Провадження № 2/522/2087/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 року Приморський районний суд м.
Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

При секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в
якому, після уточнення вимог, просить
стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі 777 052 (сімсот сімдесят сім тисяч
п'ятдесят дві) гривень, що відповідає
ринковій вартості 2/7 (дві сьомих) частин
нежитлового будинковолодіння
загальною площею 2 628,80 кв.м. у вигляді
окремо розташованої будівлі літ. Г,
загальною площею 1 500,1 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а з
ОСОБА_3 просить стягнути грошові кошти
в розмірі 3995,00 (три тисячі дев'ятсот
дев'яносто п'ять) гривень за договором
поруки №7/06 від 07 червня 2013р.

У обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 20 грудня 2003р.
ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в
розмірі 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч)
доларів США на придбання 2/7 (дві сьомих)
частин нежилого приміщення АДРЕСА_1,
площею 1 500,1 кв.м. зі строком повернення
до 2009 року. На підтвердження позики
ОСОБА_2 надав розписку, яка посвідчує
передання йому відповідної грошової
суми.

Також згідно зазначеної розписки у
випадку не повернення вказаної
грошової суми у 2009р. ОСОБА_2
зобов'язався переоформити право
власності на вищевказане нежитлове
приміщення на ОСОБА_1 або членів його
родини, чи повернути грошову суму, в
розмірі ринкової вартості
вищезазначеного приміщення.

Крім того, позивач зазначає, що у
зв'язку з неповерненням суми позики в
2009 році, позивач на підставі ст. 503 ЦК
України звернувся до ОСОБА_2 з вимогою
повернути грошову суму в розмірі
ринкової вартості вищезазначеного
нерухомого майна. Але не дивлячись на
те, що вимога була ОСОБА_2 отримана,
відповідні грошові кошти він не
сплатив та свої зобов'язання за
розпискою не виконав.

Також, позивач посилається на те, що 7
червня 2013р. між ним та ОСОБА_3 укладено
договір поруки №7/06 за яким ОСОБА_3
відповідає за виконання боргового
зобов'язання солідарно з ОСОБА_2, з
оплати боргу в розмірі, еквівалентному
500 (п'ятсот) доларів США, в тому числі і
при виникненні у позичальника
зобов'язання щодо переоформлення права
власності на вищезазначене нежитлове
приміщення на ОСОБА_1 або членів його
родини, чи повернення грошової суми, що
відповідає ринковій вартості цього
приміщення.

У зв'язку з невиконанням відповідачами
своїх фінансових зобов'язань
відповідно до боргової розписки та
договору поруки №7/06 від 7 червня 2013р.
позивач на підставі ст.ст. 509, 530, 543, 545, 554,
610, 625, 1047 Цивільного кодексу України
наполягає на задоволені позовних вимог
в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, проти їх задоволення
заперечували та надали пояснення про
те, що грошових коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_1
не отримував, розписку надану
позивачем він не писав, а також подали
заяву про застосування по справі
позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог не
заперечував. Та надав пояснення, що він
разом з позивачем та ОСОБА_2 знайомі
близько 20-ти років та вели спільні
ділові справи. В 2003 році вони спільно
прийняли рішення придбати склад,
розташований з адресою: АДРЕСА_1. У
зв'язку з чим ОСОБА_1 передав ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 15000,00
(п'ятнадцять тисяч) доларів США для
придбання зазначеного складу та
оформлення його на ОСОБА_2 Стосовно
договору поруки зазначив, що він є
двоюрідним братом ОСОБА_2 та при
наданні грошових коштів відповідно до
домовленостей з ОСОБА_1 був гарантом та
поручителем належного виконання
ОСОБА_2 фінансових зобов'язань за
договором позики. У зв'язку з довірчими
відносинами відповідного договору
сторони одразу не укладали. В той же
час, у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 в 2013
році виконати свої фінансові
зобов'язання та зверненням до
правоохоронних органів із заявою щодо
начебто вимагання ОСОБА_1 про передачу
йому складських приміщень за адресою:
АДРЕСА_1 під загрозою насилля над
ОСОБА_2 та членів його родини, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 в червні 2013 році юридично
оформили надані гарантії шляхом
укладення договору поруки. Але у
зв'язку із скрутним фінансовим
становищем ОСОБА_3 суму
відповідальності за порукою обмежили в
розмірі 3995 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлені позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
повному обсязі з наступних підстав.

20 грудня 2003р. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1
гроші у сумі 15000,00 (п'ятнадцять тисяч)
доларів США. На підтвердження позики
ОСОБА_2 склав розписку, яка посвідчує
передання йому відповідної грошової
суми. ОСОБА_2 згідно з даною розпискою
зобов'язався повернути грошові кошти
не пізніше 2009 року.

У випадку не повернення вказаної
грошової суми у 2009р. ОСОБА_2
зобов'язався переоформити право
власності на вищевказане нежитлове
приміщення на ОСОБА_1 або членів його
родини, чи повернути грошову суму, в
розмірі ринкової вартості
вищезазначеного приміщення.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу
України у випадку, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

12 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
ОСОБА_2 з письмовою вимогою про
повернення грошової суми у розмірі
вартості 2/7 (дві сьомих) частин
нежитлового приміщення АДРЕСА_1, площею
1500, кв.м.

01 липня 2013р. зазначена вимога була
отримана відповідачем і позичальником
- ОСОБА_2.

В судовому засіданні встановлено, і цей
факт не заперечується позивачем і
відповідачами, що у встановлений
термін та до чинного моменту
зобов'язання, які виникли на підставі
розписки та договору поруки
відповідачами не виконані, вимога щодо
повернення боргу у строк не задоволена,
грошова сума в розмірі ринкової
вартості 2/7 (дві сьомих) частин
нежитлового приміщення АДРЕСА_1, площею
1500,1 кв.м. не повернута, право власності
на вказане приміщення не переоформлене
на позивача.

12 грудня 2013 року позивачем надано до
матеріалів справи Звіт Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕПОС -13»
про незалежну оцінку вартості частин
нежитлового будинковолодіння
загальною площею 2 628,80 кв.м. у вигляді
окремо розташованої будівлі літ. Г,
загальною площею 1 500,1 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно
якого ринкова вартість зазначеного
нерухомого майна становить 777 052,00
(сімсот сімдесят сім тисяч п'ятдесят
дві) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема
договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509
ЦК).

В силу ст. 202 ЦК України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 545 ЦК України
кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі. Наявність боргового
документа у боржника підтверджує
виконання ним свого обов'язку.

Статею 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний виплатити суму
боргу.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України
допускається на підтвердження
укладення договору позики і його умов,
надавати розписку позичальника, яка
підтверджує передачу певної грошової
суми.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи,
зокрема,оригіналом розписки від 20
грудня 2003 року та свідченнями ОСОБА_3,
що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 15000,00 доларів США та при
неповерненні їх в 2009 році прийняв на
себе зобов'язання сплатити позивачу
грошову суму в розмірі ринкової
вартості 2/7 (дві сьомих) частин
нежитлового приміщення АДРЕСА_1, площею
1500,1 кв.м. зі строком виконання такого
зобов'язання в порядку передбаченому
ст. 530 ЦК України. Оскількі в судовому
засіданни був оглянутий оригінал
розписки про отримання грошових
коштів, а факт надання позики додатково
підтверджується свідком, суд критично
ставиться до твердження відповідача
про те, що він нібито не отримував
позики у позивача. У зв'язку з
невиконанням ОСОБА_2 прийнятого на себе
вищезазначеного зобов'язання ОСОБА_1
вправі вимагати примусового стягнення
від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 777
052,00 (сімсот сімдесят сім тисяч
п'ятдесят дві) грн.

У зв'язку з вищевикладеним, позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2
грошових коштів в розмірі 777 052,00 (сімсот
сімдесят сім тисяч п'ятдесят дві) грн.,
що відповідає ринковій вартості 2/7 (дві
сьомих) частин нежитлового
будинковолодіння загальною площею 2628,80
кв.м. у вигляді окремо розташованої
будівлі літ. Г, загальною площею 1 500,1
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, за вирахуванням суми,
забезпеченої порукою, є законними та
обґрунтованими.

Стосовно застосування по справі
позовної давності суд зазначає
наступне. Відповідно до розписки від 20
грудня 2003 року ОСОБА_2 зобов'язався
повернути позивачу не пізніше 2009 року
суму позики в розмірі 15 000,00 (п'ятнадцять
тисяч) доларів США.

У випадку не повернення вказаної
грошової суми до кінця 2009 року, ОСОБА_2
зобов'язався переоформити право
власності на 2/7 (дві сьомих) частин
нежилого приміщення АДРЕСА_1, площею 1
500,1 кв.м. на позивача по справі ОСОБА_1
або членів його родини, чи повернути
грошову суму, в розмірі ринкової
вартості вищезазначеного
приміщення.Строк виконання такого
зобов'язання в розписці не встановлено.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу
України у випадку, якщо у зобов'язанні
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений, кредитор має
право вимагати його виконання у
будь-який час. При цьому боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

01 липня 2013р. ОСОБА_2 отримав письмову
вимогу від ОСОБА_1 про повернення
грошових коштів у розмірі вартості 2/7
(дві сьомих) частин нежитлового
приміщення АДРЕСА_1, площею 1500,1 кв. м.

Строк виконання зазначеної вимоги
відповідно до ст. 530 ЦК України
становить сім днів. В судовому
засіданні встановлено і не
заперечується відповідачами, що
зазначена вимога виконана не була,
таким чином ОСОБА_2 допустив порушення
зобов'язання яке є предметом позову
саме з дев'ятого липня 2013 року, тобто,
писля отримання вимоги від кредитора.
Позивач звернувся до суду з позовною
вимогою до відповідачів в жовтні 2013
року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У зв'язку з вищевикладеним, посилання
ОСОБА_2 на порушення позивачем строків
позовної давності є такими що не
відповідають нормам чинного
законодавства України, а заява про
застосування позовної давності такою,
що не підлягає задоволенню, оскільки
позивач звернувся з позовною заявою до
суду в межах трирічного строку,
встановленого ст. 257 ЦК України після
направлення боржнику вимоги про
повернення позики.

Крім того, судом встановлено, що 7
червня 2013р. ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1
договір поруки №7/06. За цим договором
ОСОБА_3 відповідає за виконання
боргового зобов'язання солідарно з
позичальником - ОСОБА_2, з оплати боргу в
розмірі, еквівалентному сумі 500
(п'ятсот) доларів США, в тому числі і при
виникненні у позичальника зобов'язання
щодо переоформлення права власності на
вищезазначене нежитлове приміщення на
ОСОБА_1 або членів його родини, чи
повернення грошової суми, що
відповідає ринковій вартості цього
приміщення.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Ст. 543 ЦК України встановлює, що у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

В судовому засіданні судом встановлено
та не заперечується відповідачами, що
зобов'язання забезпечені порукою
ОСОБА_3 не виконав грошові кошти в
розмірі, еквівалентному 500 (п'ятсот)
доларів США, у зв'язку з невиконанням
ОСОБА_2 фінансових зобов'язань,
забезпечених порукою, позивачу не
сплатив.

У зв'язку з вищевикладеним, позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3
грошових коштів в розмірі 3995 (три
тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять)
гривень є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст.8 ЦПК України суд
вирішує справи відповідно до
Конституції України, законів України
та міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
встановлені Конституцією.

Згідно положень ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За ст.15 ЦК України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 11,15, 509, 530, 543, 545, 553, 554, 610, 625, 1047, 1049, 1050
ЦК України, ст. ст. 8,11,15, 88, 213-215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН
НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2) грошові кошти в
розмірі 777052,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН
НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2) грошові кошти в
розмірі 3995 (три тисячі дев'ятсот
дев'яносто п'ять) гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 3555,70 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
виготовлення його вмотивованої
частини

Суддя: