Головуючий суду 1 інстанції - Дідоренко
Доповідач - Темнікова В.І.
Провадження № 22ц/782/4875/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Темнікової
В.І.,

суддів - Коновалової В.А.,
Ступіної Я.Ю.,

за участю секретаря -
Булгакової М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 31 жовтня 2013 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом та за законом, усунення
перешкод у здійсненні права власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання права на
спадкування, встановлення факту
прийняття спадщини в порядку
спадкування за законом, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, визнання права власності на
новостворене майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2012 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
в якому посилалася на те, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 були батьками її та відповідача.
Батько ОСОБА_4 помер - ІНФОРМАЦІЯ_1, мати
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Батькам на
праві власності в рівних частках
належало домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Батько
заповіту не залишив. Фактично після
його смерті спадщину у вигляді ?
частини домоволодіння прийняли мати
сторін та відповідач. Мати сторін
залишила заповіт на ім'я позивачки на ?
частину зазначеного домоволодіння. На ?
частину будинку, яку вона успадкувала
після смерті свого чоловіка, вона
заповіту не складала. Спадщину після
смерті матері вона прийняла у
встановленому законом порядку. Тому
позивачка, посилаючись на те, що вона
успадкувала після смерті матері ?
частину домоволодіння за заповітом та
1/8 частину після її смерті за законом, а
всього 5/8ч., просила визнати за нею
право власності на спірне
домоволодіння на 1/2 ч - в порядку
спадкування за заповітом, на 1/8 частини
в порядку спадкування за законом, а
всього на 5/8 частин та зобов'язати
відповідача не чинити їй перешкоди у
здійсненні права власності на 5/8 частин
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою, в якій
посилався на те, що на час, коли будинок
побудували батьки, він складався із
двох житлових кімнат, кухні, тераси,
сіней і комори, житловою площею 28.71 кв.
м. з корисною площею 41.10 кв. м. 20 вересня
1975р. позивачка виписалася із
зазначеного будинку. Оскільки
домоволодіння було мале за площею, а
він мав намір проживати й надалі в
даному домоволодінні, це спонукало
його в 1977 році добудувати : кухню (дві
кімнати), в яких стали мешкати він та
його дружина. За усною домовленістю з
батьками та позивачкою було визначено,
що спірне домоволодіння згодом перейде
у власність ОСОБА_3 у порядку
спадкування після смерті батьків.
Оскільки він мав намір проживати й
надалі в даному домоволодінні, то почав
його облаштовувати для ведення
подальшого господарства. Виходячи із
цієї домовленості, в період з 1977 по 1985 р.
він за згодою матері за власний
рахунок, зробив капітальну прибудову
літньої кухні з 2-х кімнат житлового
будинку, і капітальну будівлю гаража
з оглядовою ямою. Частина будівельних
матеріалів для кухні та гаражу була
використана зі зламаного будинку
бабусі. Грошей на будівництво мати не
надавала, оскільки не була в цьому
зацікавлена, до того ж майже всю пенсію
вона відкладала на рахунок в банку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_4.
Фактично він не жив в будинку з 1976р., а 18
січня 1977р. він виписався з будинку.
Після смерті батька, належну йому 1/2
частину домоволодіння, успадкували він
та мати ОСОБА_5, після чого вони з нею
стали співвласниками спірного майна в
співвідношенні у матері 3/4ч., а у нього
1/4 частина домоволодіння. З грудня 1977 р.
і по теперішній час ОСОБА_3 здійснював
страхування житлового будинку. В 1985 р.
він за згодою матері, за власний
рахунок зробив над житловим будинком
надбудову художньої майстерні
корисною площею 21.93 кв. м, зробив
капітальний ремонт даху житлового
будинку й пов'язаною з ним літньої
кухні, оскільки під час будівництва
майстерні треба було змінювати
архітектуру даху. Змінив і облагородив
фундамент усього домобудівництва. З 1988
по 1993 роки ним в будинку була обладнана
капітальна ванна кімната, де спочатку
знаходилась ванна й вмивальник, який
згодом був замінений унітазом. Також в
зазначений період часу житловий
будинок замість грубного опалення
вугіллям, було відповідачем обладнано
водяним обігрівом, з встановленням
котла. Внаслідок чого з дому була
демонтована піч й переобладнано
кімнати. Мати у проведенні цих робот
ніякої участі не приймала. Усі гроші,
які отримувала вона, витрачала на себе
або вкладала в банк на рахунок, про що
свідчать записи в ощадній книжці.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама ОСОБА_5
Впродовж усього часу з моменту смерті
ОСОБА_5 і до 11.03.2007 року у сторін були
дуже дружні відносини. Про спадщину ні
яких розмов не було, оскільки ще при
житті мами на сімейній нараді було
вирішено, що будинок по АДРЕСА_1, в якому
мешкають він з дружиною, та його донька
ОСОБА_6 зі своєю сім'єю, і в якому в
період з 2003 по 2006 роки був зроблений
капітальний ремонт будинку, залишиться
йому. 11.03.07 року він звернувся за
консультацією до державної
нотаріальної контори і тільки після
проведення перевірки реєстру щодо
спадкоємців на вказаний будинок
з'ясувалось, що є заповіт ОСОБА_5 від 4
вересня 1985 року, чому він був дуже
здивований. Відповідачка також була
здивована і пояснила, що нічого про
заповіт не знала, що звернулася до
нотконтори з заявою про прийняття
спадщини. Також посилався на те, що ним
були зроблені ремонт, переобладнання в
будинку, поліпшення його, прибудови та
надбудови за його рахунок. Тому він
просив визнати факт прийняття спадщини
в порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 у розмірі 1/4
частки домоволодіння та визнати факт
прийняття спадщини, в порядку
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_5 на 1/4 частки домоволодіння, з
урахуванням поліпшень, які необхідні
для обслуговування та є невід'ємною
частиною будинку, а саме прибудову
літньої кухні з двох кімнат, гаражу з
оглядовою ямою, та надбудови художньої
майстерні над літньою кухнею. Визнати
за ним право власності на 1/4 частку
домоволодіння, в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4, а також
на 1/4ч. в порядку спадкування за законом
після смерті матері ОСОБА_5, а всього на
1/2ч. домоволодіння з урахуванням
поліпшень, які необхідні для
обслуговування та є невід'ємною
частиною будинку, а саме прибудову
літньої кухні з двох кімнат, гаражу з
оглядовою ямою, та надбудови художньої
майстерні над літньою кухнею Також
просив розтлумачити зміст заповіту
складеного ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2, а саме
на який момент вона заповідає ? ч.
домоволодіння: момент складання
заповіту чи на момент смерті.

В подальшому відповідач уточнив
позовні вимоги і остаточно просив
визнати за ним право на спадкування за
законом після смерті його батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 15/200
часток домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1., встановити факт прийняття
спадщини у вигляді 15/200 часток
вказаного домоволодіння його матір'ю
ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4; визнати за
ОСОБА_2 право власності на 45/800 часток
домоволодіння в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5; визнати
за ОСОБА_3 право власності на 45/800 часток
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5 Визнати за
ним право власності на новостворене
майно: прибудову А-1, вартістю 130737 грн.,
житлову прибудову А-2-1, вартістю 48981
грн.. гараж Е, вартістю 43761 грн.,
оглядову яму е, вартістю 1408 грн., навіс
Ж, вартістю 5139 грн., огорожу металеву №2,
вартістю 919 грн., огорожу металеву №3.
вартістю 9038 грн., огорожу металеву №4,
вартістю 17617грн., хвіртку металеву №5,
вартістю 1496 грн., тамбур аЗ, вартістю
11207 грн., балкон а4, вартістю 6600 грн.,
ґанок а2, вартістю 8 4 грн., загальною
вартістю 276987 грн.; визначити його
частку у праві спільної часткової
власності на домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. з урахуванням новоствореного
майна та проведених ним поліпшень
загальною вартістю 290707 грн., яка
складає 70/100 (560/800) часток домоволодіння.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 31 жовтня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_3 були задоволені
частково. Суд визнав, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
фактично прийняли спадщину у вигляді
15/100 часток домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Також
суд визнав за ОСОБА_3 право
власності на 15/200 часток
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
на 15/400 часток домоволодіння в
порядкуспадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Крім того, суд визнав за ОСОБА_2 право
власності 15 /100 часток домоволодіння в
порядку спадкування за заповітом
після смерті її матері ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 15/400 часток в
порядку спадкування за законом після
смерті її матері ОСОБА_5 А також визнав
за ОСОБА_3 право власності на 70/100 часток
домоволодіння, які становлять вартість
перепланування та переобладнання
житловою будинку в загальній вартості
домоволодіння згідно з висновком
експертизи, та включають в себе:
прибудову А-1, вартістю 130737 грн., житлову
прибудову А-2-1, вартістю 48981 грн., гараж
Е, вартістю 43761 грн., оглядову яму е,
вартістю 1408 грн., навіс Ж, вартістю 5139
грн., огорожу металеву №2, вартістю 919
грн., огорожу металеву №3, вартістю 9038
грн., огорожу металеву №4, вартістю 17617
грн., хвіртку металеву №5, вартістю 1496
грн., тамбур аЗ, вартістю 11207 грн., балкон
а4, вартістю 6600 грн., ґанок а2, вартістю 84
грн., загальною вартістю 276987 грн. та
зобов'язав ОСОБА_3 не чинити і ОСОБА_2
перешкоди у здійсненні права власності
на частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. У задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_2 та інших зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 відмовив через
їх необґрунтованість.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Луганська від 09 січня 2014 року була
виправлена описка та арифметична
помилка в рішенні суду в частині
загальної вартості перепланувань та
переобладнань, на які визнано право
власності за ОСОБА_3 і зазначено, що
вона становить 290707грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
позивачка звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення змінити, скасувавши його в
частині визнання, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично
прийняли спадщину у вигляді 15/100 часток
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання за ОСОБА_3,
право власності на 15/200 часток
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_4, на 15/400
часток домоволодіння в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5; визнання за ОСОБА_2 права
власності на 15/100 часток домоволодіння
в порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_5, на 15/400 часток
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5; а також
визнання за ОСОБА_3 права власності на
70/100 часток домоволодіння, які
становлять вартість перепланування та
переобладнання житлового будинку та
постановити в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити повністю, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково. Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину домоволодіння в
порядку спадкування за звітом та на 1/8
частину домоволодіння в порядку
спадкування за законом, після смерті
матері ОСОБА_5, а всього на 5/8 частин
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частку домоволодіння в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_4 та на 1/8 частину
домоволодіння, в порядку спадкування
за законом, після смерті матері ОСОБА_5,
а всього на 3/8 частин домоволодіння. У
задоволенні інших зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити через їх
необґрунтованість. В іншій частині
рішення Жовтневого районного суду
міста Луганськ від 31.10.2013 року залишити
без змін.

Відповідач звернувся до суду з
запереченнями на апеляційну скаргу, в
яких просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

В судовому засіданні позивачка та її
представники підтримали доводи
апеляційної скарги і дали пояснення,
аналогічні відомостям, викладеним в
апеляційній скарзі.

Відповідач та його представники не
визнали доводи апеляційної скарги,
просили її відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Інші учасники процесу до судового
засідання не з'явилися, хоча про час і
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає її такою, що
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того згідно
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Однак зазначені вимоги закону судом в
повному обсязі виконані не були.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що в судовому
засіданні було встановлено, що
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, належало на праві
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі
договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки під
будівництво, що був посвідчений
Луганською держнотконторою 15.04.1960 року.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 14.01.1948 року.
Сторони по справі є їх дітьми. ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно довідки
вуличного комітету дільниці №74
Жовтневого району м. Луганська від
10.10.2012 року ОСОБА_4 був виписаний з
будинку за адресою: АДРЕСА_1. 14.02.1977
року. Згідно довідки вуличного
комітету дільниці №74 Жовтневого
району м. Луганська від 18. 09.2012 року
ОСОБА_5 проживала та була
зареєстрована за цією адресою з 24.11.1959
року по 14.09.2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5
померла. На момент її смерті і протягом
шести місяців після її смерті за
вказаною адресою проживали та були
прописані її син ОСОБА_3 та члени його
сім'ї. ОСОБА_5 залишила нотаріально
посвідчений заповіт від 04.09.1985 року,
яким заповіла належну їй 1/2 частину
будинку за адресою: АДРЕСА_1, та
грошовий вклад в Ощадбанку ОСОБА_2.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4
спадкова справа не заводилася,
свідоцтва про право на спадщину не
видавалися. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_5 було заведено спадкову справу
№20/2007. Заява про прийняття спадщини №23
надійшла 11.01.2007 року від дочки померлої
- ОСОБА_2. Також у справі наявна заява
ОСОБА_3 про призупинення видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку з його звернення до суду та про
те, що оригінали документів на будинок
знаходяться у нього. Свідоцтво про
право на спадщину не видавалося. ОСОБА_3
постійно зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 з 18.06.1970 року. Тобто ОСОБА_3 на
день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4
проживав та проживає за адресою
спадкового майна до теперішнього часу.
ОСОБА_2 не проживає та не зареєстрована
за даною адресою з 20.09.1975 року.

Також приймаючи рішення по справі, суд
виходив з того, що з листа Луганського
МРУЕГГ ПАТ «Луганськгаз» від 06.08.2013
року вбачається, що пуск газу за
адресою: АДРЕСА_1, здійснений 08.01.1974
року. З технічного паспорту на це
домоволодіння, який було видано МКП БТІ
06.04.1978 року, вбачається, що вказане
нерухоме майно включає в себе: А-1 -
житловий будинок, Б - кухню, Д- зливну
яму, Н - гараж, е - оглядову яму, Г -
погріб, В- вбиральню, № - огорожу.
Рішенням виконкому Жовтневої районної
у м. Луганську ради від 11.03.1979 року №98
батькам сторін було дозволено
зареєструвати самовільно побудовані
гараж «Е» та кухню - котельну літ. «Б».
Рішенням виконкому Жовтневої районної
у м. Луганську ради від 19.11.1985 року №399/4/
ОСОБА_5 було дозволено зареєструвати не
житлову надбудову розміром 4,50x6,43 кв. м
для художньої майстерні. З технічного
паспорту на садибний /індивідуальний/
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
який було виготовлено станом на 31.01.2013
року, вбачається, що вказане
домоволодіння включає в себе: житловий
будинок А-1, побудований у 1961 році,
погріб Г, побудований у 1960 році,
прибудову А1-2, побудовану у 1984
році, житлову прибудову А2-1, побудовану
у 1977 ропі, тамбур аЗ, побудований у 2012
році, убиральню В, побудовану у 1959 році,
оглядову яму е, побудовану у 1977 році,
гараж Е, побудований у 1977 році, навіс Ж,
побудований у 2010 році, огорожу №2,
побудовану у 1989 році, огорожу № 3,
побудовану у 2007 році, огорожу №4,
побудовану у 2005 році, хвіртку №5,
побудовану у 1989 році, ґанок а2,
побудований у 1982 році, балкон а4,
побудований у 1984 році, яму вигрібну Д,
побудовану у 1970 році. ОСОБА_3 укладав
договори страхування домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 06.12.1977 року, 23.03.1981
року, 28.08.1982 року, 28.08.1985 року, 27.08.1986 року,
01.03.1999 року, 19.01.2001 року, 26.01.2002 року,
04.01.2004 року, 26.01.2005 року, 22.01.2006 року,
26.01.2007 року, 17.03.2012 року. Згідно висновку
№365/23 від 30.05.2013 року судової будівельно
- технічної експертизи ринкова
вартість в цілому домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, на цей час становить
414116 грн. Ринкова вартість нестворених
будівель на цей час, а саме: житлової
прибудови А2-1 (1977 р.), прибудови А1-2 (1984
р.), гаражу Е (1977 р.), оглядової ями е ( 1977
р.), тамбуру аЗ (2012 р.), навісу Ж (2010 р.),
металевих огорож № №2, 3, 4, хвіртки
металевої № 5, ґанку а2 (1982 р.) становить:
276987 грн. Ринкова вартість
переобладнання та перепланування
житлового будинку літ. А-1, а саме:
обладнання житлового будинку водяним
опаленням, демонтаж твердопаливної
печі, зміна архітектури покрівлі,
посилення фундаменту будинку,
перепланування житлових кімнат зі
зміною їх площі та функціонального
призначення, на цей час становить 13720
гри. Новостворене майно, а також
вартість перепланування та
переобладнання житлового будинку за в
загальній ринковій вартості
домоволодіння становить 70/100 часток.

Крім того, приймаючи рішення по справі,
суд виходив з того, що саме ОСОБА_3 у
період часу з 1977 року по 1979 рік зі згоди
його матері побудував успірному
домоволодінні кухню котельну Б,
поєднавши її з житловим будинком, а
також капітальну будівлю гаража Е з
оглядовою ямою е. У 1982 році він за
власні кошти зі згоди матері побудував
ґанок а2, огорожі металеві № 2, 3, 4,
хвіртку металеву № 5. У 1984 році він за
власні кошти зі згоди матері побудував
надбудову художньої майстерні, а також
балкон а4, зробив капітальний ремонт
покрівлі житлового будинку та
пов'язаної з ним житлової прибудови, у
період з 1988 по 1993 роки будинок був ним
обладнаний водяним опаленням зі
встановленням газового котла замість
твердопаливної печі, в результаті чого
кімнати були переобладнані під водяне
опалення, обладнана ванна кімната,
встановлені ванна та унітаз. У
житловому будинку була встановлена
газова піч. Також судом було
встановлено, що на момент проведення
робіт у спірному домоволодінні батько
сторін не проживав за його адресою з
14.02.1977 року. В той же час суд не прийняв
як належні докази платіжні документи,
які були надані відповідачем, оскільки
в них не зазначено, хто саме провадив
оплату за ними, а також, на які цілі було
придбано вказане майно.

Крім того, суд виходив з того, що на час
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на
території України діяв ЦК УРСР в
редакції 1963 р., томусуд вважав за
необхідне при прийнятті рішення в цій
частині керуватися саме цим
нормативним актом. Згідно зі ст. 549 ЦК
УРСР визнавалося, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном. Відповідно до ст. 1217
ЦК України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. Відповідно до
ст. 1223 ЦК України право на спадкування
мають особи, визначені заповіті. У разі
не охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені в статтях
1261,1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК
України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців одержує право на
спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття. Відповідно до ст. 1261
ЦК України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268
ЦК України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї. Згідно зі
ст. 1269 ЦК України спадкоємець, котрий
бажає прийняти спадщину, але на момент
відкриття спадщини не проживав
постійно з спадкодавцем, повинен
звернутися до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини у строк,
який передбачено ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а
саме: шість місяців з моменту відкриття
спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Згідно ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Якщо розмір
часток у праві спільної часткової
власності не встановлений за
домовленістю співвласників або
законом, він визначається з
урахуванням вкладу кожного з
співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.
Співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним коштом
за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.
Поліпшення спільного майна, які можна
відокремити, є власністю того з
співвласників, який їх зробив, якщо
інше не встановлено домовленістю
співвласників. Виходячи з наведеного,
дослідивши усі надані суду докази у їх
сукупності, перевіривши відповідність
первісних та зустрічних позовних вимог
діючому законодавству України, суд
дійшов висновку про доцільність
часткового задоволення позову ОСОБА_2
та зустрічного позову ОСОБА_3, оскільки
протягом розгляду справи було
встановлено, що спірне домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1, належало на
праві власності батькам сторін -
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частках.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його
смерті у володіння та управління
спадковим майном фактично вступили
мати сторін ОСОБА_5, та відповідач
ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_2 на прийняття
спадщини не претендувала. Частки
спадкоємців у спадщині, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_4, є рівними. В
судовому засіданні було встановлено,
що відповідач ОСОБА_3 зі згоди своєї
матері ОСОБА_5, здійснив
переобладнання спірного нерухомого
майна, при цьому вартість
перепланування та переобладнання
житловою будинку, власником яких він є,
в загальній ринковій вартості
домоволодіння становить 70/100 часток, що
було встановлено висновком проведеної
судової будівельно - технічної
експертизи. ОСОБА_4 на момент
проведення переобладнання будинку
за його адресою не проживав, що було
підтверджено в судовому засіданні з
досліджених доказів. Тобто, після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 відкрилася
спадщина, розмір якої, беручи до уваги
складові спірного нерухомого майна на
момент ухвалення судом рішення,
становив 15/100 часток домоволодіння
(100/100 часток - 70/100 часток = 30/100 часток: 2
- 15/100 часток). Враховуючи це, після
смерті ОСОБА_4 мати сторін ОСОБА_5 та
відповідач ОСОБА_3 набули право
власності в порядку спадкування за
законом на 15/200 часток кожний ( 15/100
часток: 2 = 15/200 часток). Після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрилася
спадщина у вигляді 45/ 200 часток (100/100
часток - 70/100 часток = 30/100 часток: 2 =15/100
часток (спадщина після смерті ОСОБА_4 з
огляду на складові спірного нерухомого
майна на момент ухвалення судом
рішення) : 2 = 15/200 ч. + 15/100 ч. ( частка
ОСОБА_5 у спірному майні на підставі
вищевказаного правовстановлюючого
документу з урахуванням наведених
підстав) = 45/200ч. Враховуючи, що ОСОБА_5
заповіла позивачу ОСОБА_2 належну їй 1/2
частину спірного домоволодіння, що
складає на теперішній час 15/100 часток
цього нерухомого майна з підстав, що
наведені вище, частиною спадщини, яка
не була охоплена заповітом, стала 15/100
часток ( 45/200 часток - 15 /200 часток = 30/200
часток = 15/100 часток). Спадкоємцями
першої черги за законом на 15/200 часток
вказаного домоволодіння є позивач
ОСОБА_2, яка звернулася до нотконтори
ззаявою про прийняття спадщини, та
відповідач ОСОБА_3, який фактично
прийняв спадщину, постійно проживаючи
у спадковому домоволодінні на момент
відкриття спадщини. Враховуючи
рівність часток спадкоємців у
спадщині, вони набули право власності
на 15/200 часток спірного нерухомого
майна кожний ( 15/200 часток : 2 = 15 /400
часток). Таким чином, суд вважав за
доцільне ухвалити рішення, яким,
визнати: за ОСОБА_2 право власності 15/100
часток домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5, на 15/400
часток - в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5; за ОСОБА_3 -
право власності на 15/200 часток
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, на 15/400 часток - в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, на 70/100 часток, які становлять
вартість перепланування та
переобладнання житлового будинку в
загальній вартості домоволодіння
згідно з висновком експертизи, та
включають в себе: прибудову А-1.
вартістю 150757 грн.. житлову прибудову
А-2-1, вартістю 48081 грн., гараж Е,
вартістю 43 761 грн., оглядову яму е,
вартістю 1408 грн., навіс Ж, вартістю 5139
грн., огорожу металеву №2, вартістю 919
гри., огорожу металеву №3, вартістю 9038
грн., огорожу металеву №4,
вартістю17617грн., хвіртку металеву №5,
вартістю 1496 грн., тамбур аЗ, вартістю
11207 грн., балкон а4, вартістю 6600 грн.,
ґанок а2, вартістю 84 грн., загальною
вартістю 276987 грн.

Також суд дійшов висновку про
необхідність одночасно зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2
перешкоди у здійсненні права власності
на частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

Втім, проаналізувавши вказані
вище обставини, апеляційний суд вважає,
що встановивши дійсні обставини по
справі, суд першої інстанції помилково
визначив частки в домоволодінні, які
успадкували сторони після смерті своїх
батьків, а також помилково дійшов
висновку про необхідність визнання за
ОСОБА_3 права власності на 70/100 ч.
будинку, виходячи з наступного.

Так, судом правильно було
встановлено, що батькам сторін у рівних
частках належало домоволодіння,
розташоване за адресою : АДРЕСА_1.
Батько сторін помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На час
своєї смерті він в даному будинку не
жив та був знятий з реєстрації. На час
його смерті в зазначеному вище
будинку проживали та були
зареєстровані відповідач та мати
сторін, які фактично вступили в
управління даним домоволодінням.
Позивачка в будинку не проживала і не
була зареєстрована. З заявою про
прийняття спадщини після смерті
батька позивачка до нотконтори не
зверталася. Таким чином, відповідач та
мати сторін є такими, що фактично
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4
у розмірі по 1/4 ч. кожний і тому їх
частки після цього у домоволодінні
стали становити: матері сторін ОСОБА_5 -
3/4ч.( 1/2ч.+1/4ч.=3/4ч.), а відповідача -1/4ч.
Мати сторін померла ІНФОРМАЦІЯ_2. На
момент її смерті і протягом шести
місяців після її смерті за вказаною
адресою проживали та були прописані
відповідач та члени його сім'ї. Мати
сторін - ОСОБА_5 залишила нотаріально
посвідчений заповіт від 04.09.1985 року,
яким заповіла належну їй 1/2 частину
будинку за адресою: АДРЕСА_1, та
грошовий вклад в Ощадбанку позивачці.
11.01.2007 року позивачка звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. Однак, як
убачається з тексту даної заяви № 23 від
11.01.2007р. ( а. с. 367) позивачка прийняла
спадщину не за заповітом, а за законом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України,
чинного на час відкриття та оформлення
спадщини після смерті ОСОБА_5
спадкування здійснювалося за законом і
за заповітом. Спадкування за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом. Ст. 1268 ЦК України
визначено, що для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Для прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій. Згідно з положеннями ст.
ст. 1268, 1269 ЦК України визнавалося, що
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Малолітня, неповнолітня,
недієздатна особа, а також особа,
цивільна дієздатність якої обмежена,
вважаються такими, що прийняли
спадщину, крім випадків, встановлених
частинами другою - четвертою статті 1273
цього Кодексу. Спадкоємець, який бажав
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, мав подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.
Вищевказані дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. Ч.2 ст. 1223 ЦК України
передбачено, що у разі неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.
1261 ЦК України спадкоємцями першої
черги є діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом або за
заповітом мав право прийняти або не
прийняти спадщину протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.
Вважається, що відмовився від спадщини
той спадкоємець, який не вчинив жодної
з дій, що свідчить про прийняття
спадщини. Отже, прийняття спадщини як
за заповітом, так і за законом є правом
спадкоємця й залежить виключно від
його власного волевиявлення. Для
прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій. Неприйняття
спадкоємцем спадщини може бути
виражено фактично, коли спадкоємець
протягом строку, встановленого для
прийняття спадщини, не здійснює дій, що
свідчать про намір прийняти спадщину,
або може бути виражено явно, коли
спадкоємець шляхом подачі заяви в
нотаріальну контору виражає свою
незгоду прийняти спадщину. Воля
позивачки знайшла своє вираження в
поданій нею до нотаріальної контори
заяві про прийняття спадщини за
законом. Жодних дій, які б свідчили про
прийняття нею спадщини за заповітом,
вона не вчинила, навіть після того, як
дізналася про наявність заповіту, що
відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, яку
безпідставно не застосував суд, є
відмовою від спадщини за заповітом.
Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12, під
час розгляду справи в порядку п. 1 ч. 1 ст.
355 ЦПК України, яка згідно ч.2 ст. 214 ЦПК
України повинна враховуватися судом
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, сторони після смерті
матері вважаються такими, що прийняли
спадщину за законом, оскільки
позивачка звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини за законом, а відповідач як
спадкоємець, який на час відкриття
спадщини постійно проживав з
спадкодавцем. Отже, сторони отримали
право на спадкування в рівних частках
долі, яка належала їх матері за життя, а
саме по 3/8 ч. спірного домоволодіння
(3/4ч.:2= 3/8ч.). Таким чином, після смерті
матері сторін відповідачу стало
належати 5/8ч. (1/4ч.+3/8ч.=5/8ч.) в спірному
домоволодінні, а позивачці - 3/8 його
частин.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3
про визнання за ним права власності на
70/100 часток спірного домоволодіння, то
суд необґрунтовано дійшов висновку про
необхідність їх задоволення, виходячи
з наступного.

Приймаючи рішення з приводу даних
позовних вимог, суд першої інстанції
вважав встановленим те, що відповідач
ОСОБА_3 зі згоди своєї матері ОСОБА_5
здійснив переобладнання спірного
нерухомого майна, а тому є власником
здійснених ним перепланувань та
переобладнань жилого будинку, вартість
яких в загальній ринковій вартості
домоволодіння згідно судової
будівельно - технічної експертизи
становить 70/100 часток.

Проте, приймаючи рішення по справі, суд
не в повній мірі врахував положення ст.
357 ЦК України, хоча і посилався на неї.
Так, згідно ст. 357 ЦК України частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Якщо розмір
часток у праві спільної часткової
власності не встановлений за
домовленістю співвласників або
законом, він визначається з
урахуванням вкладу кожного з
співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.
Співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.
Співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності. Поліпшення
спільного майна, які можна відокремити,
є власністю того з співвласників, який
їх зробив, якщо інше не встановлено
домовленістю співвласників. До 2004 року
діяв ЦК УРСР. Ст. 119 ЦК УРСР ( в редакції
1963р.) передбачалося, що коли учасник
спільної часткової власності на жилий
будинок збільшить в ньому за свій
рахунок корисну площу будинку шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної за згодою решти учасників і
в установленому порядку, частки
учасників у спільній власності на
будинок і порядок користування
приміщеннями в ньому підлягають
відповідній зміні.

Із аналізу зазначених норм права
випливає, що для зміни частки
співвласника будинку необхідно, щоб
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, були зроблені ним
своїм коштом, але за згодою всіх
співвласників, з додержанням
встановленого порядку використання
спільного майна. Тобто, необхідно, що
співвласники надали свідому згоду не
просто на здійснення поліпшення майна,
а саме на те, що дані поліпшення,
прибудови, надбудови або перебудови,
будуть належати тому співвласнику,
який їх здійснює на праві його
особистої власності.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, як встановив
суд першої інстанції, підтвердили, що
саме відповідач у період часу з 1977 року
по 1979 рік зі згоди його матері
побудував успірному домоволодінні
кухню котельну Б, поєднавши її з
житловим будинком, а також капітальну
будівлю гаража Е з оглядовою ямою е., у
1982 році він за власні кошти зі згоди
матері побудував ґанок а2, огорожі
металеві №№2, 3, 4 калитку металеву № 5, у
1984 році він за власні кошти зі згоди
матері побудував надбудову художньої
майстерні, а також балкон а4, зробив
капітальний ремонт покрівлі житлового
будинку та пов'язаної з ним житлової
прибудови, у період з 1988 по 1993 роки
будинок був ним обладнаний водяним
опаленням зі встановленням газової
колонки замість твердопаливної печі, в
результаті чого кімнати були
переобладнані під водяне опалення,
обладнана ванна кімната, встановлені
ванна та унітаз, була встановлена
газова піч. Однак дані свідки
підтвердили тільки те, що мати не
заперечувала проти дій відповідача по
переобладнанню та поліпшенню будинку,
але вони не підтвердили того, що мати
сторін надавала свою згоду на те, що всі
ці прибудови, надбудови,
переобладнання та поліпшення будуть
належати не обом їм як співвласникам
майна, а тільки відповідачу. Проте саме
про наявність такої згоди йде мова в
зазначених вище нормативних актах.
Навпаки, як убачається з рішення
виконкому Жовтневої районної у м.
Луганську ради від 11.03.1979 року №98 та
рішення виконкому Жовтневої районної у
м. Луганську ради від 19.11.1985 року №399/4/
саме матері сторін надавався дозвіл на
реєстрацію самовільно побудованих
гаража «Е», кухні - котельні літ. «Б» та
не житлової надбудови розміром 4,50x6,43
кв. м для художньої майстерні і саме на
матір сторін ОСОБА_5 накладався штраф
за самовільне будівництво. Зазначені
обставини свідчать про те, що
відповідачем не було надано суду
достатньої кількості безспірних
доказів згоди матері на те, що
перелічені поліпшення, прибудови,
надбудови або перебудови, будуть
належати тільки відповідачу. Не було
надано суду також доказів того, що
батько та матір сторін за життя батька
надавали відповідачу свою згоду на
створення спільної власності з ним на
будинок. Крім того, за законодавством,
яке діяло на той час, члени сім'ї
власника жилого будинку, які брали
участь у будівництві лише
господарських будівель ( літньої кухні,
сараю, тощо) прибудові підсобних
приміщень, не набували з цим підстав
права власності на житловий будинок та
інші будівлі, а вправі були лише
вимагати відшкодування витрат на
будівництво, якщо допомога в ньому була
не безоплатною й розмір її перевищував
обов'язок щодо участі у витратах на
утримання будинку, його ремонт.

Більш того, в п. 12 постанови пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р.
„Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" зазначено, що при розгляді
спорів між учасниками спільної
часткової власності на жилий будинок
про зміну часток суди повинні
враховувати, що такі вимоги можуть бути
задоволені, якщо учасник спільної
власності збільшить в ньому за свій
рахунок корисну площу будинку (жилих і
підсобних його приміщень) шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної з дозволу виконкому
місцевої Ради і за згодою решти
учасників спільної власності.
Спорудження господарських будівель
(сараїв, гаражів тощо) не є підставою
для збільшення встановленого раніше
розміру частки в праві власності на
будинок. При цьому п.8 зазначеної
постанови пленуму роз'яснено, що різні
господарські будівлі (літні кухні,
сараї тощо) є підсобними будівлями і
складають з будинком одне ціле. Проте
відповідачем не було надано достатньої
кількості безспірних доказів, що саме
ним було отримано дозвіл виконкому
місцевої Ради на всі перепланування та
переобладнання, які були зроблені в
будинку.

Таким чином, правових підстав для
визнання права особистої власності
тільки за відповідачем на прибудови,
надбудови, переобладнання та
поліпшення жилого будинку, які були
здійснені ним за життя батьків сторін,
не має.

Після смерті матері сторін, відповідач
здійснив будівництво тамбуру аЗ в 2012 р.
та навісу Ж в 2010 р. На цей час
співвласником будинку була вже
позивачка, яка в 2007 році прийняла
спадщину після смерті матері сторін.
Проте, відповідач не звертався до неї
за згодою на здійснення будівництва
даних об'єктів. Не отримував він згоди і
від компетентних органів на
будівництво. За таких підстав не має
достатніх правових підстав визнавати
за ним право особистої власності на
дані об'єкти за рішенням суду.

Суд зазначеним обставинам та вимогам
закону належної правової оцінки не дав
та помилково дійшов висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання за ним права власності на 70100
часток спірного домоволодіння.

Рішення суду в частині зобов'язання
ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у
здійсненні права власності на частину
домоволодіння за адресові: АДРЕСА_1,
ніким із сторін не оскаржено у
встановленому законом порядку. Згідно
п.15 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" у разі якщо
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог, суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновків щодо неоскарженої
частини ні в мотивувальній, ні в
резолютивній частині судового рішення,
а в описовій частині повинен зазначити,
в якій частині вимог судове рішення не
оскаржується. Тому рішення суду в
частині вимог про зобов'язання ОСОБА_3
не чинити ОСОБА_2 перешкоди у
здійсненні права власності на частину
домоволодіння за адресові: АДРЕСА_1,
апеляційним судом не переглядається
взагалі.

З урахуванням наведеного, апеляційний
суд вважає, що рішення суду в
оскаржуваній частині слід скасувати та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку
спадкування за заповітом та за
законом, а також позовні вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права на спадкування,
встановлення факту прийняття
спадщини в порядку спадкування за
законом, визнання права власності в
порядку спадкування за законом,
визнання права власності на
новостворене майно - задовольнити
частково. Встановити факт прийняття
спадщини ОСОБА_3, яка відкрилася після
смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
Визнати за ОСОБА_3 право власності на
? частку домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
його батька ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також на 3/8 часток даного
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті його матері
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а
всього на 5/8 часток даного
домоволодіння. Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 3/8 часток домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті її матері ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволенні інших
позовних вимог ОСОБА_2 та інших
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3,
зазначених вище, відмовити через їх
необґрунтованість з наведених в
мотивувальній частині рішення
апеляційного суду підстав.

При прийнятті остаточного рішення по
справі, апеляційний суд враховує також
те, що зазначення в резолютивній
частині про встановлення факту
прийняття спадщини особою, яка на час
винесення рішення вже померла, не
передбачене діючим законодавством. В
такому випадку про це зазначається
тільки в мотивувальній частині
рішення та приймається до уваги при
визначенні часток тих осіб, які
успадкували майно після неї.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України,357,ст. 1217, 1223, 1261, 1268, 1269,1270,1273 ЦК
України, ст. 119, 524,529,548,549,553,554 ЦК України
в редакції 1963р., колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 31 жовтня 2013 року змінити,
скасувавши його в оскаржуваній
частині та ухваливши в цій частині
позовних вимог нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом та
за законом, а також позовні вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права на
спадкування, встановлення факту
прийняття спадщини в порядку
спадкування за законом, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, визнання права власності
на новостворене майно - задовольнити
частково.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_3, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_3
право власності на 1/4 частку
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті його батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а також
на 3/8 часток даного домоволодіння в
порядку спадкування за законом після
смерті його матері ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, а всього на 5/8 часток
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/8
часток домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті її матері
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_2 та інших зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити через
їх необґрунтованість.

Рішення набирає законної сили негайно
після його проголошення, але може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після його
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді