Справа № 495/7598/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивачів:

- від прокуратури - Євглевський А.В.
(посвідчення № 006985 видане 01.10.2012 року)

- від Б-Дністровської МР - не з'явився

- від ІДАБК - не з'явився

від відповідачів:

- від ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (паспорт серії
НОМЕР_2 виданий 10.04.1996 року)

- від ГУЮ - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/7596/13-ц

за позовом Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Білгород-Дністровської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області

до:

- ОСОБА_2

- Головного управління юстиції в
Одеській області

про скасування державної реєстрації
права власності, зобов'язання знести
об'єкт самочинного будівництва та
зобов'язання звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

27.11.2013 року Заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора (далі по тексту - позивач-1) в
інтересах держави в особі
Білгород-Дністровської міської ради
(далі по тексту - позивач-2) та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області (далі по
тексту - позивач-3) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач-1) та Головного
управління юстиції в Одеській області
(далі по тексту - відповідач-2) про
скасування державної реєстрації права
власності, зобов'язання знести об'єкт
самочинного будівництва та
зобов'язання звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки.

Так, прокурор просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 на гараж АДРЕСА_1,
загальною площею 27,6 кв.м., в тому числі з
підвалом площею 27,0 кв.м.;

- зобов'язати ОСОБА_2 знести самочинне
будівництво, а саме: гараж АДРЕСА_1,
загальною площею 27,6 кв.м., в тому числі з
підвалом площею 27,0 кв.м.;

- зобов'язати ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 27,6 кв.м., вартістю 2 134,86 грн., що
знаходиться під гаражем АДРЕСА_1.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при
проведені Білгород-Дністровською
міжрайонною прокуратурою перевірки,
встановлено, що ОСОБА_2 самовільно
збудовано літ. «А» гараж АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки відділу
Держземагентства у м.
Білгород-Дністровському, нормативна
вартість 1 кв. м. земельної ділянки
становить 77,35 грн. З метою визнання
права власності на зазначене
будівництво ОСОБА_2 звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом, який рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23.10.2012 року по справі № 1505/5637/2012
задоволений. Рішенням апеляційного
суду Одеської області від 18.06.2013 року,
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23.10.2012 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у позовних вимогах
ОСОБА_2 до ВК Б-Дністровської МР за
участю третьої особи ГБК «Сонячний»
про визнання права власності на
самочинне будівництво відмовлено у
повному обсязі. На підставі
вищевикладеного, позивач-1 звернувся до
суду з вказаною позовною заявою.

В судових засіданнях представник
прокуратури заявлені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Б-Дністровська МР та ІДАБК відзив або
заперечення на позов до суду не надали
та їх представники в судові засідання
не з'явилися без поважних причин, про
причини неявки суд не повідомили,
будь-яких клопотань не заявляли, хоча
були належним чином повідомлені про
час та місце судових засідань, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями та
розписками.

Відповідач-1 - ОСОБА_2, надав до суду
заперечення на позов, відповідно до
якого просив в задоволенні позовних
вимог заступника Б-Дністровського
міжрайонного прокурора відмовити в
повному обсязі. Такі доводи та вимоги
відповідача-1 мотивовані тим, що,
по-перше, власник земельної ділянки,
Б-Дністровська МР, не заперечувала та
не заперечує проти визнання за ним
майнових прав на нерухоме майно,
по-друге, як члену гаражно-будівельного
кооперативу «Сонячний» йому була
надана кооперативом в користування
земельна ділянка, на якій збудовано
гараж, що свідчить про не вчинення
будь-яких протиправних дій з метою її
зайняття, по-третє, вимога про
скасування державної реєстрації є
незаконною, оскільки в нього право
власності на гараж виникло з моменту
здійснення відповідної реєстрації
речових прав на це майно, а у позивача
відсутні будь-які доводи та претензії,
що реєстрація була здійснена незаконно
або з порушенням діючого на той момент
законодавства.

В судових засіданнях ОСОБА_2
заперечував проти заявленого
заступником Б-Дністровського
міжрайонного прокурора позову та
просив в його задоволенні відмовити в
повному обсязі.

Представник відповідач-2 - ГУЮ в
Одеській області, в судові засідання не
з'явився, але подав до суду заперечення
на позов заступника Б-Дністровського
міжрайонного прокурора, відповідно до
якого просив в задоволенні позову
вимог в частині вимог до ГУЮ в Одеській
області відмовити, справу розглядати
за його відсутності.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення представника
прокуратури та відповідача-1 - ОСОБА_2,
суд дійшов на наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом у судовому
засіданні, в червні 2012 року ОСОБА_2
звернувся до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Б-Дністровської МР
за участю третьої особи ГБК «Сонячний»
про визнання права власності на
самочинне будівництво.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23.10.2012 року позовна заява ОСОБА_2 до
Б-Дністровської МР за участю третьої
особи ГБК «Сонячний» про визнання
права власності на самочинне
будівництво задоволена. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на самочинно
збудовані літ. «А» гараж АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним вище
рішенням, заступник Б-Дністровського
міжрайонного прокурора звернувся до
апеляційного суду Одеської області з
апеляційною скаргою, згідно з якою
просив рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23.10.2012 року скасувати, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 18.06.2013 року апеляційну
скаргу заступника Б-Дністровського
міжрайонного прокурора задоволено.
Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23.10.2012 року скасовано. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до
Б-Дністровської МР за участю третьої
особи ГБК «Сонячний» про визнання
права власності на самочинне
будівництво відмовлено.

Згідно рішення Реєстраційної служби
Б-Дністровського МУЮ щодо отримання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно за
результатом розгляду запиту № 3647606 від
04.07.2013 року, у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно наявні
відомості щодо реєстрації ОСОБА_2 права
власності на гараж АДРЕСА_1.

Згідно із ст.1 Земельного кодексу
України, земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

У відповідності до ст.83 Земельного
кодексу України, землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю; у комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Статтею 12 Земельного кодексу України
встановлено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин та території
сіл, селищ, міст зокрема належить:

- розпорядження землями територіальних
громад;

- передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

У сенсі положень ст.116 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи набувають право власності та
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу
України, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_2 не отримував
правовстановлюючого документа на
спірну земельну ділянку, такий
документ не проходив державну
реєстрацію, межі земельної ділянки в
натурі (на місцевості) йому не
виносились.

Отже, ОСОБА_2 неправомірно приступив до
використання спірної земельної
ділянки всупереч вимогам ст.125
Земельного кодексу України.

За змістом ст.212 Земельного кодексу
України, самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними.

Відповідно до ст.ст. 20, 23, 24, 29 Закону
України «Про планування і забудову
територій», фізичні і юридичні особи,
які мають намір здійснити будівництво
об'єктів містобудування (тобто
капітальних будівель або споруд) на
земельних ділянках, повинні отримати у
відповідних виконавчих органів дозвіл
на таке будівництво.

В матеріалах справи відсутні належні
документи, які б свідчили, що самочинно
збудований об'єкт нерухомості,
збудований відповідно до вимог чинного
законодавства, із дотриманням
встановлених державних стандартів.

Статтею 376 Цивільного кодексу України
встановлено застосування до
забудовника санкцій у вигляді знесення
об'єкта самочинного будівництва, які
частини 4 і 7 зазначеної норми закону
пов'язують з порушенням суспільних
інтересів, прав власника (користувача)
земельної ділянки, на якій здійснено
будівництво, або інших осіб.

Цією нормою закону передбачено
загальне правило про те, що особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього, а
також зобов'язана знести за власний
рахунок самочинне будівництво у разі
заперечення власника земельної
ділянки проти визнання за цією особою
права власності на нерухоме майно.

Крім того вказаною правовою нормою
чітко визначено коло осіб, які наділені
правом вимагати знесення особою, яка
здійснила самочинне будівництво,
об'єкту самочинного будівництва, а саме
- власник (користувач) земельної
ділянки, на якій здійснене самочинне
будівництво, а також відповідний орган
державної влади або місцевого
самоврядування.

Положення частини 1 статті 376
Цивільного кодексу України дають
підстави для висновку, що критеріями
самочинного будівництва є: будівництво
об'єкту нерухомого майна на земельній
ділянці, яка не відведена для цієї мети,
здійснене без належного дозволу чи
проекту, або з порушенням будівельних
норм і правил,

Відповідно до частини 2 статті 376
Цивільного кодексу України, особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна не
набуває права власності на нього.

Наведена норма закону передбачає три
окремі підстави для визнання
будівництва самочинним та відповідні
правові наслідки для особи, яка його
здійснила.

Зокрема, майно підлягає знесенню
особою, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво, або за її
рахунок, якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб (частина 4
статті 376 ЦК України).

Таким чином, аналіз норм чинного
законодавства свідчить про те, що
законодавство не визнає самочинне
будівництво об'єктом правового
захисту, крім передбаченого частиною 3
статті 367 Цивільного кодексу України
випадку, а тому правовими наслідками
самочинного будівництва, в разі
звернення до суду з позовом
відповідного органу, є знесення такого
будівництва.

При цьому, під самочинним будівництвом
слід розуміти як нове будівництво, так
і реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості (стаття 9 Закону
України від 20.05.1999 року «Про
архітектурну діяльність»).

Будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
нерухомості здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку,
визначеному статтею 9 Закону України
«Про архітектурну діяльність».

Будівництво без належного дозволу має
місце як при відсутності дозволу на
будівництво, так і при відсутності
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Відповідно до Законів України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», «Про основи
містобудування», здійснення
будівництва на земельних ділянках, не
наданих відповідно до вимог закону, без
отримання дозволів на будівництво та
виконання будівельних робіт, без
розроблення і затвердження проектної
документації, є самовільним
будівництвом і тягне за собою
відповідальність згідно із
законодавством.

Отже, застосування до забудовника
санкцій у вигляді знесення об'єкта
самочинного будівництва закон пов'язує
з порушенням ним встановленого порядку
забудови території і використання
земель.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідного дозволу на виконання
ОСОБА_2 будівництва нерухомого майна не
видавалось. Будівництво здійснювалось
ОСОБА_2 без належних документів, що
засвідчують право землекористування, і
дозволу інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю.

При таких обставинах суд вважає, що між
сторонами виникли правовідносини, які
регулюються ч.7 ст.376 Цивільного кодексу
Україні, відповідно до якої житловий
дім, будівля, споруда, інше нерухоме
майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони побудовані або
будуються на земельній ділянці, яка не
була відведена для цієї цілі, або без
належного дозволу чи належним чином
затвердженого проекту. Особа, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, зобов'язана знести цю
будову та відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням об'єкту в
попередній стан.

Відповідач-1 - ОСОБА_2 у поданому до суду
запереченні та в судовому засідання
посилався на те, що:

- рішенням Б-Дністровської МР № 710-VI від
31.10.2013 року надано гр. ОСОБА_2 дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність по АДРЕСА_1, площею 0,0052 га, для
будівництва індивідуального гаражу;

- ТОВ «Константа Юг-Сервіс» за заявою
(клопотанням) ОСОБА_2 та на підставі
договору № 98 від 19.11.2013 року
виготовлено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_2 для будівництва
індивідуального гаражу за адресою:
АДРЕСА_1;

- висновком Управління містобудування
та архітектури ВК Б-Дністровської МР
№746 від 27.11.2013 року визнано, що проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0052 га у власність гр.
ОСОБА_2 для будівництва
індивідуального гаражу за адресою:
АДРЕСА_1, відповідає вимогам чинного
законодавства України та іншим
нормативно-правовим актам та
погоджується.

Між тим, відповідно до пункту 4
Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України про
правовий режим самочинного
будівництва», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається
будівництво хоча і на підставі проекту,
але за наявності істотних порушень
зазначених норм та правил як у самому
проекті, так і при будівництві, за
наявності рішень спеціально
уповноважених органів про усунення
порушень. Будівництвом об'єкта
нерухомості на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети,
вважається спорудження таких об'єктів
на земельній ділянці, що не віднесена
до земель житлової й громадської
забудови, зокрема, наданій для ведення
городництва, сінокосіння, випасання
худоби тощо, цільове призначення або
вид використання якої не змінено в
установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою. Не
може вважатися наданням земельної
ділянки лише рішення компетентного
органу влади про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або для
розробки проекту забудови.

Під метою надання земельної ділянки
слід розуміти вид використання
земельної ділянки (стаття 19 ЗК,
Класифікація видів цільового
призначення земель, затверджена
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23 липня 2010 року
№548), зазначений у рішенні відповідного
компетентного органу державної влади
чи місцевого самоврядування про
надання земельної ділянки у
користування або передачу у власність
з урахуванням цільового призначення
земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом дозвільний
документ, що дає право виконувати
підготовчі та будівельні роботи саме
того об'єкту і на тій земельній ділянці,
яка передана з цією метою певній особі.
Під проектом слід розуміти залежно від
категорії об'єкта будівництва
відповідний склад документації,
отриманої відповідно до Закону, а також
будівельний паспорт та технічні умови,
отримані відповідно до Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з
істотним порушенням будівельних норм і
правил, вважається у тому числі
будівництво, яке хоча і здійснюється за
наявності проекту, але з порушенням
державно-будівельних норм та
санітарних правил, що загрожують життю
та здоров'ю людини у разі невиконання
приписів інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Таким чином, рішення Б-Дністровської МР
№ 710-VI від 31.10.2013 року про надання гр.
ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, виготовлений ТОВ
«Константа Юг-Сервіс» проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 для
будівництва індивідуального гаражу та
висновок Управління містобудування та
архітектури ВК Б-Дністровської МР № 746
від 27.11.2013 року про визнання проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для
будівництва індивідуального гаражу
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства України та іншим
нормативно-правовим актам та
погоджується, не є підставою для
визнання за ОСОБА_2 права власності на
самочинне будівництво та не звільняє
його від відповідальності за таке
самочинне будівництво.

Згідно із пунктом 2 ст.121 Конституції
України, на органи прокуратури
покладається представництво інтересів
держави в суді у випадках, визначених
законом. Право звернення прокурора або
його заступника до суду в інтересах
держави передбачено ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Статтею 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді, що
полягає у здійсненні прокурорами від
імені держави процесуальних та інших
дій, спрямованих на захист у суді
інтересів громадянина або держави у
випадках, передбачених законом.

Однією із форм представництва є
звернення до суду з заявами та позовами
про захист прав і свобод іншої особи,
невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб, та
інше.

Рішенням Конституційного Суду України
від 08.04.1999 року № З-рп/99 у справі про
представництво інтересів держави в
арбітражному судочинстві зазначено, що
прокурор або його заступник самостійно
визначає і обґрунтовує в позовній
заяві, в чому полягає порушення
інтересів держави чи в чому існує
загроза інтересам держави, і ця заява є
підставою для порушення справи в суді.
Під поняттям «орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах»,
зазначеним у частині другій статті 2
Господарського процесуального кодексу
України, потрібно розуміти орган
державної влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість, правомірність та
законність позовних вимог заступника
Б-Дністровського міжрайонного
прокурора, у зв'язку з чим позовна заява
заступника Б-Дністровського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Б-Дністровської МР та
ІДАБК до ОСОБА_2 та ГУЮ в Одеській
області про скасування державної
реєстрації права власності,
зобов'язання знести об'єкт самочинного
будівництва та зобов'язання звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, судові
витрати за розгляд позовної заяви
підлягають стягненню з відповідача-1 на
користь держави.

Керуючись ст.121 Конституції України,
ст.ст. 20, 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», ст.ст. 15, 16, 376 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 42, 83, 121, 125, 188, 212
Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 35
Закону України «Про охорону земель»,
ст.ст. 12-14, 22 Закону України «Про основи
містобудування», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 157,
197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Білгород-Дністровської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області до ОСОБА_2 та
Головного управління юстиції в
Одеській області про скасування
державної реєстрації права власності,
зобов'язання знести об'єкт самочинного
будівництва та зобов'язання звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
- задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
гараж АДРЕСА_1, загальною площею 27,6
кв.м., в тому числі з підвалом площею 27,0
кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) знести
самочинне будівництво, а саме: гараж
АДРЕСА_1, загальною площею 27,6 кв.м., в
тому числі з підвалом площею 27,0 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 27,6 кв.м., вартістю 2 134,86
грн., що знаходиться під гаражем
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь держави судовий збір за
розгляд позовної заяви в розмірі 114 (сто
чотирнадцять) гривень 70 (сімдесят)
копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко