Справа № 2-2765/14
(№760/2444/13-ц)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.,

при секретарі Жлукто І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про припинення права спільної
часткової власності та стягнення
компенсації за частину житлового
будинку та земельної ділянки та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування житловим будинком та
вселення.

В ході розгляду справи, представник
позивача змінив предмет позову та
просив стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 компенсацію за частку ОСОБА_1 у
спільному частковому майні в розмірі 1/2
житлового будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію за частку ОСОБА_1 у
спільному частковому майні в розмірі 1/2
земельної ділянки площею 0,0986 га.,
кадастровий номер НОМЕР_4, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Припинити право спільної часткової
власності ОСОБА_1 на 1/2 житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки
площею 0,0986 га., кадастровий номер
НОМЕР_4, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

02.09.2013 року представник позивача
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію за частку ОСОБА_1 у
спільному частковому майні в розмірі 1/2
житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі
5453596,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію за частку ОСОБА_1 у
спільному частковому майні в розмірі 1/2
земельної ділянки площею 0,0986 га.,
кадастровий номер НОМЕР_4, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в
розмірі 1180521,00 грн.

Припинити право спільної часткової
власності ОСОБА_1 на 1/2 житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки
площею 0,0986 га., кадастровий номер
НОМЕР_4, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1
свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
з 28.09.2006 року по 18.09.2008 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 18.09.2008 року шлюб між позивачем
та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано.

21.02.2012 року рішенням Печерського
районного суду м. Києва було задоволено
зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя та було визнано за
нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
та право власності на 1/2 частину
земельної ділянки площею 0,0986 га,
кадастровий номер НОМЕР_4, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

18.01.2013 року на виконання рішення
Печерського районного суду м. Києва від
21.02.2012 року Реєстраційною службою
Головного управління юстиції України у
м. Києві проведено реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на 1/2 частину
житлового будинку та земельної
ділянки.

Однак, незважаючи на наявність
зареєстрованого у ОСОБА_1 права
власності на зазначену частку
житлового будинку, а також норми ст. 317
ЦК України, відповідно до якої
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, відповідач ОСОБА_2 своїми
протиправними діями створює перешкоди
для здійснення нею права користування
1/2 частиною житлового будинку та
земельної ділянки.

Враховуючи відсутність технічної
можливості здійснити поділ житлового
будинку та земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, а
також неможливість повноцінного
користування спільно з відповідачем
ОСОБА_2 вказаним будинком, ОСОБА_1
просила стягнути компенсацію вартості
її частки у житловому будинку та
земельній ділянці.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
заперечуючи проти вимог позивача
ОСОБА_1 звернувся із зустрічною
позовною заявою в якій просив визнати
за ним право власності на усі будівлі
та всю земельну ділянку, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 21.02.2012 року було визнано за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
житлового будинку та 1/2 частину
земельної ділянки, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1

При цьому зазначив, що на сьогодні за
вказаною адресою знаходяться два
окремі та суттєво різні за технічними
характеристиками будівлі.

Однак, у вказаному рішенні суду взагалі
не було визначено жодних технічних
характеристик будинку, право власності
на 1/2 частини якого визнано за ОСОБА_1

Окрім того, наданий ОСОБА_1 витяг з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію за нею права
власності на 1/2 частину спірного
будинку був виданий з грубим
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки не містить жодних
якісно-технічних характеристик
вказаного майна, в тому числі метражу,
поверховості, точного місця
розташування тощо.

Будь-яких належних доказів, які б
підтверджували право власності ОСОБА_1
на 1/2 частину будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, останньою надано не
було.

З урахуванням викладеного, а також
відсутності будь-яких належних
документів щодо права власності ОСОБА_1
на 1/2 частину спірного будинку, позивач
за зустрічним позовом, відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2 вважає, що він
є єдиним власником спірного майна.

На підставі викладеного просив у
задоволенні первісного позову
відмовити, зустрічний позов
задовольнити у повному обсязі.

Позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 та її представники в судове
засідання не з'явились, про дату та час
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суду не
повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки в судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
поважних причин.

Встановлено, що позивач за первісним
позовом, відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_1 та її представники
повідомлялись належним чином та у
судові засідання 28.03.2014 року та 04.04.2014
року не з'явились.

Враховуючи те, що представник позивача
за первісним позовом, відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_1 в ході
розгляду справи надавав пояснення суду
з приводу пред'явленого позову, судом
були досліджені всі матеріали справи
та докази і заперечення сторін,
підстави, передбачені ст. 169 ЦПК України
для відкладення розгляду справи та
оголошення перерви в ній відсутні, суд
вважає за можливе закінчити розгляд
справи у їх відсутність.

Представник відповідачів за первісним
позовом, позивача та третьої особи за
зустрічним позовом в судовому
засіданні проти задоволення позову
ОСОБА_1 заперечував та просив у ньому
відмовити.

Зустрічний позов підтримав у повному
обсязі та просив його задовольнити.

Суд, вислухавши думку представника
відповідачів за первісним позовом,
позивача та третьої особи за
зустрічним позовом, врахувавши думку
представника позивача за первісним
позовом, відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_1 надану в ході розгляду
справи, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про відмову в
задоволенні первісного позову та про
задоволення зустрічного позову,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 28.09.2006 року по
18.09.2008 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

За час спільного проживання у
зареєстрованому шлюбі подружжя ОСОБА_1
та ОСОБА_2 спільно набули наступне
майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0986, що
розташована по АДРЕСА_1

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 21.02.2012 року зустрічний позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя було задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу
майна подружжя, право власності на 1/2
частину житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 та за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частину цього ж житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу
майна подружжя право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,0980
га., кадастровий номер НОМЕР_4, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
цієї ж земельної ділянки.

Також поділено сумісне майно подружжя,
а саме: автомобіль «Lexus LS 460», 2007 року
випуску, чорного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
250000,00 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_2 автомобіль
«Lexus LS 460», 2007 року випуску, чорного
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на
свою користь компенсацію за свою
частку у спільному частковому майні в
розмірі 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 у
розмірі 5453596,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію за частку ОСОБА_1 у
спільному частковому майні в розмірі 1/2
земельної ділянки площею 0,0986 га.,
кадастровий номер НОМЕР_4, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в
розмірі 1180521,00 грн.

Припинити право спільної часткової
власності ОСОБА_1 на 1/2 житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки
площею 0,0986 га., кадастровий номер
НОМЕР_4, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог
посилається на факт наявності в неї
права власності на 1/2 частину житлового
будинку та 1/2 частину земельної ділянки
площею 0,0980 Га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що встановлено
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 21.02.2012 року.

Однак, суд не погоджується з такими
твердженнями ОСОБА_1, оскільки в
мотивувальній та резолютивній частині
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 21.02.2012 року не зазначено який
саме будинок по АДРЕСА_1 був предметом
розгляду, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що на вказаній земельній
ділянці розташовані дві споруди, кожна
з яких, беручи до уваги резолютивну
частину рішення Печерського районного
суду м. Києва від 21.02.2012 року може
розглядатись як власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у розмірі 1/2 від загальної
частки майна на момент розірвання
шлюбу між ними.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 21.02.2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 було
призначено судову будівельно-технічну
експертизу.

Згідно висновку експертів Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №1893/4335/4536/13-43 від 04.06.2013 року
ринкова вартість житлового будинку без
урахування вартості земельної ділянки
по АДРЕСА_1 становить 4427074,00 грн. Ринкова
вартість житлового будинку з
урахуванням вартості земельної
ділянки становить 6952614,00 грн.

Ринкова вартість земельної ділянки
площею 0,0986 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 становить 2525540,00 грн.

Ідеальна частка в одиницях площі та по
вартості житлового будинку по АДРЕСА_1,
що приходиться на ідеальну частку (1/2)
та належить позивачу ОСОБА_1 та
відповідачу ОСОБА_2 значно та докладно
описано в дослідницькій частині
висновку.

Запропонований варіант порядку
користування житловим будинком по
АДРЕСА_1 описано та розраховано у
дослідницькій частині висновку
(таблиці №№8-9) і графічно зображено на
схемах додатку №1.

Відкоригований запропонований варіант
порядку користування житловим
будинком по АДРЕСА_1 описано та
розраховано у дослідницькій частині
висновку (таблиці №№10-11) і графічно
зображено на схемах додатку №2 до цього
висновку.

Оскільки чинні на території України в
галузі будівництва вимоги нормативних
документів не регламентують умови
заселення житла різних форм власності
та володіння, визначення інших, окрім
того, що запропоновано судом можливих
варіантів встановлення порядку
користування житловим будинком по
АДРЕСА_1, виходячи із ідеальних часток
позивача та відповідача ОСОБА_2
експертами не проводилось.

Аналізуючи запропоновані варіанти
порядку користування житлового
будинку та враховуючи великий відсоток
площі забудови земельної ділянки, на
розгляд суду експертами пропонується
надати земельну ділянку по АДРЕСА_1 (як
найбільш доцільний варіант)
співвласникам в загальне користування.

Відповідно до висновків звіту з
незалежної оцінки майна ТОВ
«Українська експертна група» від 30.08.2013
року ринкова вартість житлового
будинку, загальною площею 792,8 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
становить 10907193,00 грн., ринкова вартість
земельної ділянки площею 0,0986 Га,
кадастровий номер:НОМЕР_4, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
становить 2361042,00 грн.

Визначаючи розмір компенсації ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 за частку останньої у
спільному частковому майні в розмірі 1/2
частини житлового будинку, позивач за
первісним позовом, відповідач за
зустрічним позовом взяла до уваги
результати проведеної судової
будівельно-технічної експертизи (а. с.
121-142, Т. 1) та звіт з незалежної оцінки
майна ТОВ «Незалежна експертна група»
(а. с. 159-187, Т. 1).

Суд приймає до уваги, що обидва
вказаних дослідження проводилось за
характеристиками конструктивних
елементів будівель і споруд станом на
30.09.2011 року (а. с. 33-45, Т. 1).

У той же час з позиції Верховного Суду
України, викладеній у п. 23 Постанови
Пленуму «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справо про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007
року зазначено, що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело і час його придбання.

Аналогічної позиці дотримується
Верховний Суд України в ухвалі від
03.07.2013 року справа №6-13129св13, відповідно
до якої вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання. Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилась внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкта в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення, при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також і
визначена на час розгляду справи
ринкова вартість будинку не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкта.

Встановлено, що на момент розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме 18.09.2008
року, будівля про яка була предметом
дослідження в експертизах, являла
собою двоповерхову споруду площею 414,4
м. кв., вартість якої згідно договору
купівлі-продажу становила 4910556,00 грн.

Станом на сьогоднішній день, згідно
звіту ТОВ «Українська експертна група»
площа будинку становить 792,8 м. кв., та
вартість її складає 10907193,00 грн.

Крім того, рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 21.02.2012 року
встановлений факт придбання будинку та
земельної ділянка по АДРЕСА_1 ОСОБА_2, на
підставі договору купівлі-продажу від
06.03.2008 року.

Якісно-технічні характеристики даних
об'єктів нерухомості по АДРЕСА_1 в
подальшому після розірвання шлюбу, а
саме з 16.01.2009 року, зазнали суттєвих
змін, згідно розпорядження
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації №17 «Про
надання дозволу на розробку проектної
документації на будівництво надбудови
в житловому будинку на АДРЕСА_1.

Отже, встановлено, що з моменту
розірвання шлюбу - 18.09.2008 року до
розгляду даної справи, вартість
будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1
значно збільшилась, внаслідок трудових
та грошових затрат ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з
мотивувальної частини рішення
Печерського районного суду м. Києва від
21.02.2012 року, сторони погодили ціну
майна, яке підлягає поділу, а саме:
будинку (без зазначення технічних
характеристик), що знаходиться по
АДРЕСА_1 - 1000000,00 грн., а також земельна
ділянка площею 0,0986 Га (без зазначення
технічних характеристик)- 500000,00 грн., що
вочевидь суперечить тим доводам та
ціні первісного позову.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Тобто, вказані принципи щодо
обов'язковості доведення тих чи інших
обставин є обов'язковими при з'ясуванні
обставин справи по суті.

Доказів, які б підтверджували
проведення реконструкції спірного
будинку ОСОБА_1 не надано.

Також, слід зазначити, що відповідно до
п. 1 ст. 1 СК України, цей кодекс визначає
засади шлюбу, особисті немайнові та
майнові права і обов'язки подружжя,
підстави виникнення, зміст особистих
немайнових і майнових прав та
обов'язків батьків і дітей,
усиновлювачів та усиновлених, інших
членів сім'ї та родичів.

Статтею 71 СК України регулюються
питання способу та порядку поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. п. 4, 5 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе лише за умови
попереднього внесення другим з
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок.

Таким чином, для застосування вказаних
положень законодавства, які регулюють
компенсацію за частину спільної
сумісної власності одного із подружжя
необхідна наявність згоди ОСОБА_1 на
відчуження права власності своєї
частини спільного майна за відповідну
грошову компенсацію на користь ОСОБА_2,
наявність згоди ОСОБА_2 та тільки після
внесення ним на депозитний рахунок
суду суми, необхідної для компенсації
ОСОБА_1 вартості її частки спільної
сумісної власності подружжя.

Внесення коштів на депозитний рахунок
суду засвідчує: згоду такого
колишнього подружжя на придбання
частки, що належить іншому колишньому
подружжю; згода із встановленою
вартістю такої частки.

В іншому випадку, це буде примусовим
наділенням одного із подружжя правом
власності (що неможливо) на майно та
зобов'язання його сплатити за це майно
кошти в розмірі з яким він (вона) не
згодні.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Представник відповідача за первісним
позовом, відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_2 заперечував проти
отримання у власність 1/2 частини
спільного майна, за кошти, які
встановлені експертним дослідженням.

Крім того, вказана сума ОСОБА_2 не
вносилась на депозитний рахунок суду, а
відтак присудження грошової
компенсації за будинок та земельну
ділянку ОСОБА_1 суперечить положенням
СК України та ЦК України.

Так, відповідно до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справо про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007
року, вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного із
них) до суду з таким позовом та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх частко, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, який в ухвалі від 27.07.2011 року по
справі №6-9825св1.

З урахуванням викладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення позову
ОСОБА_1

Що стосується зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2, то слід зазначити
наступне.

Як встановлено вище, рішення
Печерського районного суду м. Києва від
21.02.2012 року було визнано з а ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину житлового
будинку та 1/2 частину земельної
ділянки, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

При цьому, слід зазначити, що за
вказаною адресою знаходяться два
окремі та суттєво різні за технічними
характеристиками будівлі. Однак, у
вказаному рішенні суду взагалі не
визначено жодних технічних
характеристик будинку право власності
1/2 частини якого визнано за ОСОБА_1

Крім того, наданий ОСОБА_1 витяг з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію за нею права
власності на 1/2 частину спірного
будинку також не може бути взятим судом
до уваги при ухваленні рішення,
оскільки він не містить жодних
якісно-технічних характеристик
вказаного майна, в тому числі метражу,
поверховості, точного місця
розташування тощо.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, а також
відсутності будь-яких належних та
допустимих доказів щодо права
власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спірного
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, суд приходить до
висновку, про необхідність визнання за
позивачем за зустрічним позовом,
відповідачем за первісним позовом
ОСОБА_2 право власності на усі будівлі
та всю земельну ділянку, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

В свою чергу, відповідно до ст. 365 ЦК
України право особи на частку в
спільному майні може бути припинено за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка являється
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном
являється неможливим; 4) таке
припинення не спричинить істотної
шкоди інтересам співвласників та
членів його сім'ї.

Отже, суд вважає за необхідне припинити
право спільної часткової власності
ОСОБА_1 на житловий будинок, усі будівлі
споруди та земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових
витрат, які складаються з суми судового
збору 365,40 грн.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 04.10.1991 року
№7 «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок» (зі змінами
внесеними згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25.12.1992 року
№13), Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справо про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21.12.2007 року ст.ст. 317, 321,
328, 365, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 27, 28, 29, 30, 57,
60, 61, 80, 88, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про припинення права спільної
часткової власності та стягнення
компенсації за частину житлового
будинку та земельної ділянки -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_3 про визнання права
власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, 1967 р.н., ІПН НОМЕР_2,
який проживає за адресою: АДРЕСА_2,
право власності на усі будівлі та всю
земельну ділянку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь
ОСОБА_2, 1967 р.н., ІПН НОМЕР_2, який
проживає за адресою: АДРЕСА_2, витрати
по оплаті судового збору в сумі 365,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня наступного
після його проголошення.

Суддя