У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Колодійчука В.М., Висоцької В.С.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Обухівського районного
відділу управління Державної
міграційної служби, третя особа - орган
опіки та піклування Обухівської
районної державної адміністрації, про
визнання договору дарування квартири
недійсним та зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 06 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом, який
обґрунтував тим, що він проживав у
АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_6
та малолітньою дитиною ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Квартира належала його
дружині.

Після розірвання у грудні 2011 року шлюбу
між позивачем та ОСОБА_6, остання
чинила позивачеві перешкоди
користуванні вказаною квартирою, а
тому рішенням Обухівського районного
суду Київської області від 05 листопада
2012 року позов ОСОБА_4 про його вселення
та усунення перешкод в користуванні
квартирою було задоволено.

На думку позивача, ОСОБА_6 вступила у
зловмисну домовленість зі своєю
матір'ю ОСОБА_5 і 22 червня 2013 року
подарувала останній квартиру АДРЕСА_1.
На підставі ст. 232 ЦК України позивач
просив такий договір визнати
недійсним.

Крім того, позивач просив визнати його
таким, що має статус члена сім'ї ОСОБА_5

Також, перед укладенням оскаржуваного
договору дарування квартири, ОСОБА_6
отримала дозвіл у відділі у справах
дітей на виселення малолітнього сина
ОСОБА_7 з цієї квартири, що було
зроблено без згоди позивача, тому
останній просив суд зобов'язати
Обухівський районний відділ
управління державної міграційної
служби України в Київській області
скасувати зняття з реєстрації ОСОБА_7
за вказаною вище адресою та
зареєструвати його місце проживання
разом з батьком.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 06
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 13 січня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і направити справу на новий розгляд до
районного суду, посилаючись на
порушення судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
відмову в позові, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився і
апеляційний суд, керувався тим, що
позивачем не доведено наявності
зловмисної домовленості при укладені
оскаржуваного договору дарування
нерухомості, крім того, відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог про визнання позивача
членом сім'ї ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5 є
матір'ю колишньої дружини позивача,
сторони разом не проживають та не
ведуть спільного господарства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач подавав позов на захист своїх
прав та інтересів, а не в інтересах
свого малолітнього сина ОСОБА_7, як його
законний представник, а тому відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
скасувати зняття з реєстрації
малолітнього ОСОБА_7 за адресою його
попереднього місця реєстрації та
зобов'язання зареєструвати його за
місцем проживання батька.

Матеріали справи та доводи касаційної
скарги не свідчать про порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 06
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 13 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Колодійчук В.М., Висоцька В.С.,
Фаловська І.М.