САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/215/14-ц
Провадження № 2/206/221/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" березня 2014 р.

Самарський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Мірошниченко Н.В.

при секретарі - Ременяк М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу,-

В С
Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (позивач) звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 (відповідач) про
розірвання шлюбу. У позовній заяві та у
судовому засіданні позивач
посилається на те, що шлюб з
відповідачем було зареєстровано 28
лютого 2009 року Самарським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 63;
від шлюбу мають малолітню дитину
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 яка проживає з
позивачем. Сімейне життя з
відповідачем не склалось, між
подружжям виникали постійні сварки.
Позивач вважає, що родина розпалася
остаточно і не може бути відновлена,
просила шлюб розірвати (а.с.2).

В судових засіданнях позивач
наполягала на розірванні шлюбу,
оскільки вважає збереження сім'ї
неможливим та таким, що суперечить її
інтересам.

Ухвалою суду від 21.01.2014 року було надано
термін - три місяці для примирення.
Примирення між сторонами не досягнуто.

Відповідач в судовому засіданні 24.03.2014
позовні вимоги визнав, просив шлюб
розірвати (а.с.20).

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
знаходяться у шлюбі з 28 лютого 2009 року,
який було зареєстровано Самарським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 63
(а.с. 4).

Від шлюбу мають малолітню дитину
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4) який
проживає з позивачем, про що сторони
дійшли згоди. Сторони тривалий час не
ведуть сумісне господарство, не
підтримують шлюбні відносини. Їх сім'я
розпалася з причини несумісності
характерів, постійних сварок та
конфліктів, які виникали між подружжям,
що в результаті послужило підставою до
того, що між сторонами були втрачені
почуття любові та поваги та призвело у
підсумку до остаточного розпаду сім'ї.
Після розірвання шлюбу дитина буде
проживати з позивачем, про що сторони
дійшли згоди. Спір про розподіл майна
між сторонами відсутній.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін у судовому
засіданні та у позовній заяві.

Статтями 21, 24 Сімейного кодексу України
встановлено, що шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
органі державної реєстрації актів
цивільного стану. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушувати жінку та чоловіка до шлюбу
не допускається.

Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу
України позов про розірвання шлюбу
може бути пред'явлений одним з
подружжя.

Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу
України, при розгляді справи про
розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність малолітньої дитини й
інших обставин життя чоловіка і жінки.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

При постановлені рішення, суд враховує
те, що між сторонами втрачене
взаєморозуміння та почуття любові,
примирення та збереження
шлюбно-сімейних стосунків між
сторонами не можливе і суперечить
інтересам подружжя, враховуючи, що
позивач по справі наполягала на
розірванні шлюбу, суд дійшов висновку
про те, що сім'я сторін розпалася
остаточно, примирення бути не може і
шлюб підлягає розірванню.

Норма ст.113 СК України передбачає, що
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із положеннями ст.235 ч.8 ЦПК
України, які на підставі ст.8 ч.8 ЦПК
України застосовуються і до позовного
цивільного судочинства, у рішенні суду
про розірвання шлюбу зазначається про
вибір прізвища тим з подружжя, який
змінив прізвище під час державної
реєстрації шлюбу, що розривається.

З огляду на викладене та враховуючи, що
позивачем не заявлено суду про намір
зміни свого прізвище на попереднє, яке
вона змінила під час укладення та
реєстрації шлюбу з позивачем, суд
приходить до висновку про необхідність
залишення прізвища позивача без змін -
«ОСОБА_2».

Керуючись ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 8,10, 11, 31, 57, 60, 88,
212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 28 лютого 2009 року
Самарським відділом реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції, актовий
запис № 63, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від
шлюбу є малолітня дитина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище
ОСОБА_2, яке було обрано нею у зв'язку із
реєстрацією шлюбу з ОСОБА_3, залишити
без змін - «ОСОБА_2».

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя:
Н.В.Мірошниченко