Справа № 372/4472/13-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/1965/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, стягнення
моральної та матеріальної шкоди та
витрат на правову допомогу,-

встановила:

у вересні 2013 року позивач звернулась до
суду з даним позовом, уточнивши який
просила зобов'язати відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 компенсувати вартість
земельної ділянки, що знаходиться:
АДРЕСА_1 та стягнути солідарно з
відповідачів на її користь в якості
компенсації за завдану матеріальну
шкоду 294 170,00 грн. та витрати по сплаті
судового збору в сумі 3057,70 гривень та
витрати пов»язані з наданням правової
допомоги та моральну шкоду 10 000,00
гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що на підставі договору
дарування земельної ділянки від 23.10.2010
року є власницею земельної ділянки
площею 0,0603га., місце розташування якої:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:07:009:0099, з цільовим призначенням
для ведення садівництва, яка належала
дарувальнику на підставі Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯА №300542.

Згідно цільового призначення позивач
у 2012 році засадила земельну ділянку
плодовими деревами та кущами. Позивач
зазначає, що сусіди по земельних
ділянках з обох боків, ОСОБА_2, та ОСОБА_3
розпочали будівництво будинків.
Здійснюючи будівництво, ОСОБА_3,
захопила третину земельної ділянки
позивача та знищила частину її
плодових дерев. Позивач також зазначає,
що ОСОБА_2, здійснюючи будівництво
знищив половину фруктових дерев та
кущів на її земельній ділянці та
завалив її земельну ділянку.

Звернення позивача зі скаргами до
посадових осіб ТОВ «Долина», прокурора
Києва та інших, залишені без відповіді,
а тому вона змушена звернутись за
захистом своїх порушених прав до суду.
Також позивач зазначає, що внаслідок
неправомірних дій відповідачів вона
зазнала психічних і душевних
переживань та страждань, а тому вважає,
що відповідачі повинні відшкодувати їй
також моральну шкоду.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення незаконне
та винесене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
просила рішення Обухівського
районного суду Київської області від 21
січня 2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог, яким
задовольнити їх в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2010 року
було укладено договір дарування
земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_4
подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,0603га., місце розташування якої:
АДРЕСА_1, ділянка без номера,
кадастровий номер :07:009:0099, з
цільовим призначенням для ведення
садівництва, яка належала дарувальнику
на підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№300542, що посвідчений держаним
нотаріусом шістнадцятої Київської
державної нотаріальної контори
Браславською О.Г. та зареєстрований в
реєстрі за №5-1887 23.10.2010 року та в
Підгірцівській сільській раді за №1489
від 08.08.2012 року.

Відповідно до державного акту серії ЯА
№300542 в ньому здійснено відмітку про
перехід права власності на земельну
ділянку площею 0,0603га., місце
розташування якої: АДРЕСА_1, ділянка без
номера, кадастровий номер :07:009:0099
від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 на підставі
договору дарування від 23.10.2010 року.

Право власності позивача на земельну
ділянку площею 0,0603га., місце
розташування якої: АДРЕСА_1, ділянка без
номера, кадастровий номер :07:009:0099
також підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень від 11.07.2013 року, що наданий
Реєстраційною службою Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області.

Згідно з планом меж земельної ділянки
Державного акту серії ЯА №300542,
земельна ділянка ОСОБА_1 межує з
землями сільської ради, землями с/т
«Долина», землями загального
користування (дорога) та з землями
землевласника ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи
позивач зверталась зі скаргами та
заявами, щодо порушення її прав
відповідачами, а саме: до прокуратури м.
Києва, Інспекції державної
архітектурно-будівельного контролю,
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області,
Підгірцівської сільської ради та зі
зверненнями до відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Державна інспекція сільського
господарства в Київській області в
своєму листі №14-07/4475 від 27.08.2013 року
повідомила позивача, що в наданій
останньою копії державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯА №300542 відсутня відмітка про
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_1, а тому у разі надання
документів, які б підтверджували її
право власності на земельну ділянку,
Держсільгоспінспекція в Київській
області розгляне питання в межах
наданих повноважень та в порядку
визначеному чинним законодавством.

Департамент земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації в своєму листі №0
від 20.08.2013 року повідомив позивача, що
питання щодо дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил та інше
відповідно до чинного законодавства
відноситься до повноважень Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та її територіальних органів.

Відповідно до листа Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області №3331.216-04 від 08.08.2013
року позивачу повідомлено, що земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб
вирішуються виключно судами. При цьому
в листі також зазначено, що для
проведення законності будівництва на
сусідніх земельних ділянках ОСОБА_1
необхідно звернутись безпосередньо до
інспекції ДАБК у Київській області.

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області в своєму листі
№7/10-45/0609/02 від 06.09.2013 р. повідомила
позивача, що в ході проведення
позапланової перевірки з виїздом на
місце інспекцією виявлено розпочате
будівництво садового будинку на
земельній ділянці, яка належить ОСОБА_6,
збудовано два поверхи. Зазначено також,
що ОСОБА_2 на власній земельній ділянці
побудовано монолітний стрічковий
залізобетонний фундамент. Всі виявлені
в ході перевірки будівлі і споруди
побудовані без отримання документу,
який надає право на виконання
будівельних робіт, чим порушено вимоги
ст.34 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» і
відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_2 притягнуто
до адміністративної відповідальності
на підставі ч.1, ч.5 ст.96 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
вручено обов»язкові приписи про
усунення порушень та вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності. Щодо порушень в частині
дотримання земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, в тому
числі за збереженням захисних
насаджень і межових знаків позивачу
рекомендовано звернутись до Інспекції
сільського господарства у Київській
області, на яку покладено завдання щодо
такого контролю.

Згідно з ст.78 ЗК України право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно з ст.90 Земельного кодексу
України порушені права власників
земельних ділянок підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
рівні умови захисту прав власності на
землю. Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування: г)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Також ст.3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу , в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, які
роз»яснювались судом сторонам та
відповідають положенням ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так судом вірно встановлено, що позивач
всупереч положень ст.ст.59,60 ЦПК України
не довела та не надала суду належних та
допустимих доказів в підтвердження
того, що з боку відповідачів існують
перешкоди у користуванні його
земельною ділянкою та внаслідок їхніх
дій йому завдано матеріальну шкоду.
Надані позивачем в якості доказів
роздруківки фотознімків та звіт про
експертну грошову оцінку земельної
ділянки не можуть бути прийняті судом,
як належні докази в силу ст.59 ЦПК
України.

Отже, позивачем не доведено, що
відповідачами порушено його права та
завдано матеріальну шкоди
внаслідок їх дій.

Також суд першої інстанції правильно
вважав, що відповідач ОСОБА_3 по справі
є не належним відповідачем,
оскільки, як встановлено під час
розгляду справи не є суміжним з
позивачем землевласником чи
землекористувачем, а тому позовні
вимоги заявлені до останньої
задоволенню не підлягають також з цих
підстав. Замінити неналежного
відповідача чи залучити до справи
співвідповідача суд має право лише за
заявою позивача (ст.33 ЦПК України).
Такого клопотання суду від позивача не
надходило.

Згідно до ст.23 ЦК України визначає, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Враховуючи, що при таких обставинах, у
зв»язку з недоведеністю позивачем
порушення його законних прав з боку
відповідачів, також відсутні правові
підстави для стягнення моральної
шкоди.

Враховуючи, що суд вірно відмовив у
задоволенні позову в зв»язку з його
недоведеністю, підстав для
застосування строку позовної давності
не має.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог, дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об»єктивно наявні у
справі докази, вірно оцінив їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з»ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про незаконність та необґрунтованість
ухвали, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при її
постановленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку відмовивши в
задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України
колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді