначених у
позові, просили суд позов задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просив
відмовити у задоволенні позову
вказуючи, що дані вимоги ОСОБА_1
пред»явлено до неналежних
відповідачів, а вимога про визнання за
відповідачем права власності є
невірним способом захисту права
позивача.

ОСОБА_3 в судове засідання не
з»явився, повідомлений належним чином
про час та місце розгляду справи.

Представники позивача та
представник ОСОБА_2 не заперечували
проводити судове засідання за
відсутності ОСОБА_3 який не повідомив
про причини неявки до суду.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, зібрані у
справі докази, судом встановлено
наступне.

За ухвалою Оболонського районного суду
м. Києва від 17.05.2012 року у справі №2-173/12 з
метою забезпечення позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - ВДВС Оболонського
районного управління юстиції в м. Києві
про стягнення інфляційних витрат, 3%
річних та пені за договором позики,
крім іншого, накладено арешт на гараж
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які належать на
праві приватної власності ОСОБА_3

При цьому, згідно Договорів
купівлі-продажу від 21.05.2012 року ОСОБА_3
продав, а ОСОБА_2 купила гаражні бокси
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, договори
зареєстровані в реєстрі за №134 та №135.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 13.02.2013 року, яке набрало
законної сили, у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
недійсним договорів купівлі-продажу
встановлено незаконність та визнано
недійсними укладені договори
купівлі-продажу гаражних боксів
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, як таких, що вчинені
під час заборони на їх відчуження.

У відповідності до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов»язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов»язана повернути другій стороні у
натурі все те, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Застосування зазначених правових
наслідків засвідчує факт повернення
сторін у первісний стан, який мав місце
до вчинення недійсного правочину.

З огляду на положення та зміст ст. 216 ЦК
України, після визнання недійсними
договорів купівлі-продажу ОСОБА_3
залишився власником незаконно
відчужених гаражних боксів АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2.

Таким чином, вимоги позивача про
визнання за ОСОБА_3 права власності на
гаражні бокси АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які й
так належать відповідачу є
безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_1 не наведено правового
обґрунтування можливості визнання
права власності за відповідачем з
ініціативи позивача.

За правилами ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми процесуальними правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту ЦПК України вбачається, що
сторони в цивільному процесі - це особи,
між якими існує спір, що розглядається
судом. Неналежна сторона у справі - це
відповідач, який не має відповідати за
позовом у зв»язику з тим, що він не є
учасником спірного правовідношення.

Зі змісту ст. 33 ЦПК України вбачається,
що заміна неналежного відповідача
можлива лише за клопотанням позивача.

В судовому засіданні представники
позивача не змогли пояснити та
обґрунтувати яке відношення до вимог
щодо скасування рішення державного
реєстратора про проведення державної
реєстрації права власності мають
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і яким
чином можуть вплинути на його
реалізацію, при цьому представниками
позивача не ініціювали питання про
заміну неналежного відповідача у
справі.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними
відповідачами за позовними вимогами
про скасування рішення державного
реєстратора, а тому відповідно у
задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, відповідно до ст.
216 ЦК України, керуючись ст.ст. 11, 15, 88, 209,
212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про застосування
наслідків недійсності право чинів -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

А.В. Шевчук