Суддя: Грицаюк Н. М.
Справа № 2-4071/11
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі:

головуючого - судді Грицаюк
Н. М. .,

при секретарі Кобець
О. П., Білоус Х. І.

за участю представника
відповідача Петрикіна О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Горлівка Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Приватбанк»
про визнання кредитного договору
№ GОНЗАК07550131 в частині недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 01.08.2007 року між нею та відповідачем
був укладений кредитний договір №
GOH3AK07550131, за яким позивачу передані
грошові кошти в розмірі 31760,44 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 10,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 01.08.2014 року . В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і
позивач 01.08.2007 р. уклали договір
застави рухомого майна . Згідно з
договором застави позивач надав в
заставу автомобіль Volkswagen, модель: Passat B6,
рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан,
№ кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний
номер: НОМЕР_2, що належить на праві
власності ОСОБА_2 При укладенні
кредитного договору були порушені
вимоги ст.11 Закону України «Про захист
прав споживачів», глави 72 Цивільного
кодексу України, п. 8.12 «Правил
використання готівкової іноземної
валюти на території України» ,
затверджених постановою Правління НБУ
№200 від 30.05.2007 р. і зареєстрованої
Міністерством юстиції 18.06.2007 року за №
656/13923, положень Інструкції про касові
операції в банках України ,
затвердженої постановою Правління НБУ
№337 від 14.08.2003 р. і зареєстрованої
Міністерством юстиції 05.09.2003 року за №
768/8089, п. 1.8 Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах , затвердженої постановою
Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 р. і
зареєстрованої Міністерством юстиції
17.12.2003 року за № 1172/8493, положень Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» та
Господарського кодексу України в
частині недійсності положень
кредитного договору щодо видачі та
повернення отриманих кредитів, порядку
здійснення касових операцій з
готівковою іноземною валютою в
бухгалтерському обліку банку, що тягне
за собою недійсність кредитного
договору . Надання банком позичальнику
грошових коштів (кредиту) і проведення
позивачем дій по виконанню своїх
зобов'язань в іноземній валюті за своєю
природою є валютною операцією. Ця
операція потребує ліцензування.
Відповідно до ст.5 Декрету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю» на
здійснення таких операцій має
видаватися валютна ліцензія. Згідно з
підпунктами «в», «г» ч.4 ст.5 названого
Декрету надання та отримання кредиту
в іноземній валюті, використання,
іноземної валюти , як засобу платежу,
можливо при отриманні суб'єктами
господарських відносин вимог
законодавства по отриманню ліцензій.
Проте у відповідача ліцензії на видачу
кредитів у іноземній валюті не було.
Окрім того, на думку позивача, умови
договору щодо можливості надання
кредиту у готівковій чи безготівковій
іноземній валюті без відкриття
поточного рахунку фізичної особи
(балансові рахунки 26, згідно з планом
рахунків бухгалтерського обліку
банків України , затвердженого
постановою Правління НБУ № 280 від 17.06.2004
р. і зареєстрованої Міністерством
юстиції 26.07.2004 року за № 918/9517) є
нікчемними відповідно до ст.ст. 203, 215 та
227 Цивільного кодексу України. До того
ж, згідно до заяв про фальшивість
доказу, наданих суду позивачем,
вбачається, що докази на підтвердження
видачі кредиту у іноземній валюті,
банком сфальшовані.

Тому , враховуючи, що перед підписанням
кредитного договору банк не повідомив
на виконання пп. 1 п. 2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
про свою суб'єктну дієздатність,
просить визнати недійсним п.7.1
кредитного договору № GOH3AK07550131 від
01.08.2007 року в частині визначення сплати
за відсотками, винагородою та комісії,
а також визнати недійсним пункт 34.2
договору застави від 01.08.2007 р, укладені
між Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «Приватбанк» і
ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні подав
заяву про розгляд справи у його
відсутності, позовні вимоги підтримає
з мотивів, викладених у позовній заяві,
та просить суд позов задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату , час та
місце розгляду повідомлявся належним
чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував з
підстав, викладених в запереченні на
позовну заяву. Зазначив, що оспорюваний
кредитний договір № GOH3AK07550131 від 01.08.2007
року цілком відповідає цивільному
законодавству, оскільки укладений на
підставі волевиявлення його сторін та
з досягненням згоди з усіх істотних
його умов. Стверджував, що позивач був
ознайомлений і згоден з умовами
кредитування, своїм підписом в
договорі підтвердив факт надання
повної інформації про умови
кредитування, а саме: мету, форми
забезпечення, наявні форми
кредитування, тип відсоткової ставки,
орієнтовану сукупну вартість кредиту
та вартість послуги за оформлення.
Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язанні
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суд про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
в судове засідання без поважних причин.

Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК
України, суд вважає, що представник
позивача повідомлений належним чином
і не з'явився у судове засідання , а
тому, суд може вирішувати справу на
підставі наявних у ній даних та
доказів.

Суд, з'ясувавши всі обставини
справи та перевіривши їх доказами,
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають за наступних підстав:

Частиною 2 статті 15 Цивільного
кодексу України передбачено, що кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено способи захисту
цивільних прав та інтересів. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного
кодексу України, право на захист особа
здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору № GOH3AK07550131 від
01.08.2007 року ОСОБА_2 01.08.2007 року отримала
кредит у розмірі 49759.12 доларів США на
наступні цілі: 31 760,44 доларів США - на
купівлю автомобіля, 17 998,68 доларів США -
на оплату разових страхових платежів,
комісії та внесення в Державний реєстр
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 01.08.2014
року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 01.08.2007 р.
уклали договір застави рухомого майна.
Згідно з договором застави позивач
надав в заставу автомобіль Volkswagen,
модель: Passat B6, рік випуску: 2007, тип ТЗ:
легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України. Сторонами при укладенні
кредитного договору № GOH3AK07550131 від
01.08.2007 року було дотримано всіх
зазначених вище вимог.

Відповідно до ст. 99 Конституції України
грошовою одиницею України є гривня, ст.
192 ЦК України визначено, що іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Відповідно до ч. 3
ст. 523 ЦК України використання
іноземної валюти, а також платіжних
документів в іноземній валюті при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
у випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом. Згідно зі ст. 1054
ЦК України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Статтею 2 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» дано визначення кошти -
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Відповідно ст.ст. 47, 49 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик , як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії. Пунктом 2.3
Положення про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17.07.2001 р.,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 21.08.2001 р. Таким
чином, банк, за умови наявності
письмового дозволу має право
здійснювати розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України.
Відповідач має відповідний дозвіл
Національного банку України № 22-2 від
29.07.2003 р., виданий Закритому
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк», зареєстрованому
Національним банком України 19.03.1992 р. за
№ 92, який має банківську ліцензію за №
22, видану Національним банком України
04.12.2001 р. на право здійснення операцій,
визначених пунктами 1-4 частини другої
та частини четвертою статті 47 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» та додатком до нього з
Переліком операцій, які має право
здійснювати закрите акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк», зокрема, пов'язаних з
валютними цінностями. Отже, відповідач
мав право видавати кредит і вимагати
виконання по кредитному договору в
іноземній валюті. Що ж до посилань
позивача на вимоги підпункту 2 «в» п. 4
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю»,
який передбачає необхідність
наявності індивідуальної ліцензії на
надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, то суд встановив,
що на момент укладання договору
законодавством не були визначені межі
термінів і сум надання/одержання
кредитів в іноземній валюті. Таким
чином, операція з надання банками
кредитів в іноземній валюті не
потребує індивідуальної ліцензії.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

При укладанні кредитного договору
позивач був ознайомлений з усіма
умовами договору, погодився з ними, що
підтверджується підписами сторін на
кредитному договорі.

Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди по всіх
суттєвих умов договору. ОСОБА_2 мала
можливість повністю ознайомитись з
умовами договору, і якщо не була
згодна з ними, то могла його не
підписувати і не укладати, однак її
волевиявлення було направлене саме на
отримання кредиту.

Позивачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження того факту, що
на момент укладення кредитного
договору вона була не згодна з
кредитним договором № GOH3AK07550131 від
01.08.2007 року , або вважала його таким, що
не відповідає закону. ОСОБА_2 отримала
грошові кошти, заборгованість по
кредиту певний час сплачувалась.
Таким чином, положення кредитного
договору № GOH3AK07550131 від 01.08.2007 року є
законними, і не порушують принципи
рівності сторін договору. Позивачка в
судовому засіданні факт підписання
договору не спростовувала. Отже,
позивач в момент підписання договору,
отримав від банку інформацію про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, мав можливість дізнатися про
неповноту надання відповідачем такої
інформації.

Про надання Позивачу належної
інформації вказує її підпис в
анкеті-заяві на отримання кредиту.

Крім того, відповідно до висновку
експерта № 3850/02/3181/03 від 18.12.2013р.,
зазначено, що записи (заповнені
графи) в «Анкеті - заяві» від 26.07.2007 р.
виконані не ОСОБА_2, а підпис від
імені ОСОБА_2 в «Анкеті - заяві» від
26.07.2007р., розташований на звороті
стороні документа - виконаний саме
ОСОБА_2, що підтверджує твердження
відповідача, що остання власноруч
підписала оспорюваний нею договір, а не
інша особа вчинила такий підпис
замість позивачки..

До того ж, рішенням від 09.09.2011 року
Центрально-Міського суду м. Горлівки в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ
"Приватбанк" про визнання недійсними
кредитного договору №GOH3AK07550131 от 01.08.2007
г. (справа №2-2134/2011) було відмовлено.
Фактично встановлено факт наявності
кредитних правовідносин між позивачем
та відповідачем. Ухвалою Апеляційного
суду Донецької області від 07.11.2011 р.
вказане рішення залишене без змін, тому
це рішення відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК
України для вирішення даного спору
має преюдиціальне значення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити у повному обсязі.

Питання судових витрат слід вирішити
на підставі ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60; 88; 212, 213, 215 ЦПК України,
ст.ст. 203, 212, 640, 651, ЦК України, ЗУ «Про
банки та банківську діяльність», ЗУ
«Про захист прав споживачів»,суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Приватбанк» про:

- визнання недійсним пункту
№7.1 Договору № GОНЗАК07550131 від
01.08.2007р., який було укладено між
ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в
особі Горлівської філії ПАТ КБ
«ПриватБанк», в частині визнання
валюти сплати за відсотками,
винагородою та комісії (долари США)
за Договором кредиту, як сплату
за користування кредитними коштами;

- визнання недійсним пункту №
34.2 Договору застави від 01.08.2007р.,
який було укладено між
ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», в
частині визнання валюти
сплати за відсотками,
винагородою та комісії (долари США)
за Договором кредиту, як сплату
за користування
кредитними коштами - відмовити в
повному обсязі.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. В
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. М. Грицаюк