Дата документу 21.03.2014
Справа № 334/553/14-ц
Провадження № 2/334/941/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014року Ленінський райсуд
м.Запоріжжя у складі :

головуючого судді - Махіборода Н.О.,

при секретарі - Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід Банк»
про визнання кредитного договору та
договору поруки недійсними в частині,

В С Т А Н
О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом
до ПАТ «Родовід Банк», який є
правонаступником ВАТ «Родовід Банк»,
про визнання недійсним п.3.6 кредитного
договору №34.12/АК-00018.08.2 від 16.07.2008р. щодо
нарахування пені, та п.1.2 та п.1.3
договору поруки №34.12/АК-00018.08.2-3/ІІ від
16.07.2008р. в частині нарахування пені,
посилаючись на те, що ці пункти
договорів є несправедливими і
протирічать вимогам ч.5 ст.11, п.5 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів», відповідно до яких,
передбачено визнання недійсними умови
договору, що обмежують права споживача,
та укладені всупереч принципу
добросовісності, а також, є істотним
дисбалансом договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача, а саме:
нарахування банком непомірно високої
суми пені.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
яка діє на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 09.01.2014р.,
підтримала в судовому засіданні
позовні вимоги позивача та наполягала
на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечує та просить суд застосувати
до вимог позивачів строк позовної
давності, т.я. вони пропустили
встановлений законом 3-х річний строк
звернення до суду за захистом свого
порушеного права, якщо такий факт мав
місце, а саме, з моменту укладення
договорів між банком та позивачами
минуло 6 років. Крім того, відповідно
вимог ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні
обов'язки виконуються в межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Тому, в
момент підписання кредитного договору,
договору застави та договору поруки
від 16.07.2008р., позивачі усвідомлювали
ризики укладання таких договорів. А
також, отримавши грошові кошти від
банка та сплачуючи відсотки за
користування кредитними коштами
протягом двох років, позивачі
визнавали існування правовідносин,
справедливість умов кредитування та
дійсність договорів.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
його представника, позивачку ОСОБА_2 та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що в
позові слід відмовити з наступних
підстав:

16.07.2008р. між ВАТ «Родовід Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк», та позивачем ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір
№34.12/АК-00018.08.2, відповідно до якого,
позивач отримав від банка кредит на
суму 22138,22 доларів США на придбання
автомобіля. Термін повернення коштів
був встановлений - до 16.07.2015р., із
сплатою відсотків за його користування
в розмірі 7,70 % річних /а.с.8-11/.

В забезпечення виконання кредитного
договору банк уклав з позивачем ОСОБА_1
договір застави рухомого майна
№34.12/АК-00018.08.2-3 від 16.07.2008р. - автомобіля
КІА Cerato, та з позивачкою ОСОБА_2 -
договір поруки №34.12/АК-00018.08.2-3/ІІ від
16.07.2008р. /а.с.22-23/.

Як пояснили в судовому засіданні,
позивачі - подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
вони сплачували банку грошові кошти
відповідно графіку погашення платежів
до 2010р. А потім, через матеріальні
труднощі, вони припинили погашати
заборгованість за кредитним договором.
На теперішній час банк не бажає в
добровільному порядку вирішувати спір,
ні на які пропозиції позивачів, не
реагує, та звернувся до суду з позовом
про стягнення суми боргу, нарахувавши,
крім тіла кредиту та відсотків, пеню - в
сумі 61101,92 долара США, яка є
непропорційно великою, та
несправедливою.

Тому, позивачі просять суд визнати
недійсним п.3.6 кредитного договору
№34.12/АК-00018.08.2 від 16.07.2008р. щодо
нарахування пені, та п.1.2 та п.1.3
договору поруки №34.12/АК-00018.08.2-3/ІІ від
16.07.2008р. в частині нарахування пені,
посилаючись на те, що ці пункти
договорів є несправедливими і
протирічать вимогам ч.5 ст.11, п.5 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів», відповідно до яких,
передбачено визнання недійсними умови
договору, що обмежують права споживача,
та укладені всупереч принципу
добросовісності, а також, є істотним
дисбалансом договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача, а саме:
нарахування банком непомірно високої
суми пені.

Однак, відповідно до вимог ч.1 ст.14 ЦК
України, цивільні обов'язки
виконуються в межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Згідно до ст. 526 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином у
відповідності до умов договору, а
відповідно до ст.615 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання однією
стороною, друга сторона має право
частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. Внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, частково або
у повному обсязі відповідно змінюються
умови зобов'язання або воно
припиняється.

Судом встановлено, що умови кредитного
договору влаштовували позивачів до
кінця 2010р., коли вони сплачували
платежі відповідно графіку, після чого,
в односторонньому порядку, вони
припинили погашати суми кредиту,
посилаючись на сімейні матеріальні
труднощі, у зв'язку з чим, за ними
утворилася заборгованість.

Позивачі у судовому засіданні не
заперечували проти того, що 16.07.2008р.
вони підписали оскаржувані ними
кредитний договір та договір поруки з
зазначеними в них умовами
кредитування, підписали графік
погашення платежів та не заперечували
проти умов договорів протягом 6 років,
і тільки після звернення ПАТ «Родовід
Банк» до суду з вимогою про стягнення в
солідарному порядку заборгованості з
подружжя ОСОБА_2 за кредитним договором
та договором поруки, позивачі
звернулися до суду з вимогою про
визнання частково недійсними
вищевказаних договорів.

Суд вважає, що доводи позивачів та їх
представника є надуманими, т.я. вони,
свідомо та власноруч підписали і
кредитний договір і договір поруки,
тому повинні відповідати за взятими на
себе зобов'язаннями. Проте, при
вирішенні спору про стягнення суми
заборгованості за позовом банка, вони
вправі посилатися на вимоги ч.3 ст.551 ЦК
України, щодо зменшення суми пені, якщо
вона значно перевищує розмір збитків,
та за наявності інших обставин, які
мають істотне значення.

Крім того, відповідно до вимог ст.261 ЦК
України, встановлений строк позовної
давності для звернення до суду за
захистом свого порушеного права,
однак, як встановлено судом, позивачі
пропустили встановлений законом 3-х
річний строк звернення до суду, т.я. з
моменту укладення договорів між банком
та позивачами минуло 6 років.

Тому, суд вважає, що доводи
представника банка обґрунтованими та
підтвердженими матеріалами справи, а
вимоги позивачів - надуманими і такими,
що спростовуються матеріалами справи,
і не відповідають вимогам ст.615 та 651 ЦК
України, у зв'язку з чим, позовні вимоги
позивачів не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,60, 212-215,218 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк»
про визнання недійсним п.3.6 кредитного
договору №34.12/АК-00018.08.2 від 16.07.2008р. -
відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід Банк»
про визнання недійсним п.1.2 та п.1.3
договору поруки №34.12/АК-00018.08.2-3/ІІ від
16.07.2008р. в частині нарахування пені
-відмовити.

На рішення суду, протягом 10 днів, може
бути подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Запорізької області.

СУДДЯ: