Справа № 609/1611/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р.
Шумський районний суд Тернопільської
області

в складі: головуючого суду: Ковтуновича
О.В.

при секретарі: Кухарчук О.М..

за участю: позивача,
відповідача та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Шумськ справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
будинком та виселення з будинку суд, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до Шумського районного суду
Тернопільської області з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні будинком та виселення
останнього з будинку.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги та суду
пояснила, що з відповідачем ОСОБА_3 вони
перебували у зареєстрованому шлюбі до
1997 року. В 1993 році відповідач залишив
сім»ю та поїхав проживати в
м.Запоріжжя, де одружився з іншою
жінкою і там проживав. В 1997 році їх шлюб
був розірваний у відповідності до
рішення Шумського районного суду,
свідоцтво про розірвання шлюбу
позивачка отримала 22 листопада 2006 року.

13 грудня 2006 року позивачка придбала
житловий будинок в АДРЕСА_1. В даний
житловий будинок позивачка вселилася
зі своїми дітьми сином ОСОБА_4, дочкою
ОСОБА_5, а також внуком ОСОБА_6 у 2010 році.

В квітні місяці 2013 року в будинок, що
належить позивачці на праві власності,
без її дозволу вселився відповідач
ОСОБА_3 Вселився у той час коли
позивачка перебувала на роботі. На
вимогу ОСОБА_2 виселитися з будинку
останній не реагував та вчиняв сварки
та скандали. Позивачка стверджує, що
ОСОБА_3 створив неможливі умови для
спільного проживання, тому вона була
вимушена тимчасово поїхати проживати в
старий будинок, який належить її сину в
АДРЕСА_2, де також зареєстрований і
відповідач. На даний час позивачка
вимушена винаймати квартиру у м.Шумськ.

Позивачка стверджує, що не може вільно
розпоряджатися своєю власністю, не
може спільно проживати з відповідачем,
оскільки він не є членом її сім»ї, а є
фактично чужою людиною, а тому просить
суд усунути перешкоди в користуванні
та розпорядженні її власністю, тобто
житловим будинком в АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 із зазначеного
будинку без надання іншого житлового
приміщення.

Відповідач позов не визнав та суду
пояснив, що він в 2010 році зі згоди
позивачки вселився в житловий будинок
в АДРЕСА_1, належний позивачці. Потім
він поїхав на заробітки в Карелію,
однак із заробітків повертався в
АДРЕСА_1. З 2013 року він за станом
здоров»я перестав їздити на заробітки,
після чого із позивачкою почалися
сварки.

Факт вселення за згодою категорично
заперечила позивачка пояснивши, що
відповідач дійсно приїжджав тимчасово
в її будинок, однак не жив постійно,
стверджуючи, що приїжджав до дітей, а
постійно вселився в 2013 році.
Перебування позивача в її будинку було
не тривалим, а тому вона цьому не
надавала значення.

Відповідач просив суд у позові
позивачки відмовити.

Суд, заслухавши сторони по справі,
дослідивши представлені суду докази,
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини:

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що його
батько вселився в будинок матері в 2013
році, після чого вона перейшла
проживати в його будинок в АДРЕСА_2. В 2010
році батько не проживав в будинку
матері, хоча можливо і приїжджав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що знає позивачку з 1996 року та
постійно бувала у неї в будинку. Також
позичала кошти на придбання будинку в
АДРЕСА_1. Відповідача вона в АДРЕСА_1
ніколи не бачила, побачила лише в 2013
році.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили,
що відповідач вселився в будинок
позивачки перед Пасхою 2013 року.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що вона є дочкою сторін по
справі. Вони є в неприязних відносинах.
В АДРЕСА_1 вона перейшла жити в 2009 році,
а мати в 2010 році. ЇЇ батько - відповідач
по справі постійно їздив на заробітки,
а з 2013 року перестав їздити і проживав
разом з матір»ю в літній кухні
господарства, яке придбала мати.

ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що
відповідач живе в будинку позивачки в
АДРЕСА_1 більше трьох років. Він частко
їздив на заробітки та пересилав гроші
позивачці. А з 2013 року перестав їздити і
заробляти гроші і , ймовірно через це
почалися сварки.

Аналогічні покази свідкам ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 дали свідки ОСОБА_14, ОСОБА_6 та
ОСОБА_15.

Щодо надання грошей відповідачем
позивачці даним свідкам відомо зі слів
відповідача, даний факт також не
підтверджений ніякими документальними
доказами, крім того дочка сторін по
справі - ОСОБА_11 пояснила, що постійно
батько почав проживати у спірному
будинку з 2013 року, що суперечить
показам зазначених свідків, а тому суд
їх сприймає критично.

Із договору купівлі - продажу від 13
грудня 2006 року, витягу з державного
реєстру правочинів, витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно вбачається,що власником
домоволодіння в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу від 22
листопада 2006 року вбачається, що шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний. Дане
свідоцтво видане ОСОБА_2 Тобто будинок,
придбаний відповідачкою 13 грудня 2006
року є її особистою власністю.

Із будинковою книги вбачається, що
відповідач по справі не зареєстрований
в АДРЕСА_1 в будинковолодінні
відповідачки.

Із ксерокопії паспорта відповідача
вбачається, що останній зареєстрований
на даний час в АДРЕСА_2.

Як вбачається із актів обстеження на
предмет проживання в житловому будинку
за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3, останній
проживає без реєстрації в господарстві
з 2010 року. Дані акти також сприймаються
судом критично, оскільки обстеження
проводилося без участі власника житла.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користуватися і
розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу
громадянин, який має в особистій
власності житловий будинок,
користується ним для особистого
проживання і проживання членів його
сім»ї.

Статтею 116 ЖК передбачено, що осіб , які
самоправно зайняли житлове приміщення,
виселяють без надання їм іншого
житлового приміщення.

Зважаючи на викладене вище суд вважає,
що позов позивачки є підставним та
підлягає до задоволення, оскільки у
судовому засіданні встановлено, що
відповідач не є членом сім»ї позивачки,
вони розлучені, відповідач проживає в
домоволодінні позивачки без державної
реєстрації, що на думку суду,
підтверджує слова позивачки про те, що
вона не давала згоди на вселення,
позивач має інше місце реєстрації.

На підставі вищесказаного та керуючись
ст.ст.10,60,212 ЦПК України, ст. ст. 391 ЦК
України, ст.ст. 116,150 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні та
розпорядженні власністю ОСОБА_2 тобто
житловим будинком та спорудами в
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 із
зазначеного домоволодіння без надання
йому іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
229,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення вступає в законну силу
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Тернопільської області протягом 10 днів
з дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: О. В. Ковтунович