РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Шеремета Г. І.

при секретарі Козак О.

за участю позивачів

їх представника

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівської
міської ради про визнання права на
спадкування, суд -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися
до суду з позовом, просять визнати
право ОСОБА_2 на спадкування 1/5 частини
квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала, суду пояснила, що
разом з своїм сином ОСОБА_2 проживає у
квартирі АДРЕСА_1. Крім них у квартирі
проживали ОСОБА_4, її тітка, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які теж померли. Усі вони були
однією сім»єю, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
піклувались один за одного, утримували
один одного. Її тітка ОСОБА_4 проживала
з ними, утримувала її сина ОСОБА_2 за
рахунок своєї пенсії, допомагала вести
спільне господарство на всю сім»ю.
Після смерті тітки ОСОБА_4, залишилась
її частка на квартиру у якій проживають
у розмірі 1/5 частина. Заяви про
прийняття спадщини та про відмову від
неї вони не подавали, жодних
спадкоємців крім її сина ОСОБА_2 на цю
частку немає. Тому вважає, що
відповідно до положень Цивільного
кодексу в редакції 1963 року її син
ОСОБА_2 має право на спадкування цієї
частки, оскільки на момент відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_4 був за
віком непрацездатним, перебував на її в
тому числі утриманні. Вважає, що
останній фактично прийняв спадщину,
оскільки продовжував проживати у
квартирі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, дав суду
аналогічні пояснення.

Представник відповідача Львівської
міської ради в судовому засіданні
проти позову заперечив. Суду пояснив,
що вважає що ні з позову, ні під час
розгляду справи позивачами не
доведено, що ОСОБА_2 перебував на
утриманні померлої ОСОБА_4 та
відповідно має право на спадкування
після її смерті.

Оглянувши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши зібрані
по справі письмові докази, оглянувши
надані позивачами фотографії, суд
приходить до висновку, що позов слід
задоволити виходячи з таких міркувань.

Під час розгляду вище вказаної справи
на підставі п.4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК в редакції 1963
року, саме його норми підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Як вбачається з свідоцтва про право
власності на квартиру ( а.с.14) виданого
виконкомом Львівської міської ради
народних депутатів, квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про
смерть ( а.с.23), ОСОБА_1 - позивачу по
справі, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
( а.с.18), ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3(
а.с.19) та ОСОБА_7 - позивачу по справі.
Квартира приватизована згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлено
вимоги про визнання за ОСОБА_2 право на
спадкування 1/5 частини спірної
квартири після смерті ОСОБА_4, його
тітки, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на
підставі ст..531 ЦК 1963 року.

Нормами Цивільного кодексу в редакції
1963 року, а саме ст..531 передбачено, що до
числа спадкоємців за законом належать
непрацездатні особи, що перебували на
утриманні померлого не менше одного
року до його смерті. При наявності
інших спадкоємців вони успадковують
нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка
закликається до спадкоємства.

В судовому засіданні судом
встановлено, що після смерті ОСОБА_4
заповіту не залишилось, визначено коло
спадкоємців, крім позивачів такі
відсутні, спадкові справи після ОСОБА_4
не заводилась.

В судовому засіданні, як свідків
допитано ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10 які
суду пояснили, що знають сім»ю
позивачів, останні проживають по
АДРЕСА_1. До часу смерті - 1997 року, з ними
проживала їх тітка ОСОБА_4. Усі
проживали однією сім»єю, вели спільне
господарства. ОСОБА_4 виростила ОСОБА_2,
виховувала його, оскільки його мати
ОСОБА_1 деякий час не працювала,
готувала їсти, господарством в
основному займалась тільки вона.

Судом оглянуто велику кількість
родинних фото на яких свідки вказали
тітку ОСОБА_4 з сім»єю позивачів.

На підтвердження родинних стосунків
позивачами надано суду дозвіл
Львівського відділення залізниці від
1970 року згідно якого дозволено обмін
квартири гр..ОСОБА_11, що проживає по
АДРЕСА_2 з гр.. ОСОБА_12 проживаючої по
АДРЕСА_1. Після чого усі на сьогоднішній
день співвласники квартири по
вул.Ак.Павлова переїхали та проживали у
ній.

Вище зазначені документи є доказом
того, що дві родинні сім»ї ОСОБА_11 та
ОСОБА_4 з»єднались в одну для спільного
проживання.

Заперечення представника відповідача
проти позову на тій підставі, що в
судовому засіданні поясненнями
свідків не доведено утримання померлою
ОСОБА_4 позивача ОСОБА_2 суд вважає
помилковими, оскільки усі свідки в
судовому засіданні пояснили, що сім»я
вела спільний бюджет, в тому числі за
рахунок пенсії ОСОБА_4, на ній лежало
усе господарство. Остання виховувала
ОСОБА_2, вела господарство на всю сім»ю,
в тому числі і на неповнолітнього
ОСОБА_2.

Крім цього Львівська міська рада
заперечуючи проти позову жодних вимог
щодо права на 1/5 частину спірної
квартири не заявляла, жодних претензій
з цього приводу не висловила.

Виходячи із змісту ст.555 ЦК 1963 року
підстав для переходу права власності
на спірну частку у квартирі до держави
не було, оскільки були спадкоємці, які
виконали усі вимоги відповідно до ст..549
ЦК 1963 року.

Тому суд вважає, що вирішуючи цей спір
слід виходити з принципу розумності,
справедливості та законності, а тому
вважає, що така оцінка показів свідків
представником Львівської міської ради
є суб»єктивною. З огляду на це, а також
зібрані докази, суд позов задовольняє.

Керуючись ст.ст.3,4,6, 57-60, 207,
209, 294 ЦПК України, 527, 531, 549,555 ЦК 1963 року,
п.4 Прикінцевих та Перехідних положень
ЦК 1963 року,

суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задоволити.

Визнати право ОСОБА_2 на спадкування 1/5
частини квартири АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Львівської області в порядку та
строки, передбачені ст..294 ЦПК України.

Суддя:
Шеремета Г. І.