Справа № 246/237/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
Тельманівський районний суд Донецької
області

у складі: головуючого судді
Ковальова І.П.

при секретарі
Сокирко І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Тельманове цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
нежиле приміщення,

В С Т А Н О В И В:

03.03.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
нежиле приміщення, посилаючись на те,
що 25.08.2003 р. між нею та відповідачкою
було укладено в письмовій формі
договір купівлі-продажу кіоску -
нежилого приміщення, який розташований
по АДРЕСА_1. Сторони домовились про усі
його істотні умови. За договором
позивачка придбала у відповідачки
кіоск - нежиле приміщення. Сторонами
виконано усі умови договору, крім його
нотаріального посвідчення. У зв'язку з
ухиленням відповідача від
нотаріального посвідчення договору
позивач не може реалізувати в повному
обсязі своє право власності. На
підставі зазначеного, керуючись ст. ст.
15, 16, 220 ч. 2, ст. 392 Цивільного кодексу
України позивачка просить суд визнати
договір купівлі-продажу від 25.08.2003 року
дійсним та визнати за нею право
власності на кіоск - нежилве
приміщення, який розташований по
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, на
позовних вимогах наполягала в повному
обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, надала до суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, проти
задоволення позовних вимог не
заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають виходячи з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу
нежилого приміщення (кіоску),
укладеного 25.08.2003 року, ОСОБА_2 передала
у власність ОСОБА_1 нежиле приміщення
кіоск (літера А 1), загальною площею 31,60
кв.м., яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1. Продаж здійснено за 2000 (дві
тисячі) гривень 00 копійок. За пунктом 5
договору право власності переходить до
покупця після підписання договору.
Договір сторонами підписано. Умови
договору не передбачають його
подальшого нотаріального посвідчення.

Посилання позивача на необхідність
застосування до правовідносин сторін
ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України не
відповідає вимогам законодавства. За ч.
1 ст. 657 Цивільного кодексу України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню. За ч. 2 ст. 220
Цивільного кодексу України якщо
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулось повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Вимога щодо необхідності
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу іншого нерухомого
майна набрала чинності з 01 січня 2004
року, з набранням чинності Цивільного
кодексу України, прийнятого 16 січня 2003
року № 435-ІV. За п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України він застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Договір
купівлі-продажу нежилого приміщення
(кіоску) укладено 25.08.2003 року, до
набрання чинності Цивільним кодексом
України. До правовідносин сторін за
вказаним договором необхідно
застосовувати норми Цивільного
кодексу Української РСР (1540-06) від 18
липня 1963 року.

За ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу УРСР
вимога щодо нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу
застосовується лише стосовно
купівлі-продажу жилого будинку, якщо
хоча б однією стороною є громадянин.
Частина 1 статті 128 Цивільного кодексу
УРСР передбачає, що право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачене законом або договором.
Згідно договору купівлі-продажу
нежилого приміщення (кіоску) від 25.08.2003
року ОСОБА_1 купила нежиле приміщення
(кіоск). Момент виникнення права
власності у ОСОБА_1 визначений моментом
підписання договору. З моменту
підписання договору, а саме з 25.08.2003
року ОСОБА_1 набула право власності на
нежиле приміщення (кіоск), яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

За ч. 1 ст. 1 Цивільного процесуального
кодексу України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

За ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нежиле приміщення,
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачкою не доведено, що
відповідачем порушено, не визнається
або оспорюються її право власності на
майно - нежиле приміщення.

Керуючись ч.1 ст. 128, ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, п. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, ст. ст. 1, 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нежиле приміщення -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Донецької області через
Тельманівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя