РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Манжос М.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський релейний завод «Радіореле», ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання недійсною приватизації житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним правочин приватизації квартири № 72 по пр.. ОСОБА_4,23 в м. Харкові, здійснений 23.07.2000; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 3-00-190 від 25.07.2000, видане на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на квартиру № 72 по пр.. ОСОБА_4,23 в м. Харкові.

До суду надійшла заява представника позивача про підтримання позовних вимог в повному обсязі та клопотання про розгляд справи за його відсутності і винесення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача - Державного підприємства «Харківський релейний завод «Радіореле» в судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 21.10.2013 позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом в ОСОБА_5 військ МВС України у м. Харкові.

Відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2006 за № 1081, військовослужбовці внутрішніх військ МВС України забезпечуються за місцем проходження військової служби службовими житловими приміщеннями та житлом для постійного проживання.

В жовтні 2013 року позивачем ОСОБА_1 в ході збору документів для постановки на облік військовослужбовців для забезпечення за місцем проходження військової служби службовими приміщеннями та житлом для постійного проживання, було виявлено, що 25.07.2000 її батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також діяли в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовано квартиру № 72 по пр.. ОСОБА_4,23 в м. Харкові через ДП «Харківський релейний завод» як орган приватизації.

25 липня 2000 року на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житло квартиру № 72 по пр.. ОСОБА_4,23 в м. Харкові, реєстраційний № 3-00-190.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що її батьки, здійснюючи приватизацію частини житла на її імя, діяли під впливом помилки щодо правової природи правочину, його змісту, прав сторін та не підозрювали, що здійснення цього правочину суперечить правам та інтересам позивача, наявність у власності позивача без його волевиявлення частини житлового приміщення позбавляє її права на отримання житла за місцем проходження військової служби.

Статтею 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотною може вважатися помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути. Позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості самостійно усунути наслідки помилки батьків щодо приватизації частини квартири, а тому змушена звертатися до суду із відповідним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.. 126 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разв неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які снують на момент відшкодування.

Згідно вимог ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Враховуючи викладене суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, а порушення житлових прав позивача ОСОБА_1 є підставою для визнання недійсним документу свідоцтва про право власності на житло № 3-00-190 від 25.07.2000 на квартиру № 72 по пр.. ОСОБА_4,23 в м. Харкові, видане на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним правочин приватизації квартири № 72 по пр.. ОСОБА_4,23 в м. Харкові, здійснений 23.07.2000.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 3-00-190 від 25.07.2000, видане на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на квартиру № 72 по пр.. ОСОБА_4,23 в м. Харкові.

Рішення може бути оскаржено до судової палати апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі у 10-ти денний термін, апеляційної скарги або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_6