РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
Дзержинський міський суд Донецької
області у складі:

головуючого - судді
Мамедової Л.М.

при секретарі
Голубовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Дзержинську
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
зацікавлена особа - Дзержинський
міський сектор ДУ ДМС України в
Донецькій області про встановлення
факту постійного мешкання на території
України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
встановлення факту постійного
мешкання на території України. В
обґрунтування заявлених вимог заявник
вказує, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у
м.Дзержинську Донецької області
України. У січні 1991 року органами
внутрішніх справ м.Дзержинська
Донецької області йому був виданий
паспорт громадянина СРСР. Раніше в 16
років він отримати паспорт не міг, тому
що з 1987 року знаходився в місцях
позбавлення волі. Після тримання
паспорта заявник зареєструвався за
адресою: АДРЕСА_1.

30.12.1991 року ОСОБА_1 був арештований
Дзержинським МВ УМВС України в
Донецькій області , тому після
проголошення незалежності України,
тобто 24 серпня 1991 року він в
установленому законом порядку не
отримав паспорт громадянина України
замість паспорта громадянина
колишнього СРСР. Далі він був ще
декілька раз засуджений. Останній раз
був звільнений 01.02.2013 року з
Єнакіївської ІК № 52 Донецької області,
після звільнення поїхав мешкати до
матері в Полтавську область, де загубив
свій паспорт з реєстрацією.

На даний момент у заявника виникла
необхідність отримати паспорт
громадянина України у зв'язку з
бажанням налагодити особисте життя,
суспільні зв'язки, зареєструватися за
постійним місцем проживання, знайти
роботу. З цих підстав, він звернувся до
Дзержинського МВ УМВС України в
Донецькій області з відповідною заявою
про видачу паспорта громадянина
України.

За результатами розгляду цієї заяви
йому було відмовлено в видачі паспорта
громадянина України, посилаючись на те,
що ним не надано ніякого підтвердження
факту реєстрації на території України
станом на 13 листопада 1991 року, на момент
набрання чинності Законом України «Про
громадянство України», а також того, що
він не є громадянином інших держав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені
вимоги підтримав повністю.

Представник зацікавленої особи в
судове засідання надав заяву з
проханням розглядати справу у його
відсутності, не заперечує проти
задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_2 в суді пояснила, що
заявник є її племінником і вона знає, що
він народився в м.Дзержинську
Донецької області, може підтвердити
той факт, що разом з матір'ю він
проживав за адресою: АДРЕСА_1, де і був
зареєстрований, потім мешкав за
адресою: АДРЕСА_2, рік назад його мати
виїхала до Полтавської області, куди
він і приїхав після звільнення у 2013
році. Весь час після народження він
мешкав на території України, нікуди не
виїзжав.

Вислухавши доводи заявника,
дослідивши матеріали справи, свідка,
який підтвердив факт проживання
заявника на території України на 13.11.1991
року, суд вважає, що заява підлягає
задоволенню.

Згідно ст.256 ч.2 ЦПК України у судовому
порядку можуть бути встановлені факти,
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

В 2013 році заявник втратив паспорт
громадянина колишнього СРСР зразка 1974
року.

Тому заявник звернувся до відділу
громадянської імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Дзержинського МВ УМВС України в
Донецькій області з відповідною заявою
про видачу йому паспорта громадянина
України.

Згідно інформації, наданої Управлінням
інформаційно-аналітичного
забезпечення Головного управління
МВС України в Донецькій області ОСОБА_1
неодноразово був засуджений
правоохоронними органами України і на
момент проголошення незалежності
України, 24 серпня 1991 року постійно
проживав на території України, тому що
30.12.1991 року до нього був застосований
запобіжний захід у вигляді арешту,
08.10.1992 року він був засуджений
військовим трибуналом Донецького
гарнізону. Тому він в установлений
законом строк не отримав в спеціально
уповноваженим на те органі паспорт
громадянина України, у зв'язку з чим в
установленому порядку не набув
громадянство України.

Таким чином, судом встановлено, що
підтверджено матеріалами справи та
показаннями свідка той факт, що 22.05.1972
року по теперішній час, в тому числі на
13.11.1991 року, тобто під час дії Закону
України «Про громадянство України»
заявник проживав на території України.

У відповідності до ст. 3 цього Закону
громадянами України, зокрема, є особи,
незалежно від раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статті, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних чи
інших ознак, які на момент набрання
чинності цим Законом, а саме на 13
листопада 1991 року, проживали в Україні
і не були громадянами інших держав.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 256, 259 ЦПК
України, Закону України «Про
громадянство України» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.Дзержинська
Донецької області в період часу з 22.05.1972
року по теперішній час постійно
проживав на території України, в тому
числі на 13 листопада 1991 року на момент
набрання чинності Законом України «Про
громадянство України».

Рішення набирає чинності після спливу
строку на його апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана через
Дзержинський міський суд Донецької
області до Апеляційного суду Донецької
області апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: