Провадження №2/193/163/14
Р І Ш Е Н Н Я

02 квітня 2014 року Софіївський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

судді
Шумської О.В.

при секретарі Палій
Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Софіївка
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Степове», третя
особа - відділ Держземагентства у
Софіївському районі Дніпропетровської
області, реєстраційна служба
Софіївського районного управління
юстиції Дніпропетровської області, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки,-

У С Т А Н О В И В:

05 березня 2014 року позивач
звернувся до суду з вищевказаною
позовною заявою. В обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
він є власником земельної ділянки
площею 7,830 га на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю. Земельна ділянка розташована на
території Першотравенської сільської
ради Софіївського району. Право
власності на зазначену земельну
ділянку він отримав відповідно до
свідоцтва на право на спадщину за
заповітом від 01.08.2012 року після смерті
ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після переходу до позивача права
на спадщину йому стало відомо про те, що
24.02.2005 року ОСОБА_2 уклала договір
оренди земельної ділянки з
відповідачем на строк 7 років. Договір
був підписаний ОСОБА_2 та
зареєстрований у Софіївському відділі
Дніпропетровської регіональної філії
ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України
28.09.2006 року.

Згідно п. 8 договору, він дійсний з
24.02.2005 року по 24.02.2012 року.

Отримавши 08.10.2012 року у відділі
Держкомзему у Софіївському районі
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, в якому було
зареєстровано перехід до позивача
права власності на земельну ділянку,
позивач з усним проханням звернувся до
керівництва ТОВ «Степове» про
повернення йому земельної ділянки, яка
належала ОСОБА_2, та з якою у
відповідача був укладений договір
оренди.

У відповідь отримав від
відповідача Додаткову угоду, яка
начебто була підписана спадкодавцем
16.05.2007 року та 31.07.2012 року була
зареєстрована у відділі Держкомзему у
Софіївському районі. В зазначеній
Додатковій угоді були внесені зміни до
п. 8 договору оренди землі. В новій
редакції п. 8 вказано, що строк на який
укладено договір 12 років, тобто договір
оренди земельної ділянки продовжено ще
на 5 років.

Державна реєстрація додаткової
угоди була проведена 31.07.2012 року, тобто
вже після смерті ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, зазначена угода
підписана не ОСОБА_2, а іншою особою.

22.02.2013 року позивач звернувся до
директора ТОВ «Степове» про припинення
дії додаткової угоди та відповідного
договору оренди земельної ділянки
шляхом його розірвання за взаємною
згодою сторін, але отримав відповідь
18.03.2013 року про відмову, а тому позивач
змушений звернутися до суду і просить
визнати вищевказаний договір оренди і
додаткову угоду недійсними; скасувати
державну реєстрацію додаткової угоди
до Договору оренди земельної ділянки;
зобов'язати відповідача повернути
позивачу земельну ділянку та стягнути
судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримує, на задоволенні позову
наполягає, просить справу розглянути
за його відсутності, про що надав до
суду заяву.

Відповідач ТОВ «Степове» проти позову
не заперечують, позовні вимоги
визнають, просять розглянути справу за
їх відсутності, про що надали до суду
заяву.

Представник третьої особи - Хваль
Олександр Вікторович проти позову не
заперечує, просить справу розглянути
за його відсутності, про що надав до
суду заяву.

Реєстраційна служба Софіївського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області, будучи у
встановленому чинним законодавством
порядку, увідомленими про дату, час і
місце розгляду справи, в судове
засідання свого представника не
направили, про причини неявки суд не
повідомили, заяв про розгляд справи за
відсутності їхнього представника не
надавали.

Суд розглядає справу у відповідності
до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
беручи до уваги доводи позивача,
визнання позову відповідачем, оцінивши
зібрані докази у їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню за
наступними підставами.

Відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому вказаним Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за заявою осіб, зазначених у
п. 5 Цього кодексу в межах заявлених
ними вимог і на підставі наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі доказів.

Під час розгляду даної цивільної
справи судом були створені всі умови
для реалізації прав та обов'язків
учасниками судового розгляду, у тому
числі й в частині подання ними доказів
та клопотань, проведення експертиз.
Однак, учасники судового розгляду,
розпорядившись своїми правами на
власний розсуд, відмовились від
надання суду інших доказів у
підтвердження своїх вимог та
заперечень і вважали, що наявні всі
документи для вирішення справи по суті,
тому суд розглядає справу на
підставі тих доказів що містяться у
справі і вважає що в ній міститься
достатньо документів для правильного
та об'єктивного розгляду.

Як встановлено у судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач є власником земельної ділянки
площею 7,830 га на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю. Земельна ділянка розташована на
території Першотравенської сільської
ради Софіївського району (а.с. 4). Право
власності на зазначену земельну
ділянку він отримав відповідно до
свідоцтва на право на спадщину за
заповітом від 01.08.2012 року після смерті
ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
12-13).

Після переходу до позивача права
на спадщину йому стало відомо про те, що
24.02.2005 року ОСОБА_2 уклала договір
оренди земельної ділянки з
відповідачем на строк 7 років. Договір
був підписаний ОСОБА_2 та
зареєстрований у Софіївському відділі
Дніпропетровської регіональної філії
ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України
28.09.2006 року.

Згідно п. 8 договору, він дійсний з
24.02.2005 року по 24.02.2012 року (а.с. 5-7).

Отримавши 08.10.2012 року у відділі
Держкомзему у Софіївському районі
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, в якому було
зареєстровано перехід до позивача
права власності на земельну ділянку,
позивач з усним проханням звернувся до
керівництва ТОВ «Степове» про
повернення йому земельної ділянки, яка
належала ОСОБА_2, та з якою у
відповідача був укладений договір
оренди.

У відповідь отримав від
відповідача Додаткову угоду, яка
начебто була підписана спадкодавцем
16.05.2007 року та 31.07.2012 року була
зареєстрована у відділі Держкомзему у
Софіївському районі. В зазначеній
Додатковій угоді були внесені зміни до
п. 8 договору оренди землі. В новій
редакції п. 8 вказано, що строк на який
укладено договір 12 років, тобто договір
оренди земельної ділянки продовжено ще
на 5 років (а.с. 8).

Державна реєстрація додаткової
угоди була проведена 31.07.2012 року, тобто
вже після смерті ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11). Крім того,
зазначена угода підписана не ОСОБА_2, а
іншою особою (а.с. 16-20).

22.02.2013 року позивач звернувся до
директора ТОВ «Степове» про припинення
дії додаткової угоди та відповідного
договору оренди земельної ділянки
шляхом його розірвання за взаємною
згодою сторін, але отримав відповідь
18.03.2013 року про відмову (а.с. 14-15).

Спір витікає з цивільних
правовідносин, що регулюється
Цивільним, Земельним законодавством та
спеціальним ЗУ «Про оренду землі».

Згідно ст. 27 ЗУ «Про оренду землі», який
є спеціальним законом і має пріоритет
перед іншими законами, орендареві
забезпечується захист його права на
орендовану земельну ділянку нарівні
із захистом права власності на
земельну ділянку відповідно до закону.

За ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 ЗУ
«Про оренду землі» договір оренди
землі підлягає державній реєстрації,
після чого він відповідно до ст. 18 ЗУ
«Про оренду землі» набирає чинності.

Відповідно до п.п. 2, 3, 12-14 Порядку
державної реєстрації договорів оренди
землі, затвердженого постановою КМУ
від 25.12.98 № 2073 (далі Порядок), державна
реєстрація договорів оренди є
офіційним визнанням і підтвердженням
державою факту виникнення або
припинення права оренди земельних
ділянок; вона проводиться виконавчим
комітетом сільської, селищної та
міської ради, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за місцем
розташування земельної ділянки.

Факт державної реєстрації
засвідчується у 10-денний термін
гербовою печаткою та підписом голови
відповідної ради, Київської,
Севастопольської міської державної
адміністрації або уповноваженої ними
посадової особи; а після цього
реєструється у Книзі записів державної
реєстрації договорів оренди землі, яка
ведеться державним органом земельних
ресурсів за формою згідно з додатком.
При цьому датою реєстрації договору
оренди у Книзі записів має бути дата
засвідчення факту державної
реєстрації.

Таким чином, суд при визначенні дати
засвідчення факту державної
реєстрації керується вищевказаними
нормами та вважає, що відповідач в
порушення п. 11 зазначеного Порядку не
вчинив відповідних дій по своєчасному
здійсненню державної реєстрації
спірного договору.

Умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю віднесені законом до
істотних умов договору оренди землі;
при чому ст.ст. 24, 25 ЗУ «Про оренду
землі» встановлюють обов'язок
орендодавця передати в користування
земельну ділянку у стані, що відповідає
умовам договору оренди, та обов'язок
орендаря приступити до використання
земельної ділянки в строки,
встановлені договором оренди землі,
зареєстрованим в установленому
законом порядку.

Ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції,
яка діяла на момент вчинення
Додаткової угоди) зазначає, що договір
оренди землі набуває чинності після
його державної реєстрації. Статтею 654
ЦК України зазначено, що зміни договору
вчиняються в такій самій формі, що й
договір, що змінюється. Тобто часом
укладення додаткової угоди необхідно
вважати 31.07.2012 року (час державної
реєстрації змін).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 25 ЦК України здатність мати
цивільні права і обов'язки (цивільну
правоздатність) мають усі фізичні
особи. Цивільна правоздатність
фізичної особи припиняється у момент
її смерті.

Тобто 31 липня 2012 року під час державної
реєстрації додаткової угоди про
внесення змін до п. 8 договору оренди
земельної ділянки відносно збільшення
строку оренди землі ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, не мала вже цивільної
правоздатності і цивільної
дієздатності. Тому додаткова угода до
договору оренди землі від 16.05.2007 року не
може вважатися вчиненою, так як на час
її реєстрації одна із сторін втратила
цивільну правоздатність і цивільну
дієздатність.

Додаткова угода до договору оренди
земельної ділянки від 24 лютого 2005 року
№ 79, яка підписана 16.05.2007 року та
зареєстрована 31.07.2012 року у відділі
Держкомзему у Софіївському районі за №
01716 не була підписана ОСОБА_2, тому
волевиявлення її як учасника правочину
на підписання угоди було відсутнє.

Зазначений факт підтверджується
висновком експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в Дніпропетровській
області при проведенні почеркознавчої
експертизи, яка була проведена за
матеріалами досудового розслідування,
внесеними до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 000748 від 12.08.2013
року. У висновку зазначено, що «підпис»,
який виконаний в графі «орендодавець»
після запису «Безносенко Варвара
Іванівна» в додатковій угоді до
договору оренди земельної ділянки від
24 лютого 2005 року № 79, виконаний не
ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України.

Відповідачем під час державної
реєстрації додаткової угоди 31.07.2012
року, яка зазначає час вчинення
правочину, порушені вимоги ст. 203 ч. 2, 3
ЦК України, тому додаткова угода до
договору оренди земельної ділянки від
24 лютого 2005 року № 79 є недійсною.

Вимоги позивача щодо визнання договору
оренди земельної ділянки не підлягають
задоволенню, оскільки його умови в
частині строку дії договору змінені
додатковою угодою, яка є недійсною, а
отже сам договір є дійсним, але його дія
припинилася у зв'язку із закінченням
строку, на який його було укладеною (п. 37
Договору оренди земельної ділянки).

Витребування майна від особи, якій воно
було передане на виконання правочину,
що є нікчемним або визнаний судом
недійсним, можливо із застосуванням
правових механізмів, визначених ст. 216
ЦК України або ст. 388 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Як убачається з договору оренди землі
та акту про передачу та прийом
земельної ділянки ТОВ «Степове»
отримало за цим правочином належну
позивачу на праві власності земельну
ділянку площею 7,830 га в оренду, яка
підлягає поверненню позивачу у зв'язку
з визнанням додаткової угоди до
Договору недійсною, і як наслідок сам
Договір припинив дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Судові витрати складають: судовий збір
- 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 57, 88, 212-214, 224 ЦПК України, ст. 16, 203,
215, 216 ЦК України, ЗУ «Про оренду землі»,
суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Степове», третя
особа - відділ Держземагентства у
Софіївському районі Дніпропетровської
області, реєстраційна служба
Софіївського районного управління
юстиції Дніпропетровської області, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки задовольнити
частково.

Визнати Додаткову угоду від 16.05.2007
року до Договору оренди земельної
ділянки № 79, укладеного 24 лютого 2005
року між ОСОБА_2 та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Степове»
зареєстровану 31 липня
2012 року у відділі Держкомзему у
Софіївському районі за номер 01714
недійсною.

Скасувати державну реєстрацію
додаткової угоди до Договору оренди
земельної ділянки № 79, укладеного 24
лютого 2005 року між ОСОБА_2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Степове» , яка зареєстрована 31 липня 2012 року
у відділі Держкомзему у Софіївському
районі за № 01716.

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Степове» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 7,830 га кадастровий номер
:02:003:00044, розташовану на території
Першотравенської сільської ради
Софіївського району Дніпропетровської
області.

Стягнути із Товариства з обмеженою
відповідальністю «Степове»» на
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
О.В. Шумська