Провадження № 2/344/857/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретар
Кондратів Х.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Белей О.Б.,

представника третьої особи
Кафарського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Електро»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
позивача - управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську, про
видачу уточнюючої довідки про
наявність спеціального трудового
стажу, приведення назви посади
відповідно до характеру виконуваних
робіт і внесення відповідних змін у
трудову книжку, стягнення моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовною заявою до
відповідача про зобов'язання надати
уточнюючу довідку про наявність
спеціального трудового стажу, довідку
про заробітну плату за період
страхового стажу до 01.07.2000 р., витяг з
наказу про атестацію робочого місця,
висновки експертизи умов праці,
довідку про надання відпусток без
збереження заробітної плати, стягнення
з відповідача моральної шкоди у
розмірі 5000 грн. та витрат на правову
допомогу.

Також позивач подав суду заяву про
збільшення позовних вимог, в якій
просив задовольнити позовну вимогу про
зобов'язання ПАТ «Електро» привести
назву посади ОСОБА_4 відповідно до
характеру фактично виконуваних робіт і
внести відповідні зміни назви професії
до трудової книжки відповідно до
класифікатора професій та єдиного
тарифно-кваліфікаційного довідника
робіт і професій робітників, тобто
електромонтера лінійника по монтажу
повітряних ліній електропередач
високої напруги.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що з 01.12.1982 року по
28.01.2008 року він перебував в трудових
відносинах з Івано-Франківським
управлінням № 20 ОБМ «Електро» на
посаді електромонтера-лінійника по
монтажу повітряних ліній
електропередач високої напруги, яка
включена до Списку 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36
«Про затвердження списків виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах» та
підпадає під категорію посад, які дають
право на пенсію на пільгових умовах.

28.08.1994 року Івано-Франківське
управління № 20 ОБМ «Електро» було
реорганізоване в ЗАТ «Електро». 01.12.1998
року позивачу була присвоєна
кваліфікація електромонтера-лінійника
5 розряду по монтажу повітряних ліній
електропередач високої напруги.
Посилаючись на те, що відповідач на
його вимоги відповідно ст. 49 КЗпП
України видати довідку про роботу для
призначення пільгової пенсії не
реагує, просить задовольнити позов.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві та
заяві про збільшення позовних вимог,
просили їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала з підстав,
викладених у поданих суду письмових
запереченнях. Суду пояснила, що
позивачу не може бути надана уточнююча
довідка про наявність спеціального
трудового стажу позивачу, оскільки
його посада не включена до Списку 2
Постанови Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 р. № 36 «Про затвердження
списків виробництв, робіт, професій,
посад і показників, зайнятість в яких
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах», а тому просила в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську у
судовому засіданні пояснив, що право на
належну пенсію є невід'ємним правом
кожного пенсіонера.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні дав
показання, відповідно до яких він
працював разом з ОСОБА_4 в
механізованій колоні № 20 з 1987 року.
Працював разом з ним в одній бригаді та
пам'ятає, що ОСОБА_4 працював звичайним
робітником -
електромонтером-лінійником на
високовольтних лініях. Бригадиром у
бригаді була людина на прізвище ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_7. у судовому засіданні дав
показання, відповідно до яких він
працював разом з ОСОБА_4 в
механізованій колоні № 20 та з 1998 року
разом з ОСОБА_4 Коли був виконробом,
ОСОБА_4 працював в бригаді на дільниці
електромонтером-лінійником.

Вислухавши сторін, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що з встановлених обставин
справи випливають цивільні
правовідносини, а також про
необґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 01.12.1982
року по 28.01.2008 року перебував в трудових
відносинах з Івано-Франківським
управлінням № 20 ОБМ «Електро» на
посаді електромонтера - лінійника по
монтажу повітряних ліній
електропередач високої напруги, що
підтверджується записами в трудовій
книжці позивача.

28.08.1994 року Івано-Франківське
управління № 20 ОБМ «Електро» було
реорганізоване в ЗАТ "Електро". 01.12.1998
року ОСОБА_4 була присвоєна
кваліфікація електромонтера-лінійника
5 розряду по монтажу повітряних ліній
електропередач високої напруги.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» на пільгових
умовах мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи,
працівники зайняті повний робочий день
на роботах із важкими та шкідливими
умовами праці за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць чоловіки -
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 25 років, з них не менше 12
років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що основним
документом, який підтверджує стаж
роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків
№ 1 і № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників при обчисленні
стажу роботи, що дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах,
затвердженого Міністерства праці та
соціальної політики України від 18
листопада 2005 року № 383, визначено, що
для підтвердження стажу роботи зі
шкідливими і важкими умовами праці
необхідно подати трудову книжку із
оформленими належним чином записами
про займану посаду і період
виконуваної роботи, виписку із наказу
по підприємству про проведення
атестації на відповідному робочому
місці та, у разі відсутності в трудовій
книжці відомостей, що визначають право
на пенсію на пільгових умовах,
уточнюючу довідку, передбачену пунктом
20 Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року N
637.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року № 442, атестація
робочих місць за умовами праці
проводиться на підприємствах і
організаціях незалежно від форм
власності й господарювання, де
технологічний процес, використовуване
обладнання, сировина та матеріали є
потенційними джерелами шкідливих і
небезпечних виробничих факторів, що
можуть несприятливо впливати на стан
здоров'я працюючих, а також на їхніх
нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах.

Згідно ч. 2 ст. 101 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» підприємства
та організації несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
громадянам або державі внаслідок
несвоєчасного оформлення або подання
пенсійних документів, а також за видачу
недостовірних документів, і
відшкодовують її.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
підприємстві, в установі, організації
із зазначенням спеціальності,
кваліфікації, посади, часу роботи і
розміру заробітної плати.

Суд вважає підставною позицію
представника відповідача про те, що
позивач наказом по підприємству був
призначений на посаду бригадира
електромонтерів - лінійників по
монтажу повітряних ліній
електропередач високої напруги, і
період роботи позивача з 01 грудня 1982
року по 28 січня 2008 року не відноситься
до трудового стажу, передбаченого
Списком № 2, тобто не відноситься до
тяжких умов праці, робота в яких дає
право на державну пенсію на пільгових
умовах і в пільгових розмірах, а тому у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання у позивача спеціального
трудового стажу слід відмовити.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (з відповідними змінами)
роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України (набрала чинності з 13 січня 2000
року) за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконне звільнення або переведення,
невиплати належних йому грошових сум,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах тощо), яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При вирішенні спору в частині вимоги
позивача про стягнення з відповідача
моральної шкоди суд виходив з оцінки
причинного зв'язку між такою шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні, та
вважає безпідставними твердження
позивача про наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та моральним станом
і станом здоров'я позивача, про які він
повідомила суд. З огляду на зазначену
обставину, а також на факт відсутності
у позивача доказів, які б свідчили про
спричинення йому відповідачем
моральної шкоди, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з відповідача моральної
шкоди слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 8, 55,
124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167
ЦК України, керуючись нормами
цивільного процесуального
законодавства, зокрема, ст.ст. 10, 11, 60, 61,
179, 197, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Електро», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача - управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську, про видачу
уточнюючої довідки про наявність
спеціального трудового стажу,
приведення назви посади відповідно до
характеру виконуваних робіт і внесення
відповідних змін у трудову книжку,
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Бойчук О.В.