Справа № 149/181/14-ц Провадження №
22-ц/772/965/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Олійник І.В.Категорія:
Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі
головуючого судді Сала Т.Б., суддів
Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при
секретарі Торбасюк О.І.., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу головного
державного виконавця ВДВС
Хмільницького МРУЮ у Вінницькій
області Лесик Аліси Леонідівни та
апеляційну скаргу відділу ДВС
Хмільницького МРУЮ у Вінницькій
області на ухвалу Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 05.02.2014 року у справі за
скаргою ОСОБА_3 на дії головного
державного виконавця та відділу
державної виконавчої служби, -

встановила:

До Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області надійшла
вищезазначена скарга ОСОБА_3 на дії та
постанову державного виконавця, в якій
скаржник просив визнати
неправомірними дії головного
державного виконавця ВДВС
Хмільницького МРУЮ Лесик А.Л. щодо
винесення постанови ВП №4143770 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження за виконавчим листом
№149/3274/13-ц від 26.12.2013 року; просив
скасувати постанову ВДВС
Хмільницького МРУЮ від 10.01.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження; просив зобов'язати ВДВС
Хмільницького МРУЮ прийняти до
виконання виконавчий лист
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 26.12.2013 року у
справі № №149/3274/13-ц.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області скаргу ОСОБА_3
задоволено частково.

Постанова головного державного
виконавця відділу ДВС Хмільницького
МРУЮ у Вінницькій області Лесик А.Л. від
10.01.2014 року серії ВП № 41434770 про відмову
у відкритті провадження скасована та
зобов»язано відділ ДВС Хмільницького
МРУЮ у Вінницькій області вирішити
питання по заяві ОСОБА_3 щодо прийняття
до виконання виконавчого лист
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 26.12.2013 року у
справі № 149/3274/13-ц.

В задоволенні решти вимого відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду,
головний державний виконавець Лесик
А.Л. та начальник Хмільницького ВДВС
МРУЮ у Вінницькій області подали
апеляційні скарги, які аналогічні за
своїм змістом. В апеляційних скаргах
просять скасувати ухвалу суду першої
інстанції, і постановити нову ухвалу,
якою в задоволенні скарги ОСОБА_3
відмовити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що
висновки суду першої інстанції
суперечать ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема,
зазначають, що місцем виконання
рішення суду, за виконавчим листом,
виданого ОСОБА_3, є місцезнаходження
юридичної особи (боржника), а саме на
території Київської області.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали цивільної
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.12.2013року Хмільницьким міськрайонним
судом Вінницької області було виданий
виконавчий лист по справі №149/3274/13-ц,
яким зобов'язано ПАТ "Зернопродукт МХП"
повернути ОСОБА_3 земельну ділянку
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовану за межами населеного
пункту на території Рибчинецької
сільської ради Хмільницького району.

10.01.2014 року ОСОБА_3 подав до ВДВС
Хмільницького МРУЮ заяву про відкриття
виконавчого провадження, в якій просив
ВДВС Хмільницького МРУЮ прийняти до
виконання виконавчий лист
Хмільницького міськрайонного суду у
зазначеній справі.

Постановою головного державного
виконавця ВДВС Хмільницького РУЮ Лесик
А.Л. ВП №41434770 від 10.01.2014 року, відмовлено
у відкритті виконавчого провадження за
виконавчим листом №149/3274/13-ц від 26.12.2013
року.

Відмова у відкритті виконавчого
провадження була мотивована п.4 ч.1 ст. 26
ЗУ "Про виконавче провадження" -
пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем виконання рішення.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 частково,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що стягувач має право вибору
місця виконання рішення суду,
відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України
«Про виконавче провадження».

Однак, колегія суддів не погоджується з
даним висновком суду, оскільки до
такого висновку суд прийшов помилково,
застосувавши при цьому одночасно дві
різні норми однієї статі Закону.

Так, частина перша 20 Закону України "Про
виконавче провадження" зазначає, що
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

В даній справі встановлено, що згідно
вищезазначеного виконавчого листа,
юридичну особу - приватне акціонерне
товариство «Зернопродукт МХП»,
зобов'язано повернути ОСОБА_3 земельну
ділянку, яка знаходиться на території
Хмільницького району Вінницької
області.

Отже, зобов'язано боржника вчинити дію.

Колегія суддів вважає, що в спірних
правовідносинах необхідно застосувати
ч. 2 ст.20 Закону України «Про виконавче
провадження», в якій йдеться мова про
те, що виконання рішення, яке зобов'язує
боржника вчинити певні дії,
здійснюється державним виконавцем за
місцем проведення таких дій.

Положення даної частини статі є
однозначним, і додаткового тлумачення
не потребує. В даному випадку, говорити
про право стягувача на вибір місця
виконання рішення, яке передбачене ч. 1
ст. 20 Закону України «Про виконавче
провадження», є безпідставним,
оскільки про наявність самого права у
стягувача щодо вибору місця виконання
рішення можна розглядати лише в межах
частини першої зазначеної статі
Закону.

Проаналізувавши вищезазначені норми
Закону, колегія суддів вважає, що
стягувач не має право вибирати між
місцем виконання рішення, що
передбачено частиною першою даної
статі Закону та місцем виконання
рішення суду, що передбачено частиною
другою цієї статі Закону.

Отже, норма частини другої статті 20
Закону виключає можливість
застосування частини першої даної
статті Закону, що було зроблено судом
першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в цій
частині мотивація ухвали суду першої
інстанції підлягає зміні, оскільки до
спірних правовідносин слід
застосувати ч. 2 ст. 20 Закону України
«Про виконавче провадження», і на
підставі цієї норми, постанову
головного держаного виконавця слід
визнати неправомірною, і як наслідок,
дана постанова підлягає скасуванню.

Окрім цього, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необхідність
зобов'язання відділ державної
виконавчої служби вирішити питання по
заяві ОСОБА_3 щодо прийняття до
виконання виконавчого листа, оскільки
він теж зроблений з порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця чи
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимоги
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушенні
права чи свободи.

Із змісту даної норми випливає, що в
першу чергу обов'язок усунути
порушенні права заявника покладається
на державного виконавця або іншу
посадову особу державної виконавчої
служби.

Суд першої інстанції, не мотивувавши
своє рішення в цій частині, не звернув
уваги на зазначену норму закону, і не
зобов'язав державного виконавця Лесик
А.Л. усунути порушення, що також
підлягає зміні в мотивувальній та
резолютивній частинах ухвали.

Однак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу того, що вимоги скарги про
зобов'язання відділ державної
виконавчої служби прийняти до
виконання та відкрити виконавче
провадження, не підлягають
задоволенню, оскільки це питання є
виключною компетенцією органу
державної виконавчої влади,
передбаченою ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апелянти мотивують свої скарги
лише тим, що право вибору у ОСОБА_3 щодо
місця виконання рішення суду немає.
Інша мотивація рішення суду першої
інстанції не оскаржується.

Отже, колегія суддів прийшла до
переконання, що ухвала суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
мотивувальної частини, і частково в
резолютивній її частині, яка
стосується застосування частин першої
та другої ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження» та зобов'язання
вчинити дії, а в цій частині мотивація
суду першої інстанції підлягає
виключенню.

З іншою частиною мотивації
рішення суду першої інстанція колегія
суддів погоджується, оскільки всі
вимоги скаржника розглянуті та їм
надана правова оцінка, яка не
суперечить нормам ЦПК України та
Закону України «Про виконавче
провадження».

Враховуючи все вищевикладене,
керуючись ст.ст. 303, 312, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Ухвалу Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 05.02.2014 року
змінити.

Виключити з мотивувальної частини
зазначеної ухвали одночасне посилання
суду першої інстанції на частину першу
та другу ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження», залишивши ч. 2
ст. 20 даного Закону, як підставу для
скасування спірної постанови
державного виконавця.

Резолютивну частину ухвали суду в
частині зобов'язання вчинити дії
викласти в наступній редакції:
«Зобов'язати головного державного
виконавця ВДВС Хмільницького МРУЮ у
Вінницькій області Лесик Алісу
Леонідівну розглянути заяву ОСОБА_3 та
вчинити дії передбачені ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження».

В решті ухвалу суду першої інстанції
залишити без мін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Т.Б. Сало

Судді:
Т.О. Денишенко

А.Ю. Зайцев