АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4404/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Л.Г. Якименко Доповідач -
Тамакулова В.О.Категорія 2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів:Чубуков О.П., Калиновського А.Б.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
незакінченого будівництва спільною
сумісною власністю та стягнення
коштів, витрачених на будівництво,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2009 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
визнання незакінченого будівництва
спільною сумісною власністю та
стягнення коштів, витрачених на
будівництво.

В обґрунтування позову посилався
на те, що його батьки -відповідачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1987
року по 16 квітня 2009 року, від шлюбу
мають сина - позивача по справі ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 1997 році відповідач ОСОБА_5 на
підставі ордеру отримала у
користування двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. У 1999 році квартира
приватизована ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Фактично позивач разом з відповідачами
проживав у квартирі АДРЕСА_2, яка на
підставі договору купівлі-продажу від
21 жовтня 1999 року, належить відповідачу
ОСОБА_6

У 2003 році зі згоди органу опіки та
піклування, коли позивачу було 15 років,
квартира АДРЕСА_1 була продана за 8400
дол. США. Отримані кошти, відповідачі
віддали у борг знайомим, а за отримані
кошти від відсотків вирішували
побутові проблеми. 01 червня 2005 року
батько відповідача ОСОБА_6-
ОСОБА_7подарував йому домоволодіння
АДРЕСА_3, а на підставі договору
дарування від 28 березня 2006 року -
земельні ділянки під вказане
домоволодінням площею 0,1000 га та 0,0352
га. Після отримання у дар домоволодіння
та земельної ділянки відповідачі
розпочали будівництво нового
житлового будинку замість старого ,
який будувався подружжям ОСОБА_5, у
тому числі і за кошти від продажу
належної позивачу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Новий будинок не введено в
експлуатацію, право власності на нього
не зареєстровано, тому позивач просив
суд визнати незавершений будівництвом
житловий будинок АДРЕСА_3 спільною з
відповідачами сумісною власністю,
стягнути з ОСОБА_6 на його користь
грошові кошти, витрачені на
будівництво будинку з урахуванням
облікової ставки НБУ у розмірі 47833 грн.

В продовж розгляду справи позивач
уточнив свої вимоги , просив розглядати
належну йому від продажу квартири суму,
як боргові зобов'язання відповідача
ОСОБА_7, що були використані ним для
будівництва.

Відповідач ОСОБА_6 позов не
визнав, в письмових запереченнях
посилався на те, що будинок та земельна
ділянка є його власністю, доказів того,
що позивачем були витрачені якісь
кошти на його будівництво - не надано.
ОСОБА_5 не приймала участі у витратах та
будівництві будинку, оскільки
відповідач з квітня 2008 року проживає
однією сім'єю з ОСОБА_8, з якою
зареєстрував шлюб 06 серпня 2011 року, а
шлюб з ОСОБА_5 було розірвано рішенням
суду 16 березня 2009 року.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилась, про слухання
справи повідомлена належним чином.

Рішенням суду І інстанції в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального права
просить скасувати рішення й
постановити нове, яким вимоги
задовольнити.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що
відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5
знаходились у зареєстрованому шлюбі з
26 вересня 1987 року по 16 квітня 2009 року,
від шлюбу мають сина - позивача по
справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 1997 році відповідач ОСОБА_5 на
підставі ордеру отримала у
користування двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. У 1999 році квартира
приватизована ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Фактично позивач разом з відповідачами
проживав у квартирі АДРЕСА_2, яка на
підставі договору купівлі-продажу від
21 жовтня 1999 року, належить відповідачу
ОСОБА_6

У 2003 році зі згоди органу опіки та
піклування, коли позивачу було 15 років,
квартира АДРЕСА_1 була продана.
Отримані кошти, відповідачі надавали у
борг знайомим.

01 червня 2005 року батько
відповідача ОСОБА_6., ОСОБА_9 подарував
йому домоволодіння АДРЕСА_3, а на
підставі договору дарування від 28
березня 2006 року - земельні ділянки під
вказане домоволодінням площею 0,1000 га
та 0,0352 га. Після отримання у дар
домоволодіння та земельної ділянки
відповідач розпочав будівництво
нового житлового будинку замість
старого.

При відмові в позові суд зазначив, що
позивач не надав доказів того, що
отримана сума від продажу квартири
АДРЕСА_1 була витрачена для набуття
права власності саме на будівництво
будинку по вул. Широкій, 123 у м.
Дніпропетровську.

Стосовно посилань позивача на те, що
після продажу належної йому на праві
власності квартири, його батьки ,
отриману суму передали у борг та
отримували з цього прибуток, тому її
слід вважати позикою, суд зазначив, що
такі факти також не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні та
не доведені позивачем тому відмовив в
позові.

Однак такі висновки не грунтуються на
матеріалах справи, законі і є
передчасними.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Ст. 11 ЦПК України передбачено право
суду розглядати цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог.

За ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконав
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.

Обґрунтованим є рішення, що ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, що підтверджені тими
доказами, які були досліджені в суді

В порушення вимог ст. 11 ЦПК України, суд
не уточнив у позивача підстав
заявлених вимог і при відмові в позові
одночасно послався на дві
взаємовиключні правові підстави з
різними предметами спору. Суд не
звернув уваги на посилання позивача в
судовому засіданні про збереження
відповідачами належного позивачу
майна, яким є грошові кошти, без
достатньої правової підстави.
Встановлення вказаних обставин є
суттєвим, оскільки впливає, як на
визначення предмету спору так і
правових підстав заявлених вимог.

Ч. 4 ст. 10 ЦПК України зобов'язує суд
сприяти: всебічному і повному
з'ясуванню щодо обставин спору;
роз'яснювати особам, які беруть участь
у справі, їх права та обов'язки,
попереджати про вчинення або не
вчинення процесуальних дій, здійсненню
їх прав у випадках, що встановлені цим
Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
апеляційна інстанція скасовує рішення
якщо судом неправильно застосувано
норми матеріального чи процесуального
права.

Суд допустив такі порушення. В протиріч
вимог вказаних норм Закону судом
належно не встановлено: фактичних
обставин по справі, не уточнено позицію
позивача стосовно правових підстав
заявленого позову та характер
правовідносин сторін, не з'ясовано
конкретні вимоги стягнення грошових
сум з кожного із відповідачів, не
надано роз'яснень, як того вимагає
Закон.

Суд зробив передчасні висновки та
постановив незаконне рішення, яке
підлягає скасуванню, з постановленням
нового - відмови в позові.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
24 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
незакінченого будівництва спільною
сумісною власністю та стягнення
коштів, витрачених на будівництво -
скасувати, в позовних вимогах
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

С у д д і: