Справа № 760/3721/14-ц
провадження № 2-2328/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді - Букіної
О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спідки
профспілок Міністерства внутрішніх
справ України, ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И В :

21.02.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до відповідачів, в якому
просив визнати недійсним договір
поруки № 534 від 29 січня 2010 року
укладений між Кредитною спілкою
профспілок МВС України та ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що 29 січня 2010 року між Кредитною
спілкою профспілок МВС України та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№3803-Д, відповідно до умов якого
Позичальник отримав у Позивача кредит
у сумі 40000,00 гривень строком на 36
фактичних місяців.

Позивач посилається на те, що з метою
виконання вказаного вище Кредитного
договору, 29.01.2010 року між Кредитною
спілкою профспілок МВС України та
ОСОБА_2 укладено договір поруки № 534 .

Позивач зазначає, що згоди на укладання
вказаного вище Договору поруки та як
наслідок покладання на нього
відповідних обов»язків, що випливають
з даного Договору поруки, він не
надавав.

Вважає, що спірний договір має бути
визнаний недійсним з підстав
передбачений ст.ст.203,511, 215 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач-1 в судовому засіданні проти
позову заперечував посилаючись на те,
що ОСОБА_1 погоджувався з такими
умовами надання кредиту, про що він
засвідчив у своїй заяві-анкеті № 329 на
отримання кредиту, та власноруч
запропонував в забезпечення виконання
умов Кредитного договору , укласти
договір поруки з його колегами по
службі ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Зважаючи на викладене, відповідач-1
просив відмовити в задоволені позову
посилаючись на його необґрунтованість
та безпідставність.

Також звернув увагу, що даний позов
подано з метою затягування розгляду
справи про стягнення кредитної
заборгованості, що знаходиться в
провадженні Солом»янського районного
суду м.Києва з квітня 2013 року.

Відповідач-2 в судове засідання не
з»явився, проте подав заяву про
слухання справи у його відсутності та
позов визнав в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши наявні
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 29 січня 2010 року
між Кредитною спілкою профспілок МВС
України та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №3803-Д, відповідно до
умов якого Позичальник отримав у
Позивача кредит в сумі 40000,00 гривень
строком на 36 фактичних місяців (а.с.6-9).

В метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаним
вище Кредитним договором, 29 січня 2010
року між Кредитною спілкою профспілок
МВС України та ОСОБА_2 був укладений
договір поруки № 534, згідно з яким
відповідач-2 виступив поручителем за
зобов»язаннями позивача.

Згідно п.2.2 Договору поруки,
відповідальність поручителя та
позичальника є солідарною (а.с.10).

В обгрунтування позову позивач
посилався на те, що Договір поруки №534
від 29.01.2010 року укладено з порушенням
прав позивача, як позичальника,
оскільки згоди на укладання даного
Договору поруки та як наслідок
покладання на нього відповідних
обов»язків, що випливають з нього та
вимог ст. 556 ЦК України , він не надавав.

Суд не погоджується з доводами
позивача в обґрунтування заявленого
позову, виходячи з наступного.

Згідно заяви-анкети № 329 від 22.12.2009 року
на отримання кредиту вбачається, що
ОСОБА_1 в забезпечення виконання
Кредитного договору та повернення
позики запропонував поруку в особі
своїх колег ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.48).

Умовами Розділу 4 Кредитного договору
передбачено види забезпечення кредиту.
Зокрема, п.4.1. зазначено, що
зобов»язання позичальника щодо
своєчасного повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом забезпечується порукою
ОСОБА_2, ОСОБА_3.

З умовами Кредитного договору позивач
був обізнаний, про що свідчить його
підпис на кожному аркуші договору ( а.с.
7-9).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей

Таким чином, твердження позивача про
те, що договір поруки № 534 від 29.01.2010
року укладений без його відома і його
згоди спростовується наданою
заявою-анкетою № 329 від 22.12.2009 року на
отримання кредиту та кредитним
договором № 3803-Д від 29.01.2010 pоку,
укладеним між кредитною спілкою і
ОСОБА_1, в якому п. 4.1 та п.5.1.5 прямо
вказують на забезпечення зобов'язання
за кредитом порукою ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Посилання позивача на порушення його
прав, як позичальника щодо відсутності
його згоди щодо покладення на нього
обов»язків, що виникають внаслідок
укладання договору поруки ( ст.511, 556 ЦК
України), суд також вважає
безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що заявлені вимоги позивача
недоведені та не підтверджені
належними доказами.

З огляду на викладене вище, суд не
приймає заяву відповідача-2 про
визнання позову, оскільки вона
суперечить вимогам закону.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись статтями 203, 215, 511, 556 ЦК
України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ,
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: