АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
український експертний центр» про
видачу судового наказу про стягнення
з ОСОБА_1 заборгованості за
житлово-комунальні послуги, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
судовий наказ Дарницького районного
суду м. Києва від 25 грудня 2013 року ,-

встановила:

Судовим наказом Дарницького районного
суду м. Києва від 25 грудня 2013 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перший український
експертний центр» заборгованість за
оплату житлово-комунальних послуг в
сумі 873 грн. 89 коп. та судовий збір в
сумі 114 грн. 70 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року заяву ОСОБА_1
про скасування судового наказу від 25
грудня 2014 року залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
його скасувати та відмовити в
задоволені заяви про видачу судового
наказу.

Посилається на ті підстави, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Перший український
експертний центр» не є законним
балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1,
між ним та заявником не існує
договірний відносин. На протязі
всього часу проживання у будинку він
сплачує всі необхідні платежі на
користь належних осіб, які надавали
комунальні послуги. Факт оплати
підтверджується відповідними
платіжними документами. До поданих
заявником документів не додано
письмових доказів фактичного надання
та отримання комунальних послуг, що
свідчить про наявність спору про
право.

В судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перший український
експертний центр» Тарасенко  Ю.Д.
просив апеляційну скаргу відхилити та
залишити виданий судовий наказ без
змін.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження», наявність
спору про право (пункт 2 частини третьої
статті 100 ЦПК), яке є підставою для
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги. Крім того,
мають ураховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності.
Така вимога може бути вирішена лише у
позовному провадженні (частина третя
статті 267 ЦК України.

В пункті 13 вищезазначеної постанови
зазначено, що якщо заявлено вимогу про
стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні, телекомунікаційні
послуги, послуги телебачення та
радіомовлення (пункт 3 частини першої
статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути
видано за наявності відповідних
договорів про надання таких послуг,
інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг. Крім того,
заявник має обґрунтувати свої вимоги
та додати документи, що вказують на
правильність і безспірність
розрахунків, а також застосування
тарифів на відповідні послуги.

За змістом статті 98, пункту 2 частини
третьої статті 100, статті 103 ЦПК України
до заяви про видачу судового наказу
додаються оригінали або належним чином
завірені копії документів, які
підтверджують матеріально-правову
вимогу заявника. На такі документи
поширюються вимоги статей 58 і 59 ЦПК
України щодо належності та
допустимості доказів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 95 ЦПК України
судовий наказ є особливою формою
судового рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу
може звернутися особа, якій належить
право вимоги, а також органи та особи,
яким законом надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦПК України
судовий наказ може бути виданий у разі
коли заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Згідно ст. 100 ЦПК України суддя
відмовляє у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, у разі, якщо із заяви і
поданих документів вбачається спір про
право.

Відповідно до зазначеної норми закону
та п. 2 ч. 8 ст. ст. 105-1 ЦПК України
наявність спору про право є підставою
для відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, а на даній
стадії - для скасування судового
наказу.

Відмовляючи в задоволені заяви про
скасування судового наказу суд першої
інстанції виходив з того, що доказів
на підтвердження необґрунтованості
вимог стягувача боржник не надав.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується тому, що суд першої
інстанції, постановив ухвалу без
належного врахування обставин, що
мають значення для справи та невірно
застосував положення процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, при
поданні заяви про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги заявником
не надано договорів про надання таких
послуг, інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг, не додано
документи, що вказують на правильність
і безспірність розрахунків та щодо
застосування тарифів на відповідні
послуги.

Боржник оспорює наявність договірних
відносин та безспірність
заборгованості, тобто у заяві про
скасування судового наказу вказується
про наявність спору про право, а тому
вищевикладені обставини мають бути
з'ясовані в судовому засіданні в
порядку позовного провадження.
Встановивши факт відсутності
договорів на підтвердження
матеріально-правових вимог, а також
інших письмових доказів, які
підтверджують факт надання послуг, суд
повинен був відмовити у прийнятті
заяви та роз'яснити стягувачу, що він
може звернутись з вимогами в порядку
позовного провадження, а не надавати
правову оцінку правовідносинам та
доказам, запереченням наданим
сторонами судового наказу, що
суперечить положенням ст. 100 ЦПК
України.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що виданий судовий
наказ підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 100, 105-1, 303, 304, 307, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Судовий наказ Дарницького районного
суду м. Києва від 25 грудня 2013 року
скасувати.

Роз'яснити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Перший український
експертний центр», що заявлені ним
вимоги можуть бути розглянуті в
позовному провадженні з додержанням
загальних правил щодо пред'явлення
позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/5019/2014

Головуючий в суді першої інстанції:
Трусова  Т.О.

Доповідач в суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.