Єдиний унікальний номер 228/1083/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/888/2014
Головуючий в 1 інстанції Єпішин Ю.М.
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Зінов'євої
А.Г.

суддів Ларіної
Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Докучаєвського міського суду
Донецької області від 27 листопада 2013
року у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю „Автолідер-2010" про
визнання недійсним правочину
купівлі-продажу автомобіля, визнання
спільної сумісної власності на
автомобіль та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Докучаєвського міського суду
Донецької області від 27 листопада 2013
року позовні вимоги задоволено
частково: договір комісії від 20
листопада 2012 року № 206, укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Автолідер-2010» в
особі начальника відокремленого
підрозділу № 7 ОСОБА_4, що діяв на
підставі довіреності № 7 від 24
листопада 2011 року, та ОСОБА_1 щодо
продажу транспортного засобу -
автомобіля марки KIA RIO ЗНГ легковий
седан, номер шасі НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_1, який належав
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 від 21 квітня 2012 року, та
довідку-рахунок серії ДПІ від 20
листопада 2012 року, видану ОСОБА_3,
визнано недійсними; вирішено питання
про стягнення судового збору.

Зазначене рішення оскаржив ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати, оскільки
воно не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваного
рішення вийшов за межі позовних вимог,
оскільки позивач у судовому засіданні
уточнив свої вимоги в частині визнання
договору комісії недійсним та вказав,
що просить визнати недійсними та
скасувати договір комісії від 20
листопада 2012 року, укладений між ТОВ
«Автолідер-2010» та ОСОБА_3 з відчуження
спірного автомобілю та довідку-рахунок
№ 468588 від 20 листопада 2012 року на ім'я
ОСОБА_3, більше позовні вимоги у цій
частині позивачем не змінювались,
однак, в оскаржуваному рішенні визнано
недійсним договір комісії, укладений
між ТОВ «Автолідер-2010» та ОСОБА_1 Крім
того, зазначає, що судом першої
інстанції не вказано чому
довідка-рахунок не відповідає вимогам
закону та з яких підстав її визнано
недійсною.

ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду доводи апеляційної
скарги підтримав, просив її
задовольнити, рішення суду скасувати
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного
суду не з'явилась, про дату, час та місце
слухання справи повідомлена належним
чином - листом з повідомленням та
телефонограмою від 09 лютого 2014 року,
яка зареєстрована у журналі
телефонограм, тому на підставі ч. 2 ст. 305
ЦПК України справу розглянуто за її
відсутністю.

Представник третьої особи в судове
засідання апеляційного не з'явився, про
дату, час та місце слухання справи
повідомлений належним чином - листом з
повідомленням та телефонограмою від 09
лютого 2014 року, до суду надіслав
клопотання про розгляд справи за
відсутністю його представника, тому на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу
розглянуто за її відсутністю.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційного проти доводів
апеляційної скарги заперечила, просила
її відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу в
межах доводів апеляційної скарги - щодо
скасування рішення в частині
задоволених позовних вимог, тому в
інший частині рішення суду не
переглядається.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
розглянув справу та правильно визначив
правовідносини, які склалися між
сторонами і надав їм відповідну оцінку.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За вимогами ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

За роз'ясненнями п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільної сумісної власності подружжя»
вирішуючи спори про поділ майна
подружжя, суди повинні враховувати, що
само по собі розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності подружжя на майно, набуте за
час шлюбу. Проте розпорядження таким
майном після розірвання шлюбу
здійснюється колишнім подружжям
виключно за взаємною згодою відповідно
до положень ЦК, оскільки в таких
випадках презумпція згоди одного з
подружжя на укладення другим договорів
з розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України
передбачено, що за договором комісії
одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента.

У відповідності до абз. 5 п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

За п.п. 1,2 Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
Постановою КМУ від 07 вересня 1998 року №
1388 Цим порядком встановлюється єдина
на території України процедура
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (далі - транспортні
засоби), оформлення та видачі
реєстраційних документів і номерних
знаків.

Цей Порядок є обов'язковим для всіх
юридичних та фізичних осіб, які є
власниками транспортних засобів,
виробляють чи експлуатують їх.
Представники власників транспортних
засобів виконують обов'язки та
реалізують права таких власників у
межах наданих їм повноважень.

Пунктом 8 зазначеного порядку
Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою:
довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери.

У відповідності до п.п. 33, 35 зазначеного
Порядку при перереєстрації
транспортних засобів у разі зміни їх
власників зняття з обліку таких
транспортних засобів не проводиться.

Підставою для перереєстрації
транспортного засобу є також свідоцтво
про реєстрацію та копії договору про
поділ спільного майна подружжя,
свідоцтва про право на спадщину або
рішення суду про визнання недійсними
договору купівлі-продажу, міни,
дарування, що засвідчені в
установленому порядку.

За «Порядком здійснення оптової та
роздрібної торгівлі транспортними
засобами та їх складовими частинами, що
мають ідентифікаційні номери», який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 11 листопада 2009
року № 1200, продаж транспортних засобів,
що перебували на обліку в
Державтоінспекції здійснюється на
комісійних засадах суб'єктами
господарювання незалежно від форм
власності, які мають право здійснювати
оптову або роздрібну торгівлю та
оформлення відповідних документів на
реалізацію транспортних засобів та їх
складових частин, що мають
ідентифікаційні номери.

За п. 17 вищезазначеного Порядку під час
продажу транспортних засобів, що
перебували на обліку відповідно в
Державтоінспекції та зняті з такого
обліку для реалізації, покупцеві
видається разом з довідкою-рахунком
або біржовою угодою відповідно
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) та свідоцтво про реєстрацію
машини та/або реєстраційно-облікова
картка з відмітками суб'єкта
господарювання про продаж, зазначенням
дати продажу, серії та номера виданої
довідки-рахунка і відповідно номерного
знака для разових поїздок та номерного
знака "Транзит".

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

За вимогами ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

За з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Докучаєвського міського суду
Донецької області від 07 грудня 2012 року,
яке набрало законної сили 17 грудня 2012
року, розірвано шлюб, укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 01
червня 2002 року відділом РАЦС
Докучаєвського МУЮ Донецької області
(а.с. 3).

Також судом першої інстанції
встановлено, що під час перебування
сторін у шлюбі був придбаний спірний
транспортний засіб - автомобіль марки
KIA RIO ЗНГ легковий седан, номер шасі
НОМЕР_2, державний номерний знак
НОМЕР_1, власником якого був
зареєстрований відповідач ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 від 21 квітня 2012 року, виданого
ВРЕВ м. Волноваха при УДАІ ГУМВС
України в Донецькій області.

З матеріалів справи вбачається, що 20
листопада 2012 року № 206 між ОСОБА_1 та ТОВ
«Автолідер-2010» в особі начальника
відокремленого підрозділу № 7 ОСОБА_4,
що діяв на підставі довіреності № 7 від
24 листопада 2011 року, укладено договір
комісії щодо продажу транспортного
засобу - автомобіля марки KIA RIO ЗНГ
легковий седан, номер шасі НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 від 21 квітня 2012 року.

З довідки-рахунку серії ДПІ від 20
листопада 2012 року вбачається, що 20
листопада 2012 року вчинено продаж та
видано ОСОБА_3 автомобіль марки KIA RIO ЗНГ
легковий седан, номер шасі НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1,
вартістю 101 787,17 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4, виданого
ВРЕВ м. Волноваха при УДАІ ГУМВС
України в Донецькій області, 20
листопада 2012 року проведено реєстрацію
автомобіля марки KIA RIO ЗНГ легковий
седан, номер шасі НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_1, після якої
власником вищезазначеного
транспортного засобу є ОСОБА_3 на
підставі довідки-рахунку серії ДПІ від
20 листопада 2012 року (а.с. 28).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що в провадженні
Докучаєвського міського суду
Донецької області перебуває цивільна
справа № 2/228/258/2013 за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розподіл спільного майна, у
тому числі і спірного автомобіля.

Ухвалою від 10 липня 2013 року провадження
у справі зупинено на час проведення
судової експертизи, рішення у справі не
прийнято, отже, сторони не позбавлені
можливості вирішити питання щодо
розподілу спірного автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач ОСОБА_2 є заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням продажу спірного
автомобіля, який є спільною сумісною
власністю, оскільки нею не надавалась
згода на його відчуження.

З зазначеним висновком суду
погоджується колегія суддів
апеляційного суду, оскільки зміст
правочину по відчуженню спірного
автомобілю, здійсненому ОСОБА_1
суперечить вимогам ст. 65 СК України та
порушує право позивача. Не зважаючи на
розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
набуте ними майно, а саме автомобіль KIA
RIO ЗНГ легковий седан, не перестав бути
спільною власністю колишнього
подружжя і оскільки письмової згоди на
відчуження відповідачем спірного
автомобілю позивач не надавала позовні
вимоги є, в цій частині, обґрунтованими.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно встановив
обставини справи, наданим сторонами
доказам дав правильну оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог та не вмотивував
скасування довідки рахунку,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки доводи є формальними.
Формулюючи позовні вимоги ОСОБА_2
просила визнати недійсним правочин
щодо відчуження ОСОБА_1 - своєї матері
ОСОБА_3 спірного автомобілю як
сумісного майна подружжя, що й вирішено
судом першої інстанції шляхом визнання
недійсними договору комісії між
третьою особою та відповідачем ОСОБА_1
від 20 листопада 2012 року та
довідки-рахунку виданої ОСОБА_3 від
тієї ж дати. Визнання недійсним
договору комісії, за вимогами
вищезазначених норм права, і є
підставою для визнання недійсною
довідки-рахунку, що належним чином
відображено у рішенні суду першої
інстанції. До того ж, за ст. 1011 ЦК
України договір комісії укладається
тільки між власником майна (ОСОБА_1) та
комісіонером, за позовом оскаржувався
саме договір комісії від 20 листопада 2012
року між власником спірного автомобілю
та комісіонером на підставі якого
ОСОБА_3 була видана довідка-рахунок.
Відповідачем суду не доведено наміри
позивача оспорювати інші правочини
вчинені ОСОБА_3, як і не доведено
вчинення ОСОБА_3 інших правочинів щодо
спірного майна.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 3, 308, 313-316
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Докучаєвського міського суду
Донецької області від 27 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: