РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1865/14-ц

пр. № 2/759/2114/14

08 квітня 2014 року
м. Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретаря Левко
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3,
Святошинський РВ ГУ ДМС України в м.
Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.02.2014 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3, Святошинський РВ ГУ ДМС України
в м. Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Позов обґрунтовано тим, що
позивач є власником 2/3 частини
житлового будинку АДРЕСА_1. Інша 1/3
частина вищезгаданого домоволодіння
належить сестрі позивачки ОСОБА_3.

З відповідачем ОСОБА_2 позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
02.03.1993 року, а до спірного житла він був
вселений 16.03.1999 року.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 20.05.2011 року
шлюб між позивачем та відповідачем
розірвано. Зразу ж після розірвання
шлюбу, за відсутності для відповідача
перешкод у користуванні житлом він
добровільно залишив місце свого
постійного проживання, вивіз свої
особисті речі і виїхав у невідомому
напрямку.

Обставини залишення відповідачем
житла і факт не проживання в спірному
будинку по місцю реєстрації з травня 2011
року підтверджується Актами про не
проживання відповідача, складеними
службовими особами дільниці по
обслуговуванню приватного сектору КП
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва» від
17.01.2013 року, від 20.11.2013 року, від 06.12.2013
року.

Таким чином відповідач, своєю
реєстрацією створює перешкоди
позивачу у вільному користуванні та
розпорядженні своїм майном.
Добровільно знятись з місця реєстрації
проживання останній відмовляється, що
змусило позивача, керуючись ст.ст. 391, 405
ЦК України звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні в якості
свідків були допитані ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
які засвідчили, що відповідач ОСОБА_2 не
проживає в житловому приміщенні
житлового будинку АДРЕСА_1 з початку 2011
року, залишив його добровільно, і
перешкод у користуванні вказаним
житлом, йому ніхто не чинив.

У судовому засіданні 08.04.2014 року
позивач та його представник підтримали
позов у повному обсязі з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач до суду двічі не
з'явився, про день та час розгляду
справи був належним чином повідомлений
(а.с. 14, 23), про причини своєї неявки суд
не повідомив, а тому суд вважає за
можливе слухати справу у його
відсутності за наявними у справі
доказами, ухваливши по справі за згодою
представника позивача та відповідно до
ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне
рішення.

Третя особа: Святошинський РВ ГУ
ДМС України в м. Києві в засідання суду
не з'явився та направив лист, в якому
зазначив про можливість розгляду
справи без участі їхнього представника
(а.с. 19).

Третя особа: ОСОБА_3 не
заперечувала щодо задоволення позову..

Суд, розглядаючи справу в межах
заявлених вимог, на підставі
представлених доказів, вислухавши
пояснення осіб які брали участь у
справі, покази свідків, дослідивши
матеріали справи, письмові докази,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Судом встановлено, що житловий
будинок розташований в АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 у розмірі 2/3 частини
домоволодіння на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом (1/3
частини) виданого приватним нотаріусом
Київського державного нотаріального
контролю від 22.02.1992 року за реєстром
№7Н-5616 зареєстрованого в Київському
міському БТІ 01.09.1992 року за №17693р. (а.с. 8),
та на підставі договору дарування (1/3
частини) посвідченого державним
нотаріусом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори 16.11.2004
року за реєстраційним №1-2164,
зареєстрованого в Київському міському
БТІ 24.11.2004 року за реєстраційним
номером 17693 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів
справи, а саме з довідки Форми №3 від
02.04.2014 року виданої КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду Святошинського району м. Києва» у
спірному домоволодінні зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6 (а.с.25).

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 20.05.2011 року
шлюб між позивачем та відповідачем
розірвано (а.с. 9).

Згідно Актів КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду Святошинського району м. Києва»
від 17.01.2013 року, від 20.11.2013 року, від
06.12.2013 року в результаті перевірки
обстеження житлового будинку АДРЕСА_1
на предмет проживання відповідача у
згаданому помешканні встановлено, що
ОСОБА_2 в ньому не проживає, особистих
його речей не виявлено (а.с. 10-12).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач більш як один рік в спірному
жилому приміщенні не проживає, ним не
цікавиться, залишив його добровільно,
перешкод в користуванні житловим
приміщенням йому ніхто не чинив, а тому
він втратив право користування
згаданим житловим приміщенням.

Отже, позовні вимоги позивача про
визнання відповідача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням підлягають задоволенню.

Статтею 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Таким чином, на користь позивача з
відповідача підлягає стягненню сума
судового збору у розмірі 243,60 грн.
сплачена позивачем згідно квитанції
від 31.01.2014 року №159 (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції
України, ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223,
224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3, Святошинський РВ ГУ ДМС
України в м. Києві про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням в житловому будинку
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у справі у вигляді
судового збору у розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А. Ключник