Справа № 201/854/14-ц (2/201/660/2014)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді
Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській
Т.М.,

за участю : представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Анохіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
центрального відділення філії
публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», публічного акціонерного
товариства «Фідобанк», треті особи:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Національний банк України, про
визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 20 січня 2014 року звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
центрального відділення філії
публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», публічного акціонерного
товариства «Фідобанк», треті особи:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Національний банк України, про
визнання договорів недійсними.

Позивач у позовній заяві та
представник позивача у судовому
засіданні в обґрунтування позовних
вимог посилались на те, що 04 квітня 2008
року між ВАТ «Ерсте Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Фідобанк», та ОСОБА_3 в рамках
укладеної між сторонами генеральної
кредитної угоди № 01/306/003 від 04 квітня 2008
року на загальну суму 132 000,00 доларів
США, були укладені кредитний договір №
014/14113/2/13057, за умовами якого позивачу
був наданий кредит у сумі 120 000,00 доларів
США, та кредитний договір № 014/14113/3/13061,
за умовами якого позивачу був наданий
кредит у сумі 12 000,00 доларів США. В
забезпечення виконання зобов'язань
позичальником за вказаними договорами
між цими ж сторонами також 04 квітня 2008
року був укладений договір іпотеки №
014/14113/2/13057/1. Крім того, в забезпечення
виконання зобов'язань позичальником
між банком та ОСОБА_5 був укладений
договір поруки № 014/14113/2/13057/2 від 04
квітня 2008 року. Однак, позивач вважає,
що зазначені договори відповідно до
вимог чинного законодавства України
необхідно визнати недійсними, оскільки
відповідач використовував іноземну
валюту як засіб платежу без
індивідуальної ліцензії також просив
суд зобов'язати приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 виключити
нерухоме майно, що є предметом іпотеки
за вказаним договором іпотеки, з
реєстру іпотек та заборони на
відчуження запис про таке майно (а. с.
2-5).

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала та наполягала на їх
задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнавала у повному
обсязі, просила суд у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на те, що
отримуючи грошові кошти у кредит
позивач не пред'являв жодних вимог,
щодо недійсності даного правочину, а
також позивача було належним чином
проінформовано про всі істотні умови
договору: спосіб, терміни погашення
кредиту, розмір та терміни сплати
процентів та інших платежів, умови
дострокового розірвання договору тощо,
що підтверджується наявністю
особистого підпису позивача на спірних
договорах (а. с. 82-84).

Вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали даної цивільної справи, суд
приходить до висновку щодо
необґрунтованості позовних вимог,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року
між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 в
рамках укладеної між сторонами
генеральної кредитної угоди № 01/306/003
від 04 квітня 2008 року на загальну суму 132
000,00 доларів США(а. с. 13-15), були укладені
кредитний договір № 014/14113/2/13057, за
умовами якого позивачу був наданий
кредит у сумі 120 000,00 доларів США (а. с.
10-12), та кредитний договір № 014/14113/3/13061,
за умовами якого позивачу був наданий
кредит у сумі 12 000,00 доларів США (7-9).

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальником за вказаними кредитними
договорами між цими ж сторонами також 04
квітня 2008 року був укладений договір
іпотеки № 014/14113/2/13057/1, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1104,
предметом іпотеки за яким є житловий
будинок № 9 по вул. Мінській в м.
Дніпропетровську та належить ОСОБА_3 на
праві власності (а. с. 16-18).

Крім того, в забезпечення виконання
зобов'язань позичальником між банком
та ОСОБА_5 був укладений договір поруки
№ 014/14113/2/13057/2 від 04 квітня 2008 року (а. с.
19-20).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та
укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці - гривні. Сторони
можуть визначати грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання повинно виконуватися в
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим нормативно -
правовим актом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» на підставі банківської
ліцензії банки мають право здійснювати
операції з валютними цінностями.

Статті 47 та 49 ЗУ «Про банки банківську
діяльність» визначають операції
банків із розміщення залучених коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик як кредитні операції,
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Вказані операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями. Генеральні ліцензії
видаються комерційним банкам та іншим
фінансовим установам, що не потребують
індивідуальної ліцензії на весь період
дії режиму валютного регулювання.

Інструкцією про перші регулювання
діяльності банків в Україні,
затвердженою постановою Правління НБУ
від 28.08.01 р. № 368, передбачена вимога
покриття капіталом валютного
кредитного ризику. Положенням про
порядок формування та використання
резерву для відшкодування можливих
втрат за кредитними операціями банків,
затвердженим постановою Правління НБУ
від 06.07.00 р. № 279, встановлено підвищені
коефіцієнти резервування за
кредитними операціями в іноземній
валюті.

При цьому з урахуванням особливостей
діяльності банківських установ в
умовах фінансової кризи, НБУ
постановою Правління НБУ від 01.12.08 р. №
406 «Про затвердження змін до положення
про порядок формування та використання
резерву для відшкодування можливих
втрат за кредитними операціями банків»
посилив вимоги щодо формування,
банками спеціальних резервів за
кредитами, наданими позичальникам в
іноземній валюті.

На підставі Листа НБУ № 13-210/7871-22612 від
07.12.2009 р. «Про правомірність укладання
кредитних договорів в іноземній
валюті» належить встановити
відповідні юридичні факти: про
відсутність регулювання
законодавством України меж здійснення
кредитування в іноземній валюті за
строками та за сумами.

Отже, здійснювані банком операції з
надання кредитів в іноземній валюті у
будь-яких сумах та на будь-який строк
відповідно до підпунктів «в» частини 4
ст. 5 Декрету не вимагають отримання
індивідуальної ліцензії НБУ.

Отримуючи кредит, позивач не пред'являв
до відповідача вимог щодо зміни
визначення валюти кредитування,
порядку та строків сплати кредиту.
Зазначені умови кредитного договору є
суттєвими і оговорені в самому
договорі, а його форма та зміст
відповідають положенням ст. 203 ЦК
України.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Цивільне законодавство базується на
принципі обов'язкового виконання
сторонами зобов'язань за договором.
Позивач свої зобов'язання виконав у
повному обсязі. За загальним правилом,
закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не передбачено договором або
законом. На зміну спірного договору
банком не надано згоди та й взагалі
внесення змін до договору є право
сторони, а не обов'язок. В даному разі
при внесенні змін до договору банк
покладається на власний розсуд
виходячи з засад доцільності та
економічної вигоди.

Статтею 652 ЦК України передбачено
можливість зміни договору за згодою
сторін у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувались при укладенні
договору.

З огляду на вищевикладене кредитні
договори, укладені між позивачем та
відповідачем, відповідають вимогам
законодавства України, а отже і спірні
договір іпотеки та договір поруки,
укладені в забезпечення виконання
кредитних зобов'язань ОСОБА_3, також
були укладені з дотриманням вимог
чинного законодавства України.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у судовому засіданні
у їх сукупності, та вирішуючи вимоги
позивача до відповідача, щодо визнання
недійсними укладених 04 квітня 2008 року
договорів, а саме: кредитних договорів
№ 014/14113/2/13057 та № 014/14113/3/13061, договору
іпотеки № 014/14113/2/13057/1, договору поруки
№ 014/14113/2/13057/2, а також вирішуючи вимоги
щодо зобов'язання нотаріуса виключити
запис про нерухоме майно, що є
предметом іпотеки за договором
іпотеки, з реєстру іпотек та заборони
на відчуження, суд виходив з того, що за
наслідком укладення кредитних
договорів між позивачем та
відповідачем сторони взяли на себе
певні зобов'язання , зокрема,
відповідач взяв на себе зобов'язання
надати позивачу кредит, а позивач -
повернути кредит та сплатити проценти
за користування ним у порядку, розмірах
та строки, встановлені умовами
кредитного договору, у зв'язку з чим суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача у
повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та враховуючи результат
розгляду даної цивільної справи, а
також те, що позивач звільнений від
сплати судового збору на підставі ЗУ
«Про захист прав споживачів», суд
вважає за необхідне судові витрати по
даній цивільній справі віднести за
рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ
«Про банки і банківську діяльність»,
Декретом Кабінету Міністрів «Про
систему валютного регулювання та
контролю», ст. ст. 203, 207-209, 215, 235, 523, 526-530,
629, 652, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213,
215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до центрального відділення
філії публічного акціонерного
товариства «Фідобанк», публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»,
треті особи: приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
Національний банк України, про
визнання договорів недійсними -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційний суд Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення через Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой