Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Луганська

в складі: головуючого судді:
Золотарьова О.Ю.

при секретарі: Красновській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання дійсною додаткової
угоди до договору застави, визнання
права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 10 липня 2010 року між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 у простій письмовій формі було
укладено договір безвідсоткової
позики, а також, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за чим договором,
- договір застави.

Згідно умов договору позики, позивач
надав відповідачу у безвідсоткову
позику грошові кошти у сумі 120000 доларів
США терміном до 01 жовтня 2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за договором позики, 07
липня 2010 року між сторонами було
укладено договір застави, за умовами
якого, виконання зобов'язань
забезпечувалось заставою, предметом
якої виступав автомобіль марки BMW Х5,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
належав відповідачу на праві
власності.

22 вересня 2013 року сторонами було
укладено додаткову угоду до договору
до договору застави, згідно умовами
якої, було внесено зміни щодо предмета
застави та визначено, що ним
виступатиме автомобіль марки MERCEDES-BENZ,
модель GL 550, білого кольору, випуску 2013
року, кузов №НОМЕР_3, що знаходиться на
обліку в Луганському ВРЕВ з 22 травня 2013
року, державний номерний знак НОМЕР_2 та
належить відповідачу на праві
власності.

Відповідач не виконав умови договору
застави та передав позивачу автомобіль
автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель GL 550,
білого кольору, випуску 2013 року, кузов
№НОМЕР_3 державний номерний знак
НОМЕР_2, але відмовляється від
нотаріального посвідчення додаткової
угоди до договору застави, що змусило
позивача звернутися до суду за
захистом свого порушеного права,
посилаючись на умови договорів,
положення Цивільного кодексу України,
просив суд визнати дійсною додаткову
угоду № 1 від 22 вересня 2013 року до
договору застави від 07 липня 2010 року,
укладену між ОСОБА_1, і ОСОБА_2, визнати
за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель GL 550,
білого кольору, випуску 2013 року, кузов
№НОМЕР_3, що знаходиться на обліку у
ВРЕР м. Луганська з 22 травня 2013 року,
державний номерний знак НОМЕР_2.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, дав пояснення,
аналогічні викладеним у позові, просив
суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнав, просив його
задовольнити, зазначив, що позивач
дійсно позичав кошти у позивача, їх
вчасно не повернув, тому не заперечує
проти передачі автомобіля у власність
позивача. Крім того, пояснив, що в
зв'язку з матеріальними труднощами
відповідач не має можливості
самостійно зняти вищезазначений
автомобіль з реєстрації.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши надані докази, суд дійшов
наступного висновку.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб які беруть участь у справі
(ч.1 ст.11 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4
відповідач - ОСОБА_2 є власником
автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель GL 550,
білого кольору, випуску 2013 року, кузов
№НОМЕР_3, що знаходиться на обліку у
ВРЕР м. Луганська з 22 травня 2013 року,
державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 10).

07.07.2010 року позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 уклали договір
безпроцентної позики б/н, згідно умов
якого позивач мав надати відповідачеві
грошові кошти у розмірі 120000 доларів
США, що еквівалентно 960000 грн. строком до
01.10.2013 року, а відповідач зобов'язався
повернути їх у строк, визначений в
договорі у повному обсязі. Зобов`язання
забезпечувалося договором застави від
07.07.2010 року (а.с. 6).

Згідно умов договору застави №22 від
07.07.2010 року, укладеного між сторонами,
заставодержатель (позивач) має право у
випадку невиконання заставодавцем
(відповідачем) своїх зобов`язань за
договором позики, отримати задоволення
своїх вимог за рахунок предмета
застави - автомобіля марки BMW Х5,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
належав відповідачу на праві
власності. Сторони погодили, що
вартість предмету застави за договором
складає 120000 доларів США, що
еквівалентно 960000 грн. (а.с. 7).

22.09.2013 року сторони уклали додаткову
угоду № 1 до договору застави від 07.07.2010
року, згідно умов якої предметом
застави є автомобіль марки MERCEDES-BENZ
модель GL 550, білого кольору, випуску 2013
року, кузов №НОМЕР_3, що знаходиться на
обліку у ВРЕР м. Луганська з 22 травня 2013
року, державний номерний знак НОМЕР_2
(а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За умовами ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики. Договір
позики вважається безпроцентним, якщо:
він укладений між фізичними особами на
суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін;
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК
України).

У судовому засіданні сторони визнали
наявність між ними позикового
зобов`язання, а також факт порушення
відповідачем строку повернення позики,
передбаченого умовами договору.

П. 5.2. договору застави передбачено, що у
випадку порушення відповідачем ОСОБА_2
строку повернення позики, визначеного
сторонами у договорі позики, боржник
зобов`язаний передати у власність
позикодавцю транспортний засіб, який є
предметом застави, незалежно від його
ринкової вартості на цей момент.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Якщо предметом застави є нерухоме
майно, а також в інших випадках,
встановлених законом, договір застави
підлягає нотаріальному посвідченню
(ст. 577 ЦК України).

Ст. 13 Закону України «Про заставу»
передбачено вимоги до форми договору
застави. Так, договір застави повинен
бути укладений у письмовій формі. У
випадках, коли предметом застави є
нерухоме майно, космічні об'єкти,
транспортні засоби, що підлягають
державній реєстрації, договір застави
повинен бути нотаріально посвідчений
на підставі відповідних
правовстановлюючих документів.
Нотаріальне посвідчення договору
застави нерухомого майна, транспортних
засобів провадиться за
місцезнаходженням (місцем реєстрації)
цього майна або за місцезнаходженням
(місцем реєстрації) однієї із сторін
договору. Недотримання вимог щодо
форми договору застави та його
нотаріального посвідчення тягне за
собою недійсність договору з
наслідками, передбаченими
законодавством України (ст. 14 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи,
договір застави б/н від 07.07.2010 року
укладений сторонами у простій
письмовій формі. Сторони не
заперечують факт укладання договору
застави, погодження всіх його істотних
умов.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові від 12 червня 2009
року №2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» (п.24),у разі
визнання відповідачем позову, яке має
бути безумовним, і якщо таке визнання
не суперечить закону й не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб
(не відповідача), суд ухвалює рішення
про задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень представника відповідача,
відповідач в судовому засіданні позов
визнав та просив його задовольнити.

Суд, враховуючи встановлені обставини,
які не оспорені, а саме: укладення
сторонами договору позики і в рахунок
виконання зобов'язання за ним договору
застави, додаткової угоди до договору
застави, невиконання відповідачем
зобов'язання за договором позики ,а
також вимог ст.ст.572,626,627,1046 ЦК України ,
ст. 19 Закону України «Про заставу»
дійшла висновку про те, що права
позивача були порушені відповідачем,
визнання відповідачем позову є
безумовним, воно не суперечить закону й
не порушує права, свободи та інтереси
інших осіб, у зв'язку з чим позовні
вимоги мають бути задоволені.

Керуючись Законом України «Про
заставу», ст. ст. 203, 205, 209, 220, 328, 548, 572,
577,1046-1052 ЦК України ст. ст. 3, 10, 11, 53, 57, 60,
209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дійсною додаткову угоду № 1 від
22 вересня 2013 року до договору застави
від 07 липня 2010 року, укладену між
ОСОБА_1, і ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель GL 550,
білого кольору, випуску 2013 року, кузов
№НОМЕР_3, що знаходиться на обліку у
ВРЕР м. Луганська з 22 травня 2013 року,
державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд міста
Луганська шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: суддя
О.Ю.Золотарьов