Єдиний унікальний номер 262/8492/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2915/2014
Єдиний унікальний номер 262/8492/13-ц
Номер провадження 22ц/775/2915/14
головуючий в I інстанції Панас Н.Л.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
___________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді
Никифоряка Л.П.

суддів
Супрун М.Ю., Новосьолової Г.Г.

при секретарі судового засідання
Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа комунальне підприємство
«Керуюча компанія Пролетарського
району м. Донецька» про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, у якій подано
апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якої діє ОСОБА_3, на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 19 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2013 року ОСОБА_1, в інтересах якої
діє ОСОБА_3, звернулася в суд з позовом в
якому вказувала на те, що ОСОБА_2
відсутній в квартирі АДРЕСА_1 понад
шість місяців, без поважних причин що
свідчить про наявність підстав для
визнання його таким що втратив право
користування квартирою на підставі
статті 71 Житлового кодексу України.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 19 лютого 2014 року в
позові ОСОБА_1 відмовлено.

З таким рішенням позивач ОСОБА_2 не
погодилася, в апеляційній скарзі
представник останньої просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове яким
позов задовольнити, посилаючись на те
що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, зокрема
не підтверджено того, що відповідач не
втратив зв'язок із спірним житлом, та
свідченням такого зв'язку суд
безпідставно взяв обставини щодо
внесення оплати житлово-комунальних
послуг які особисто відповідач не
здійснював.

Також жодними належними доказами не
підтверджено обставин з приводу того,
що спірна квартира знаходиться в стані
не придатному для проживання в ній.

Та судом не враховано того, що
відповідачем жодним чином не
підтверджено обставини щодо існування
перешкод для користування квартирою,
та останній жодного разу не звертався
до відповідних установ щодо
неможливості доступу до житла.

Разом з тим, згідно доводів апеляційної
скарги в квартирі відсутні речі
відповідача та відсутні жодні інші
поважні причини відсутності ОСОБА_2 в
квартирі понад шість місяців.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача та її представника, пояснення
відповідача, за відсутності
представника третьої особи
повідомленого про час та місце
судового розгляду належним чином про
що свідчить наявне в матеріалах справи
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково за
наступних підстав.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 як
наймач квартири АДРЕСА_1 згідно рішення
виконкому Пролетарської районної у м.
Донецьку ради від 30 травня 2007 року №376/5
в судовому засіданні не довела
обставин того, що ОСОБА_2 не проживає в
квартирі протягом шести місяців без
поважних причин, та судом встановлено,
що причиною не проживання у спірному
житловому приміщенні стала
відсутність нормальних
соціально-побутових умов для
проживання у зв'язку з незадовільним
станом квартири.

Разом з тим, суд першої інстанції
встановив, що відповідач зв'язок з
квартирою не втратив, оскільки сплачує
комунальні послуги, з огляду на що
зробив висновок про відсутність
підстав для задоволення позову у
відповідності із ст. 71 ЖК України.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції не повно з'ясував обставини
справи та застосував до спірних
правовідносин неналежні норми
матеріального права.

Відмовляючи в позові суд керувався
статтею 71 Житлового кодексу України та
виходив із того, що при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців та
якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено у
разі спору судом.

Тобто, виходячи із змісту наведеної
норми, суд на підставі наданих
сторонами доказів дійшов висновку про
те, що позивач як наймач жилого
приміщення не довела обставин з
приводу того, що ОСОБА_2 був відсутній в
спірному житлі понад шість місяців без
поважних причин.

При цьому суд першої інстанції не
врахував що на час розгляду справи
судом, згідно свідоцтва про право
власності від 11 листопада 2013 року № 1385
ОСОБА_1 являється власником квартири
АДРЕСА_1. Та наведені обставини
підтверджені позивачем під час
розгляду справи в апеляційному суді.

Отже до правовідносин що виникли між
сторонами підлягає застосуванню
стаття 405 ЦК України так як ОСОБА_2
фактично являвся членом сім'ї власника
житла.

У той же час, оскільки відповідач на
момент вирішення спору був членом сім'ї
власника, режим проживання його в
спірній квартирі яка перебуває в
приватній власності регулюється
нормами статтей 107, 156, 157 Житлового
кодексу України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405
ЦК України право члена сім'ї власника
квартири, який не є його співвласником,
на користування цією квартирою
обумовлено наявністю сімейних
відносин із власником і спільним із ним
проживанням у цій квартирі. Відповідно
до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
будинку або законом.

Та відповідно до чинного законодавства
саме власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користуватися та розпоряджатися
своїм майном /ст. 391 Цивільного кодексу
України/.

Тобто, суд першої інстанції не врахував
наданих сторонами доказів з приводу
того, що ОСОБА_1 на час ухвалення
рішення судом першої інстанції
являлася власником квартири та суд
дійшов висновку про відмову у позові на
підставі норми матеріального права яка
не розповсюджувала свою дія на спірні
правовідносини на час вирішення спору
судом.

При цьому, позивач ОСОБА_1 як власник
квартири в ході судового розгляду не
змінила позовних вимоги та підстав
позову.

Та суд апеляційної інстанції діючи
відповідно до вимог цивільного
процесуального законодавства в межах
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, не може в порушення норм
процесуального права, якими суд
керується при вирішенні спору, в силу
принципу диспозитивності вийти за межі
позовних вимог /стаття 11 Цивільного
процесуального кодексу України/.

Суд не може вирішувати питання про
визнання ОСОБА_2 таким що втратив право
на користування житлом у разі його
відсутності з цьому житлі без поважних
причин понад один рік, оскільки ці
обставини не були предметом
дослідження в суді першої інстанції.

Також суд не може виходити за рамки
предмету судового розгляду, так як
предмет судового розгляду
визначається позовною заявою, в якій
вказується вимога позивача - стосовно
даної справи вимога позивача зводилась
до визнання ОСОБА_2 таким що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1
через його відсутність в ній понад
шість місяців, без поважних причин на
підставі статті 71 Житлового кодексу
України - та з урахуванням змісту
позову, суд за своєю ініціативою також
позбавлений можливості застосувати до
спірних правовідносин належну норму
права, на яку позивач не посилався.

З огляду на вищевикладене, рішення суду
першої інстанції слід скасувати у
зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, та з підстав
наведених вище в рішенні відмовити в
задоволенні позову.

При цьому суд виходить з того, що
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Та, відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи у апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 19 лютого 2014 року
скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з моменту набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: