Головуючий суду 1 інстанції - Попова
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 2-293/13
Провадження № 22ц/782/869/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі :

головуючого: Украінцевої Л.Д..

суддів: Фарятьєва С.О., Іванової І.П.

при секретарі - Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 03.02.2014р.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та об'єднану до
спільного провадження позовну заяву
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою. Також ОСОБА_3
звернувся до суду із позовною заявою
про усунення перешкод в користуванні
майном. У зв'язку із взаємопов'язаністю
ухвалою суду було об'єднано
вищезазначені позови до розгляду в
одне провадження. Сторони неодноразово
уточнювали свої позовні вимоги.
Остаточно ОСОБА_2 просила суд
зобов'язати ОСОБА_3 привести розмір
його земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_2 у відповідність до рішення
виконкому Ленінської районної ради
народних депутатів від 11.04.1996 р. № 96/7
згідно варіанту № 2, встановити
постійний безоплатний земельний
сервітут на користь ОСОБА_2 на
земельній ділянці ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_2 шляхом надання позивачці права
доступу до зовнішніх стін належної
кухні A?-l, для чогозробити з боку
земельної ділянки ОСОБА_2 прохід в
огорожі та доріжку навколо кухні А? -1
шириною один метр для обслуговування
та ремонту даної прибудови. Остаточно
ОСОБА_3 просив суд визначити межі
земельних ділянок, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 та квартира НОМЕР_1
відповідно до варіанту 2
судово-технічної експертизи,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів № 96/7 від 11.04.1996 p.;
зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_3 земельною
ділянкою АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання
її привести земельну ділянку АДРЕСА_1 у
відповідність до варіанту 2
судово-технічної експертизи,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів № 96/7 від 11.04.1996 p.,
знести самовільно зведений гараж літ. З
на земельній ділянці АДРЕСА_1, який
перешкоджає вільному користуванню
домоволодінням і земельною ділянкою
АДРЕСА_2, знести самовільно зведену
огорожу протяжністю 6,75 м розташовану
між точками 17 та 18, які позначені на
Плані в Додатку № 1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 656/23
від 25.06.2013 p., яка перешкоджає вільному
в'їзду до домоволодіння ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 компенсацію моральної
шкоди в розмірі 1 500 грн.

Оскарженим рішенням позовні вимоги
було задоволено частково.

Визначено межі земельних ділянок, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
НОМЕР_1 відповідно до варіанту 2
будівельно-технічної експертизи,
проведеної Луганським відділенням
«Луганськюрцентр» Міжнародної
асоціації судових експертиз
«Інтерекс» від 22.12.1995 року,
затвердженої рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів № 96/7 від 11.04.1996 р.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 привести
розміри їх земельних ділянок, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
НОМЕР_1 відповідно до варіанту 2
будівельно-технічної експертизи,
проведеної Луганським відділенням
«Луганськюрцентр» Міжнародної
асоціації судових експертиз
«Інтерекс» від 22.12.1995 року,
затвердженої рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної ради .
народних депутатів № 96/7 від 11.04.1996 р.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_5 земельною
ділянкою АДРЕСА_2 шляхом знесення
гаражу літ. З на земельній ділянці
АДРЕСА_1 та знесення самовільно
зведеної огорожі протяжністю 6,75 м
розташованої між точками 17 та 18, які
позначені на Плані в Додатку № 1
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 656/23 від 25.06.2013 р.

У задоволенні інших вимог відмовлено
за необгрунтованістю.

Не погодившись із рішенням, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просила рішення скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі,
а саме:

- зобов'язати ОСОБА_3 привести
розмір його земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_2 у відповідність до
рішення виконкому Ленінської районної

ради народних депутатів від 11.04.1996 р. №
96/7 згідно варіанту № 2 в такий спосіб:

2. Границю між гаражем літ. В і
гаражем літ. З вирівняти.

3. Від гаража літ. З убік гаража літ.
В відсунути границю на 1 м.

4. Від гаража вправо відсунути
границю на 3,20 м. в частині, що виходить
на АДРЕСА_1, а з боку двору ОСОБА_3 на 1,58
м.

- встановити постійний
безоплатний земельний сервітут на
користь ОСОБА_2 на земельній ділянці
володільця ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2
шляхом надання ОСОБА_2 права доступу до
зовнішніх стін належної їй кухні А?-1,
для чого зробити з боку земельної
ділянки ОСОБА_2 прохід в огорожі та
доріжку навколо кухні А1-1 шириною один
метр для обслуговування та ремонту
даної прибудови.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3
відмовити в повному обсязі за
необгрунто-ваністю та в зв'язку з
порушенням прав ОСОБА_2

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 па
користь ОСОБА_2 всі судові витрати.

Заслухавши доповідача, осіб, яки
з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, перевірив
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Статтею 1 ЦПК України зазначено, що
завданням судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
мають право вирішувати спірні
правовідносини на підставі рішенням
виконавчого комітету Ленінської
районної ради народних депутатів № 96/7
від 11.04.1996 р., яким затверджено висновок
будівельно-технічної експертизи,
проведеної Луганським відділенням
«Луганськюрцентр» Міжнародної
асоціації судових експертиз
«Інтерекс» від 22.12.1995 року.

Проте погодиться з таким висновком
суду неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішенням суду не
відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням народного суду Ленінського
району міста Ворошиловграду від 23.04.1985
р. житловий будинок АДРЕСА_1, власником
якої були ОСОБА_9, ОСОБА_10, та квартиру
НОМЕР_1, власником якої є ОСОБА_3

Також цім рішенням суду було визначено
порядок користування земельною
ділянкою, визначено і розміри
земельних ділянок, а саме: встановлено
межі порядку користування земельною
ділянкою наступним чином:

Частину земельної ділянки площею
76 кв.м залишити в загальному
користуванні співвласників / на
генплані не зафарбовано/ .

ОСОБА_9 та ОСОБА_10, власників
квартири НОМЕР_2, виділити в
користування ділянку НОМЕР_2 площею 227
кв.м / на генплані зафарбовано/ в
червоний колір, що складає 14/32 часток
від оспорюваною ділянки.

В користування власника квартири
НОМЕР_1 ОСОБА_3 виділити ділянку НОМЕР_3,
площею 277 кв.м з урахуванням площі під
спорудами / на генплані зафарбовано в
синій колір/, що складає 1832 часток від
оспорюваної ділянки.

Зобов'язано співвласників
домогосподарства провесті
реконструкцію мереж енергопостачання,
пристрій вбиральні та кухонного
вогнища виробляти за погодженням
відповідними службами.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 10.02.2006 року ОСОБА_2
визнано власником квартири АДРЕСА_1, як
спадкоємця після смерті матері -
ОСОБА_10 (а.с.11-13).

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст..14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням народного суду Ленінського
району міста Ворошиловграду від 23.04.1985
р. є чинним та воно обов'язково для
виконання сторонами.

На час виникнення спірних
правовідносин були чинними ОСНОВИ
ЗЕМЕЛЬНОГО ЗАКОНОДАВСТВА СОЮЗА РСРС.

Відповідно до ст.. 49 ОСНОВ спори між
співвласниками індивідуальних
будівель на землях міст, селищ міського
типу і на відводимих виконавчими
комітетами сільських Рад депутатів
трудящих земельних ділянках у
сільських населених пунктах про
порядок користування спільною
земельною ділянкою розглядаються
судами.

Відповідно до діючого законодавства на
той час наступні зміни розміру часток у
спільній власності на жилий будинок,
пов'язані з прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
установленого учасниками спільної
власності порядку розпорядження
земельною ділянкою та її використання.

Рішення суду про використання
співвласниками земельної ділянки
(розпорядження нею) є обов'язковою для
особи, яка згодом придбала відповідну
частку в спільній власності на жилий
будинок. Це стосується й випадків, коли
частка на жилий будинок перейшла в
порядку спадкування до іншого учасника
цієї власності.

Таким чином рішенням народного суду
Ленінського району міста
Ворошиловграду від 23.04.1985 р. вже було
визначено порядок користування
земельною ділянкою, а саме Частину
земельної ділянки площею 76 кв.м
залишено в загальному користуванні
співвласників (на генплані не
зафарбовано) .

ОСОБА_9 та ОСОБА_10, власників
квартири НОМЕР_2, виділити в
користування ділянку НОМЕР_4 площею 227
кв.м ( на генплані зафарбовано в
червоний колір), що складає 14/32 часток
від оспорюваною ділянки.

В користування власника квартири
НОМЕР_1 ОСОБА_3 виділити ділянку НОМЕР_3,
площею 277 кв.м з урахуванням площі під
спорудами ( на генплані зафарбовано в
синій колір), що складає 1832 часток від
оспорюваної ділянки.

Таким чином, підстави зміни
порядку використання земельної
ділянки між сторонами відсутні.

Рішення суду про порядок використання
земельної ділянки поширюється й на
правонаступників сторін, які не вправі
пред'являти тотожні позови.

Оскільки рішенням Ленінського
районного суду м. Луганська від 10.02.2006
року ОСОБА_2 визнано власником
квартири АДРЕСА_1, як спадкоємця після
смерті матері - ОСОБА_10, то порядок
використання земельної ділянки
встановлений рішенням народного суду
Ленінського району міста
Ворошиловграду від 23.04.1985 р. є
обовязковим і для неї.

Тобто, запропоновані варіанти, яки були
затверджені рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів № 96/7 від 11.04.1996 р. на
підставі висновку
будівельно-технічної експертизи,
проведеної Луганським відділенням
«Луганськюрцентр» Міжнародної
асоціації судових експертиз
«Інтерекс» від 22.12.1995 року, у даному
випадку не можуть бути прийняти до
уваги, оскільки вони протерічать
варіанту розподілу, встановленого
рішенням народного суду Ленінського
району міста Ворошиловграду від 23.04.1985
р.

Тому, якщо і вимагати усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
встановлення меж, то це можливо лише з
врахуванням того варіанту, який був
встановлений рішенням народного суду
Ленінського району міста
Ворошиловграду від 23.04.1985 р.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції на ці обставини уваги не
звернув.

Та обставина, що рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів №292/1 від 12.11.96 р
(а.с.112) ОСОБА_3 виділено частину
земельної ділянки, площею 111м2, за
рахунок вулиці, правового значення при
визначені межі земельних ділянок, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
НОМЕР_1 не має, оскільки не стосується
їх суміжного землекористування.

Звертаючись до суду з позовом про
встановлення земельного
сервітуту,позивачка вказувала, що вона
немає вільного доступу до належного їй
домоволодіння, а тому не може
користуватися належної їй на праві
власності, а саме кухні A?-l.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог, що
обслуговування домоволодіння
неможливо без обтяження сервітутом
чужої земельної ділянки, а також суд
першої інстанції послався на ту
обставину, що сторони не є власниками
земельних ділянок, що є обов'язковою
умовою для встановлення сервітуту на
підставі ч. 2 ст. 100 ЗК України..

З таким висновком повністю погодиться
неможливо.

Судом установлено, що сторони по справі
є суміжними землекористувачами

За змістом ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Згідно із ст. 99 ЗК України власники або
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати встановлення
земельних сервітутів, у тому числі і у
вигляді надання права проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлено щодо земельної
ділянки або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб особи, які не
можуть бути задоволені в інший спосіб.

Таким чином, закон вимагає від позивача
надання суду доказів того, що
обслуговування його домоволодіння
неможливо без обтяження сервітутом
чужої земельної ділянки.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
позивач, у порушення вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України, не довів того, що
обслуговування його домоволодіння
неможливе без обтяження сервітутом
чужої земельної ділянки.

Разом з тим, законом передбачено, що
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення земельних сервітутів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволені позовів.

Керуючись ст.ст. 303,ст.307,309,313,314,316 ЦПК
України судова колегія ,

Вирішила.:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 03.02.2014р. скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

Рішення набирає чинності негайно. Може
бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20-ти днів після
проголошення.

Головуючий:

Судді: