АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/4929/2014
Головуючий у І інстанції Гайдук С.В.
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс», третя особа -
Національна комісія з регулювання в
сфері ринків фінансових послуг про
захист прав споживачів, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про захист прав
споживачів, в якому просив суд визнати
недійсним договір №204824 від 08.11.2011 року
та стягнути на його користь з
відповідача 8000 грн. сума сплачених
внесків, 8400 грн. - сума сплаченого
одноразового комісійного внеску, 2400
грн. - адміністративні послуги та сума
моральної шкоди в розмірі 5000 грн..

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 08.11.2011 року між
ним та відповідачем був укладений
Договір №204824, відповідно до якого йому
надавалась фінансова послуга,
направлена на придбання товару,
визначеному в додатку №1 до договору на
умовах програми «Альянс Україна».

Зазначав, що ним були сплачені внески,
проте відповідач порушуючи умови
договору не надав йому фінансової
послуги. Вказує, що під час підписання
договору не було роз»яснено всі умови
договору та йому стало відомо, що
відповідач не мав статусу фінансової
установи та не вносився в реєстр
фінансових установ, у зв»язку з чим
відповідачу було направлено заяву про
розірвання договору та дострокове
повернення внесків. Договір відповідач
розірвав проте, внески повернуті не
були.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року в
позові ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс», третя
особа - Національна комісія з
регулювання в сфері ринків фінансових
послуг про захист прав споживачів -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду скаргу
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та
просить суд апеляційної інстанції
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі вказує, що умови,
які зазначаються в рекламі
відрізняються від умов договору, а
тому, посилаючись на проблеми із зором,
він підписав оспорюваний договір,
проте умови договору не були йому
роз»яснені.

Зазначає, що відповідач належним чином
не зареєстрував установу у
встановленому законом порядку, а тому у
зв»язку із відсутністю ліцензії не мав
права укладати такі договори.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 08 листопада 2011 року між
ОСОБА_1 та Приватним підприємством
«Грандфінресурс» було укладено
договір № 204824 з метою отримання товару
за умовами програми «Альянс Україна».

Із матеріалів справи вбачається, що
апелянт підписав Договір та на його
виконання сплатив 8400 грн. одноразового
внеску та 2400 грн. за адмінпослуги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що умови, які зазначаються в рекламі
відрізняються від умов договору, а
тому, посилаючись на проблеми із зором,
він підписав оспорюваний договір,
однак умови договору не були йому
роз»яснені, проте колегія суду не може
прийняти до уваги вказане посилання,
так як із матеріалів справи вбачається,
що на момент підписання договору
апелянту було відомо про 40% втрату його
працездатності, а тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
підстав для розірвання договору за ст. 6
Додатку №2 не має.

Крім того, колегія суду не приймає до
уваги посилання апелянта на те, що
відповідач належним чином не
зареєстрував установу у встановленому
законом порядку, а тому у зв»язку із
відсутністю ліцензії не мав права
укладати такі договори виходячи із
наступного.

Із змісту ст.. 215 ЦК України випливає, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п»ятою та шостою ст.. 203 цього
Кодексу.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суду зазначає, що відповідно до Закону
України від 02.06.2011 року №3426 - ІУ «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (введено в дію з 09
січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4
ЗУ «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено п. 111, відповідно до якого
до фінансових послуг віднесено послуги
з адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Фінансові установи зобов»язані
протягом року з дня набрання чинності
цим законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього
закону.

Тому, колегія суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, та
звертає увагу на те, що на момент
укладання договору 08 листопада 2011 року
діяльність відповідача відповідала
вимогам законодавства.

Крім того, відповідно до ст. 627 ЦК
України сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Із матеріалів справи вбачається, що у
апелянта була можливість ознайомитися
з усіма умовами договору до моменту
його підписання, а тому підписавши
спірний договір, сторони встановили
факт досягнення згоди між собою щодо
всіх істотних умов зазначено договору.

Посилання апелянта на незаконне
заволодіння відповідачем його
грошових коштів є недоведеним, та
спростовується матеріалами справи, так
як умовами договору передбачена сплата
зазначених коштів, із чим апелянт
погодився, підписавши договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов»язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов»язання вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов»язку.

Колегія суду не приймає до уваги
посилання апелянта, та зазначає, що
скільки протиправних дій зі сторони
відповідача судом не встановлено, то і
для стягнення моральної шкоди із
відсутністю причинно-наслідкового
зв»язку підстав не має.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року
обґрунтоване, законне та не підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: