Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1021/14Головуючий у 1-й
інстанції Калабухова О.А.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Веселівського районного суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Славутич"
(надалі - ТОВ «Агрофірма «Славутич») про
розірвання договору оренди землі, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, як орендодавець, звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Агрофірма
«Славутич», як орендаря, в якому просив
припинити шляхом розірвання договір
оренди землі, укладений між ним та
відповідачем 02.03.2012 року, який 20.04.2012
року був зареєстрований у відділі
Держкомзему у Веселівському районі
запорізької області, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис за реєстраційним №000176,
оскільки за 2012 рік відповідачем грубо
порушено умови п.9, п.11 цього
зазначеного договору, а саме, останнім
взагалі не внесено орендну плату за
оренду земельної ділянки за 2012 рік у
повному обсязі та в строки, передбачені
цим договором, що в свою чергу суттєво
порушує умови цього договору та вимоги
діючого законодавства України; а також
просив зобов'язати відповідача
повернути йому його земельну ділянку,
як передбачено умовами договору оренди
землі від 02.03.2012 року; стягнути з
відповідача на його користь понесені
судові витрати 114,70 грн.

Рішенням Веселівського районного суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма
«Славутич» про розірвання договору
оренди землі залишено без задоволення.
Судові витрати залишені за позивачем.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_2 у
своїй апеляційній скарзі, посилаючись
на порушення норм процесуального права
та неправильне застосування норм
матеріального права судом першої
інстанції, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги, зміст заперечень на апеляційну
скаргу та матеріали справи, колегія
суддів апеляційного суду дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
позивача ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 у повному обсязі, керувався
ст.ст. 625, 651 ЦК України, ст. ст. 79, 93 ЗК
України, ст.ст. 24, 25, 31, 32 Закону України
«Про оренду землі» та виходив із того,
що на час ухвалення оскаржуємого у цій
справі рішення відсутні правові
підстави для розірвання договору
оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та
ТОВ «Агрофірма «Славутич» від 02.03.2012
року, який 20.04.2012 року був
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Веселівському районі Запорізької
області, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис за реєстраційним
№000176; та зобов'язання відповідача
повернути зазначену земельну ділянку
позивачеві, оскільки відповідач
дотримується умов договору, та не
створює своїми діями або бездіяльністю
шкоди позивачу, також позивач не
позбавився того, на що він розраховував
при укладенні договору, заборгованість
по орендній платі відсутня.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення цієї справи
судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що між ОСОБА_2,
як власником земельної ділянки, право
власності на яку підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку, та ТОВ «Агрофірма
«Славутич», як орендарем, був укладений
договір оренди землі загальною площею
8,9162 га строком на 5 (п'ять) років, який
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Веселівському районі Запорізької
області, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис за реєстраційним
№00176 (копія а.с. 4-6).

За цим договором оренди землі розмір
орендної плати складає 5 120,0 грн. за рік,
з урахуванням податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 768,0 грн.; за
згодою орендодавця орендна плата може
вноситись у натуральній та
відробітковій формі; в такому разі до
видачі підлягає сільгосппродукція, або
інша продукція, або надаються послуги
на загальну суму, що дорівнює розміру
орендної плати; податок сплачує
орендар (п.9), орендна плата вноситься не
пізніше 31 грудня щорічно (п.11); розмір
орендної плати може бути переглянутий
у передбачених договором випадках (п.13).

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір
може бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Згідно із ст. ст. 31, 32 Закону України "Про
оренду землі" на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

У статті 15 Закону України «Про оренду
землі» визначено ті умови, які є
істотними для договору оренди землі і
серед інших це - орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_2 погодився на
розрахунок в натуральній формі та
отримав від ТОВ «Агрофірма «Славутич»
орендну плату за 2012 рік в формі
передачі продукції в рахунок орендної
плати у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
відомостями із підписами позивача,
якій останній у цій справі не оспорював
(а.с.22-25).

Порушень інших обов'язків ТОВ
«Агрофірма «Славутич», як орендарем,
передбачених вищезазначеним договором
оренди землі та ст. 25 Закону України
«Про оренду землі», окрім несвоєчасної
та неповної виплати орендної плати,
позивачем ОСОБА_2 в його позові не було
зазначено.

Суд першої інстанції при вирішенні
цієї справи правильно виходив із вимог
ст. 11 ЦПК України та розглянув дану
справу в межах заявлених ОСОБА_2
позовних вимог (а.с.2-3).

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК
України, є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію позивача,
висловлену ним у позові і яку він
вважає такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Так, довідка Веселівського відділення
Мелітопольскої ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області від 30.09.2013 року вих.
№ 159/Д/182-44, згідно якої за 2012 рік ОСОБА_2
було отримано від ТОВ «Агрофірма
«Славутич» прибуток лише 3 660,0 грн. та
сплачено податку з доходу фізичних
осіб на суму 549,0 грн. (а.с.32) не може
вважатись належним доказом у цій
справі на підтвердження остаточного
конкретного розміру виплаченої ОСОБА_2
орендної плати ТОВ «Агрофірма
«Славутич» та сплаченого розміру
податку.

Оскільки, наявними у справі та
дослідженими судом першої інстанції
іншими доказами (а.с.22-25, 38-43)
встановлено, що дійсно за 2012 рік
орендна плата була виплачена
відповідачем, як орендарем, позивачеві,
як орендодавцеві, у повному обсязі з
урахуванням індексації 5360,0 грн., також
був сплачений податок орендарем із
цієї орендної плати у дохід держави 804,0
грн., але з деяким порушенням строків
для їх виплати, проте, причиною тому
були форс-мажорні обставини (висновок
Торгово-промислової палати, копія
а.с.21).

Доводи позивача про систематичність
несвоєчасної виплати орендної плати
відповідачем позивачеві через
форс-мажорні обставини на протязі
останніх 3-х років не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки
встановлено, що договір оренди між
сторонами у цій справі був укладений
лише 02.03.2012 року (а.с.4-6), позов подано
позивачем до суду 02.08.2013 року (а.с.2), на
час ухвалення рішення судом першої
інстанції (11.12.2013 року) строк виплати
орендної плати за 2013 рік ще не наступив.

Крім того, сплата податку на доходи
ОСОБА_2, отримані у вигляді орендної
плати у ТОВ «Агрофірма «Славутич» за
вищезазначеним договором оренди землі,
є обов'язком ТОВ «Агрофірма «Славутич».

Відносини між ТОВ «Агрофірма
«Славутич» та Веселівським
відділенням Мелітопольскої ОДПІ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області за
своїм змістом є податковими,
несвоєчасність сплати зазначеного
податку може бути підставою для
накладання відповідних санкцій на
орендаря податковим органом, але не
підставою для розірвання орендних
відносин між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма
«Славутич».

В силу вимог ст. 131 ч.1 ЦПК України суд
першої інстанції мав право прийняти
докази відповідача у цій справі
(письмова інформація за № 104 від 10.12.2013
року а.с.45, копія договору № 103 від 25.02.2011
року а.с.46, копія кошторису на проектно -
вишукувані роботи а.с.47 тощо), якщо
визнав, що ці докази подані останнім
несвоєчасно з поважних причин.

Згідно із ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено у цій справі таких
порушень процесуального права судом
першої інстанції.

Крім того, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального права та не допустив
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та прийняв рішення,
яким спір знайшов своє належне
вирішення.

Крім того, суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуємого рішення
правильно вирішив питання про розподіл
між сторонами судових витрат.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

У разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні
його апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції у повному обсязі
у цій справі, останній не має права на
компенсацію за рахунок ТОВ «Агрофірма
«Славутич» судових витрат у вигляді
судового збору 114,70 грн., понесених ним у
зв'язку із розглядом справи у суді
апеляційної інстанції (а. с. 58).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Веселівського районного суду
Запорізької області від 11 грудня 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.