АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1348/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Ткаченко І.Ю. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

08 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Межівського
районного суду Дніпропетровської
області від 02 квітня 2013 року

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2012 року до Межівського
районного суду Дніпропетровської
області звернувся ОСОБА_2 з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів. В
обґрунтування позову позивач зазначив,
що 24 липня 1993 року він зареєстрував
шлюб з відповідачкою у виконавчому
комітеті Слов'янської сільської ради
Межівського району Дніпропетровської
області, про що зроблено актовий запис
№ 12. Рішення Межівського районного
суду Дніпропетровської області від 06
березня 1997 року ними була усиновлена
дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У березні
1999 року шлюб було розірвано. 19 січня 2000
року Межівський районним судом
Дніпропетровської області ОСОБА_5 була
позбавлена батьківських прав по
відношенню до дочки ОСОБА_4.
Відповідачка участі у вихованні дитини
не бере, коштів на її утримання не
надає, іншим чином матеріально
підтримувати дитину відмовляється, яка
повністю знаходиться на утриманні
позивача.

Заочним рішенням Межівського
районного суду Дніпропетровської
області від 02 квітня 2013 року, в якому
ухвалою від 12 листопада 2013 року
виправлено описку, позовні вимоги -
задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки та жительки м.
Арциз, аліменти на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6
частини всіх видів заробітку (доходу)
щомісячно до досягнення нею
повноліття, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 17 січня
2012 року, в особі батька ОСОБА_2. Також
вирішено питання щодо судових витрат
(а.с.43-44).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, які
суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з неї аліменти на
утримання неповнолітньої доньки в
твердій грошовій сумі в розмірі 363,00
грн., щомісячно до досягнення нею
повноліття (а.с. 112).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
сторони 24 липня 1993 року сторони
зареєстрували шлюб. Згідно рішення
суду від 06 березня 1997 року сторони
усиновили дівчинку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
і відповідно є її батьками. Рішенням
суду від 19 січня 2000 року ОСОБА_3
позбавлена батьківських прав по
відношенню до доньки ОСОБА_4 (а.с.6).
Відповідачка матеріальної допомоги на
утримання доньки не надає.

Позивач працює в ПАТ «ім. Т.Г. Шевченка»
Добропільського району трактористом,
загальна сума доходу за період липня 2012
року по грудень 2012 року складає 16 255,32
грн., також він одержує орендну плату в
ТОВ «Наталівське» згідно договору
оренди земельного паю в натуральній
формі (3300 кг. зерна, 300 кг. насіння
соняшнику) на суму 5969,61 грн., інших
доходів позивач не має (а.с.67, 92, 93). Крім
того, згідно довідки, наданої КЗ
«Межівська центральна районна
лікарня», позивач ОСОБА_2 після
проведеної 27.11.2011 року операції хворіє
на хронічний постхолецистектомічний
синдром (а.с.91).

Згідно довідки № 148 від 22.02.2013 року на
утриманні ОСОБА_3 знаходяться донька
ОСОБА_7, 2002 року народження та син
ОСОБА_8, 2009 року народження (а.с.79, 82, 83).

Задовольняючи позовні вимоги суд 1
інстанції виходив із того, що
відповідачка є матір'ю неповнолітньої
дитини, проживає окремо від неї,
матеріальної допомоги на утримання
доньки не надає, а тому повинна
сплачувати аліменти на її утримання на
користь батька, з яким проживає дитина.

Визначаючи частку аліментів, судом 1
інстанції враховані матеріальний стан
сторін, стан їх здоров'я, а також те, що у
відповідачки на утриманні знаходиться
ще 2 неповнолітніх дітей й інші
обставини, зазначені в ст. 182 СК України,
та обґрунтовано визначено, що
стягненню підлягає саме 1/6 частина від
заробітку відповідачки.

При цьому суд правильно керувався ст. 180
СК України, згідно якої батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. У
відповідності до ст. 181 СК України
аліменти на утримання дитини
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі. При визначенні розміру
аліментів, відповідно до ст. 182 СК
України, суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів та те, що розмір
аліментів на одну дитину за жодних
обставин не може бути меншим ніж 30%
прожиткового мінімуму відповідно до
віку дитини, за винятком випадків,
передбачених статтею 184 СК України.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а оскаржуване
рішення, є законним та обґрунтованим й
відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі, на те що на її повному утриманні
знаходяться двоє неповнолітніх дітей,
та її посадовий оклад складає 1 147,00 грн.,
і стягнення аліментів в розмірі 1/6
частини поставить її дітей в значно
гірше матеріальне становище, а тому
вона не заперечує проти стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі в
розмірі 363,00 грн., колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки вони не
ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до ст. 184 СК України,
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Враховуючи, що відповідач працює,
має постійний щомісячний дохід, то суд 1
інстанції правильно визначив, що
аліменти слід стягувати в частині від
доходу відповідача, що відповідає
вимогам ст. 183 СК України.

Інші доводи апелянта, приведені в
апеляційній скарзі фактично зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Межівського районного
суду Дніпропетровської області від 02
квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: