Справа № 654/40/14-ц
Провадження № 2/654/234/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2014 року
м. Гола
Пристань

Голопристанський районний суд
Херсонської області

у складі: головуючого судді
Ширінської О.Х.,

при секретарі - Сидоркіній І.В.,

за участю представника
позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

третіх осіб - Негри О.А., ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Гола Пристань
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус
Голопристанського нотаріального
округу Херсонської області Негра Олег
Анатолійович, ОСОБА_5 про визнання
договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулася із вище
вказаним позовом, який в судовому
засіданні 24.02.2014 р. підтримала і просила
задовольнити.

Заявлені позовні вимоги
позивач обґрунтувала тим, що 12.03.2003 року
вона подарувала своєму синові ОСОБА_7,
належну їй на праві власності земельну
ділянку пл. 0, 120 га та житловий будинок
по АДРЕСА_1. Договір дарування від 12.05.2003
р., укладений між нею та її сином був
посвідчений державним нотаріусом
Голопристанського нотаріального
округу Херсонської області Негра О.А.,
реєстраційний № 937.

Вважає, що син ОСОБА_7 умисно,
бажаючи отримати у власність земельну
ділянку та житловий будинок, умисно
обманув її відносно природи угоди, прав
та обов'язків сторін. Він безпосередньо
завірив її, що угода, яка укладається, є
договором довічного утримання, у
відповідності з якою, він
зобов'язується забезпечувати її
утримання та догляд довічно. У зв'язку
із похилим віком, поганим зором та
слухом, малограмотністю, не вникла в
суть підписаної угоди та сподівалась
на чесність свого сина. Про порушення
свого права дізналася після смерті
сина ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в той момент
коли дружина сина ОСОБА_2 (відповідач по
справі) весною 2013 року почала виганяти
її з будинку, подарованого сину,
посилаючись на право власності на
вказане вище майно, отримане нею після
смерті сина в порядку спадкування. Від
неї також дізналась, що син був
власником майна на підставі договору
дарування, а не довічного утримання. У
зв'язку із смертю сина залишилась без
догляду, оскільки у 2009 році отримала
перелом шейки стегна і не може
самостійно пересуватись, та
залишилась без житла, так як іншого
житла не має. Просить визнати недійсним
договір дарування, укладений 12.05.2003 р.,
земельної ділянки пл. 0, 219 га , земельної
ділянки 0, 210 га., житлового будинку по
АДРЕСА_1

Представник позивача ОСОБА_1
підтримав заявлені позовні вимоги та
пояснив, що відповідно до ст. 230 ЦК
України якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин визнається
судом недійсним. Син позивача ОСОБА_7
обіцяв матері укласти договір
довічного утримання, а фактично уклав
договір дарування. Вважає, що дана
обставина знайшла своє підтвердження в
судовому засіданні і доводиться
показами свідків. Просить задовольнити
позов, визнати договір дарування
земельної ділянки та житлового будинку
по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 12.05.2003 р., недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені
позовні вимоги не визнала та пояснила,
що із сином позивача перебувала у шлюбі
протягом 24 років, від шлюбу мають
сумісну дочку ОСОБА_8. Проживали всією
сім'єю у м. Херсоні. У 1991 році на
прохання ОСОБА_6 її рідна сестра ОСОБА_9,
у зв'язку із плановим зносом її будинку,
отримала від колгоспу новий будинок з
п'яти кімнат, водопроводом та земельною
ділянкою 40 соток, яка все заповіла
дочці позивача - ОСОБА_10 Свій будинок із
земельною ділянкою 37 соток, позивач
пообіцяла подарувати своєму сину
ОСОБА_7 Всі члени родини чоловіка знали,
що його мати подарувала йому земельну
ділянку та житловий будинок. Позивача
ніхто не вводив в оману, оскільки це
була її ідея. Чоловік працював на
іноземним судах старшим механіком.
Коли приходив з рейсу, наймав
будівельників, які працювали на
земельній ділянці в с. Зілізний Порт,
завозилися будівельні матеріали,
залишав матері гроші, якими вона
розраховувалась із робітниками.

У 2007 році чоловік продав
частину земельної ділянки, яку
подарувала позивач. Після отримання у
2009 році позивачем травми, пропонували
їй переїхати до них у м. Херсон,
оскільки доглядати за нею у с. Залізний
Порт ніхто не мав можливості: вона та
чоловік ОСОБА_7 жили і працювали у м.
Херсоні. Але позивач відмовилась їхати
у м. Херсон. Через цю обставину виник
конфлікт, через що погіршилися
відносини. ОСОБА_7 захворів у 2011 році на
онкологічне захворювання і
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.

Чоловік за життя турбувався про
матір, надавав їй матеріальну допомогу:
купував дрова, вугіль, продукти
харчування, ліки, сплачував вартість
лікування та проведення операцій.
Вважає, що її безпідставно притягли до
участі в даній справі в якості
відповідача, оскільки вона не є
стороною спірної угоди.

Крім того, позивач пропустила
строк позовної давності. Просить
відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
позивач ОСОБА_6 перестала бути
власником житлового будинку та
земельної ділянки, переданих за
спірним договором, ще за життя сина.
Вона була просто квартирантом. ОСОБА_7 у
2007 році продав частину земельної
ділянки у розмірі 0, 13 га. Якби було
укладено договір довічного утримання,
то ніякого відчуження земельної
ділянки відбутися не могло. Відповідно
до ст. 754 ЦК України набувач не має права
до смерті відчужувача продавати,
дарувати, міняти майно, передане за
договором довічного утримання
(догляду), укладати щодо нього договір
застави, передавати його у власність
іншій особі на підставі іншого
правочину. Згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недісйними» неможна
доводити показами свідків недійсність
правочину.

Крім того, ОСОБА_7 є сином
позивача і в його обов'язки як сина
входить утримувати свою матір до її
смерті та надавати їй матеріальну
допомогу незалежно від того, укладався
договір довічного утримання, чи ні.
Враховуючи, що померлий проживав у м.
Херсоні, тобто за 100 км. до місця
проживання матері, працював механіком
на іноземних судах, тобто тривалий
термін знаходився у відрядженнях, він
не міг укласти договір довічного
утримання, оскільки не мав можливості
знаходитись поряд з матір'ю. Вважає
позовні вимоги безпідставними.

Залучений ухвалою суду від
05.02.2014 року до участі в справі в якості
третьої особи без самостійних вимог
державний нотаріус Голопристанського
нотаріального округу Херсонської
області Негра Олег Анатолійович
позовні вимоги не визнав і пояснив, що в
день укладення спірного правочину,
позивач уклала ще два договори
дарування земельних ділянок стороннім
людям, тобто фактично в один день було
укладено чотири договори дарування.
Обіцянки сина утримувати матір, як
показали свідки, не є підставою для
визнання недійсним договору дарування.
Для того, щоб укласти договір
дарування, треба отримати ряд
документів від БТІ, сільської ради і на
це потрібен певний час. За цей час
позивач мала можливість передумати,
з'ясувати для чого саме збираються такі
документи. При укладанні договору
позивачу було роз'яснено який саме
договір укладається, які наслідки
наступають для дарувальника укладення
цього правочину. Договір було
оголошено, позивач його свідомо
підписала. Крім того, обдарований
ОСОБА_7 зробив потім відчуження частини
земельної ділянки стороннім людям , що
не могло пройти непомітним для
позивача. Позивач також мала права
подати своєчасно заяву про прийняття
спадщини після смерті сина. Вважає, що
договір укладено правомірно, підстав
для визнання його недійсним немає.

Залучений ухвалою суду від
05.02.2014 року до участі в справі в якості
третьої особи без самостійних вимог
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав і
пояснив, що на даний час є власником
житлового будинку та земельної ділянки
по АДРЕСА_1 на підставі укладеного з
відповідачем договору купівлі-продажу.
Позивач живе у даному будинку до
теперішнього часу, він її не виганяє і
не буде виганяти з будинку в
подальшому. Вважає позов
безпідставним.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 717 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Судом встановлено, що 12.05.2003 р.
між позивачем ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_7
було укладено договір дарування
земельної ділянки, площею 0, 3719 га, та
договір дарування житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених
позовних вимог позивач послалася на те,
що її син ОСОБА_7 при укладенні договору
ввів її в оману, оскільки говорив, що
буде доглядати її до смерті, але цього
не робив і цю обставину підтверджують
свідки.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10, дочка позивача,
пояснила, що ОСОБА_7 обманув матір,
оскільки обіцяв її забезпечувати та
доглядати до смерті. У 2009 році мати
отримала травму - перелам шийки стегна.
До цієї травми відносини у ОСОБА_7 з
матір'ю були добрі, він надав їй
допомогу. Після травми, відносини стали
поганими. В цей період брат не доглядав
матір, доглядала за матір'ю вона.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що зі
слів ОСОБА_6 вона знає, що син обіцяв
доглядати за матір'ю до її смерті. Після
укладення договору ОСОБА_6 сказала, що
їй було зачитано угоду, але вона не все
зрозуміла. Син їй сказав, що все
оформлено правильно. Після отримання
травми, скаржилася на сина, що він за
нею не доглядає, їй не допомагає.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, який є
онуком позивача, ОСОБА_14 - брат
позивача, в своїх показах пояснили, що
померлий ОСОБА_7 за життя говорив, що
буде доглядати за матір'ю до її смерті,
який саме договір було укладено не
знали, дізналися лише після смерті
ОСОБА_7 від ОСОБА_6 про те, що у 2003 році
було укладено договір дарування.

Таким чином фактично всі свідки
достеменно не знали, який саме договір
було укладено у 2003 році між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, та підтвердили факт того, що
ОСОБА_7 за життя обіцяв доглядати матір
до її смерті.

Відповідно до ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Також, відповідно до п. 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину
не має істотного значення.

Норми статті 230 ЦК України не
застосовуються щодо односторонніх
правочинів.

В судовому засіданні не знайшов
підтвердження той факт, що ОСОБА_7
умисно ввів в оману ОСОБА_6 щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. Також договір дарування є
одностороннім договором, тому норма ст.
230 ЦК України не може бути застосована
до даного правочину.

Крім того, у суду викликає
сумнів той факт, що позивач не знала про
те, який саме правочин було укладено у
2003 році, оскільки в той же день вона
уклала ще два договори дарування
частин земельних ділянок з гр. ОСОБА_15
гр. ОСОБА_16

Також 23.04.2007 році померлий
ОСОБА_7 зробив відчуження частини
подарованої земельної ділянки у
розмірі 0, 1300 га, шляхом укладення
договору купівлі-продажу, що не могло
відбутися не помітно для ОСОБА_6

З огляду на вище наведене, суд
вважає, що підстав для задоволення
позову немає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 179, 209, 212,
213, 215, 217 ЦПК України, ст.ст. 229, 230, 717-722 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.,
суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус
Голопристанського нотаріального
округу Херсонської області Негра Олег
Анатолійович, ОСОБА_5 про визнання
договору дарування недійсним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Херсонської області,
шляхом подачі апеляційної скарги до
районного суду про апеляційне
оскарження, протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги.

Суддя
О. Х.
Ширінська