Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-3439
Головуючий у 1-й інстанції Калініченко
Доповідач Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 15 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Київський завод комунального
машинобудування «Коммаш», третя особа:
ОСОБА_2, про зміну формулювання причини
звільнення з роботи, стягнення
заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -

В с т а н
о в и л а :

У жовтні 2012 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
Київський завод Комунального
машинобудування «Коммаш»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Київський
завод комунального машинобудування
«Коммаш» (далі за текстом - ПАТ
«Київський завод комунального
машинобудування «Коммаш») про зміну
формулювання причини звільнення та
стягнення заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що його незаконно було
звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України 12 липня 2013 року, не проведено з
ним повний розрахунок при звільненні
та не видано трудову книжку. Одночасно
позивач просив змінити формулювання
причини звільнення на звільнення за
власним бажанням, без обґрунтування
такої вимоги.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 15 листопада 2013 року
позов ОСОБА_1 до ПАТ «Київський завод
комунального машинобудування
«Коммаш», третя особа: ОСОБА_2 про зміну
формулювання причини звільнення з
роботи, стягнення заробітної плати
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Київський завод
комунального машинобудування «Коммаш»
на користь ОСОБА_1 2 693 грн. 59 коп.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1
подав на нього апеляційну скаргу,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з
ПАТ «Київський завод комунального
машинобудування «КОММАШ» на його
користь 4 500,00 грн. заробітної
плати за травень, червень 2012 року, 38 250,00
грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку та неповернення
трудової книжки за період: з липня 2012
року по листопад 2013 року включно,
зобов'язати ПАТ «Київський завод
комунального машинобудування «КОММАШ»
змінити у його трудовій книжці запис
№ 47 «від 21 червня 2012 року «Звільнений
з роботи як такий, що не витримав
випробування ст. 28 КЗПП України» на
запис «від 4 червня 2012 року «Звільнено з
роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП
України»,посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
ухвалення з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначав, що суд
необґрунтовано стягнув на його користь
суму заробітної плати, яка є меншою ніж
законодавчо встановлений мінімальний
розмір заробітної плати на місяць, не
дослідив тривалість трудових відносин
між сторонами, не встановив підставу та
дату звільнення позивача, внаслідок
чого зробив невірні висновки щодо
неможливості стягнути на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні. Указував, що
19 липня 2012 року ним було написано заяву
про звільнення за власним бажанням.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
судом не встановлено належними та
достовірними доказами припинення
трудових відносин між сторонами спору,
тому відсутні підстави для стягнення
середнього заробітку за час затримки
проведення належного розрахунку при
звільненні.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 16 лютого 2012 року між
позивачем та ВАТ «Київський завод
комунального машинобудування «Коммаш»
укладено трудову угоду № 829, відповідно
до якої позивача було прийнято на
посаду Головного механіка-енергетика
Центру механіки та енергетики строком
з 20 лютого 2012 року по 21 березня 2012 року
(а.с.74).

21 березня 2012 року наказом по ВАТ
«Київський завод комунального
машинобудування «КОММАШ» № 26-к
позивача прийнято на посаду головного
механіка-енергетика з 22 березня 2012 року
у зв'язку з закінченням терміну
трудового договору, з випробуванням
терміном на 3 місяці (а.с.35).

21 червня 2012 року наказом ВАТ «Київський
завод комунального машинобудування
«КОММАШ» № 69/1-к позивача звільнено з
посади головного механіка-енергетика
як такого, що не витримав випробування
згідно з ст. 28 КЗпП України

Суд першої інстанції правомірно
прийшов до висновку, що наказ № 26-к не
міг бути законною підставою для
звільнення позивача, оскільки він не
був ознайомлений з наказом та в графі
наказу «підстава» не значиться
наявність заяви позивача про прийняття
на роботу або продовження трудових
відносин після закінчення дії
трудового договору № 829 від 16 лютого 2012
року, тобто відповідно до положень ст. 26
КЗпП України він не надавав згоду на
продовження трудових відносин з
випробуванням до трьох
місяців.

Окрім наказу ВАТ «Київський завод
комунального машинобудування «КОММАШ»
№ 69/1-к від 21 червня 2012 року у
матеріалах справи відсутні будь-які
інші докази, які підтверджували б факт
припинення трудових відносин між
сторонами на час звернення до суду та
під час розгляду справи. Сторона
відповідача єдиною підставою
звільнення ОСОБА_1 визначала саме
указаний наказ, який обґрунтовано
сприйнято судом першої інстанції
критично. Заява позивача про
звільнення від 19 липня 2012 року чи її
копія у матеріалах справи відсутні, як
і будь-які докази, що підтверджують її
існування.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З огляду на вищевикладене твердження
скаржника, що судом першої інстанції не
досліджено тривалість трудових
відносин між сторонам, не встановлено
підставу та дату звільнення позивача
не заслуговують на увагу.

У силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції неодноразово
роз'яснювалося позивачу право щодо
можливості уточнення позовних вимог, а
також зміни предмету та підстав позову.

Критично апеляційною інстанцією
оцінюються і доводи апеляційної скарги
про необґрунтоване стягнення на
користь позивача суми заробітної
плати, яка є меншою ніж законодавчо
встановлений мінімальний розмір
заробітної плати на місяць, оскільки
судом першої інстанції було стягнуто
на користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі, яка підтверджується
належними та допустимими доказами по
справі, а саме довідкою ВАТ КЗКМ
«Коммаш» про заборгованість по
заробітній платі перед позивачем за
травень - липень 2012 року.

Довідку Пенсійного фонду України від 28
листопада 2013 року про розмір
заробітної плати позивача за березень
2012 року, яка додана до апеляційної
скарги, апеляційний суд не приймає до
уваги, оскільки вона не стосується
періоду, за який позивач просив
стягнути заборгованість по заробітній
платі.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
в межах доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, отримали належну
оцінку і висновків суду не
спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: