Справа№592/3538/13-ц
Провадження №2/592/25/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого судді
Корольової Г.Ю.

при секретарі
Кириченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні власністю,

В С Т А Н О В
И В:

В березні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом та уточненнями до нього,
обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він є
власником 47/100 частини житлового
будинку з господарським будівлями
відповідно до договору купівлі-продажу
від 28.02.2006 року за адресою АДРЕСА_1.
Співвласником іншої частини
ломоволодіння в розмірі 53/100 частини є
відповідач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про
право власності на житловий будинок
від 06.05.1998 року та належить 1/3 частина
сараю «Б» по АДРЕСА_1. На підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку від 19.07.2007 р. позивачу
належить 71/100 частин земельної ділянки
загальною площею 0,1 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою АДРЕСА_1 та на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку від 13.12.2007 р. за цією ж
адресою належить 71/100 частин земельної
ділянки загальною площею 0,0158 га для
садівництва. Відповідачу - ОСОБА_2
належить 29/100 частин цих ділянок за цією
ж адресою. Рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 15 травня 2008
року був проведений поділ земельної
ділянки, згідно якого позивачу булла
виділена земельна ділянка загальною
площею 822 кв.м, а ОСОБА_2 виділена
земельна ділянка загальною площею 336
кв.м. На виконання судового рішення
проведено поділ земельної ділянки з
винесенням меж в натурі між
співвласниками та встановлення
межових знаків та позивачем
встановлений паркан. При поділі
вказаної спільної земельної ділянки
виникла ситуація, що сарай «Б», який
належить відповідачу по справі
опинився на земельній ділянці, яка
належить позивачу, оскільки на час
винесення рішення суду в 2008 р. в
матеріалах інвентарної справи цього
сараю зазначено не було та з даним
варіантом погодилися обидва
співвласника. В 2009 році відповідачем
був отриманий новий технічний паспорт,
де спірний сарай вже зазначений. За
останні роки виникли суперечки та
судами приймалися рішення і 29 березня
2013 року Ковпаківським районним судом м.
Суми у задоволенних позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено в частині
встановленні сервітуту, оскільки його
встановлення обтяжує права ОСОБА_1 як
власника земельної ділянки. Позивач
вказує, що в даний час сарай «Б», якиц
належить відповідачу спричиняє
незручності у користуванні земельною
ділянкою та чинить перешкоди у її
користуванні за цільовим призначенням,
а згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
господарська споруда - сарай «Б», який
розташований за адресою АДРЕСА_1
відноситься до тимчасових споруд і
його фізичний знос складає 74,58%, стан
несучих конструкцій аварійний, а не
несучих - ветхий і існує загроза
можливого руйнування споруди, а його
перенос і інше місце технічно не
можливо. Залишкова вартість сараю
становить 923 грн. Позивач прохає
усунути перешкоди у користуванні його
земельною ділянкою, яка належить йому
на праві власності та знаходиться під
будівлею сараю «Б», що належить
відповідачу шляхом його знесення за
рахунок позивача та сплативши на
користь відповідача його залишкову
вартість в сумі 923 грн., які знаходяться
на депозитному рахунку суду, стягнувши
і судові витрати на користь позивача.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнає та
просив застосувати строки позовної
давності, що є підставою для відмови у
позові.

Вислухавши позивача та його
представника, представника
відповідача, перевіривши та дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1
належить 71/100 частин земельної ділянки
загальною площею 0,1 га за адресою
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд і 71/100
частин земельної ділянки загальною
площею 0,0158 га за адресою АДРЕСА_1 для
ведення садівництва, що
підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку
загальною площею 0,1 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель), виданного на
підставі рішення Сумської міської ради
від 25.04.2007 року №511-МР(а.с.17 ) і Державним
актом на право власності на земельну
ділянку загальною площею 0,1 га (для
ведення садівництва), виданного на
підставі рішення Сумської міської ради
від 24.10.2007 року №910-МР.

Відповідачу ОСОБА_2 належить
відповідно 29/100 часток зазначеної
земельної ділянки.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 15 травня 2008 року
проведений поділ земельної ділянки
площею 0,1158 га (1158 кв.м) за адресою
АДРЕСА_1 з нанесенням меж між
співвласниками, виділивши ОСОБА_1 822
кв.м земельної ділянки зі сторонни
домоволодіння АДРЕСА_1, з них 710 кв.м
земельної ділянки індивідуального
користування - на ділянці №1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд, 112 кв.м земельної ділянки
індивідуального користування - на
ділянці НОМЕР_1 під садівництво.
Виділити ОСОБА_2 336 кв.м земельної
ділянки зі сторонни домоволодінь
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, з них 290 кв.м
земельної ділянки індивідуального
користування - на ділянці №1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд, 46 кв.м земельної ділянки
індивідуального користування - на
ділянці НОМЕР_1 під садівництво.
Зобовязано ОСОБА_2 користуватися
земельною ділянкою відповідно до
частки в праві власності на земельну
ділянку, визначену Державним актом на
право власності на земельну ділянку.

За рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 29 березня 2013 року,
залишеного без змін Ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Сумської
області від 05 червня 2013 року, яким
ОСОБА_2 відмовлено у встановленні права
постійного та безоплатного земельного
сервітуту на земельну ділянку, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 для вільного доступу до сараю
під літерой «Б» на право проходу площею
4 кв.м, у встановленні права постійного
та безоплатного земельного сервітуту
на земельну ділянку, яка належить на
праві приватної власності ОСОБА_1 для
користування та обслуговування сараю
під літерой «Б», під сараєм загальною
площею -23,5 кв.м та навколо сараю - 14,5 м
для встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд, а також виділити 1,5 м для
облаштування хвіртки для виходу на
земельну ділянку, що перебуває у
власності ОСОБА_1 для виконання умов
сервітуту та зобовьязати ОСОБА_1 не
чинити перешкоди в користуванні
власним майном - господарською
будлівлею під літерой «Б» - сараєм,
розташованого за адресою АДРЕСА_1; у
зобов*язанні ОСОБА_1 знести самвоільно
збудованого сараю, шириною - 4м 20 см,
довжиною - 1 м від приєднаного до
господарської будівлі піл літерою «Б» -
сараю, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_2

Відлповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановленим судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, а тому
не підлягає доказуванню, що земельній
ділянці, яка належить позивачу
знаходиться сарай під літерою «Б», який
належить відповідачу і якому рішенням
суду відмовлено у встановленні права
постійного та безоплатного земельного
сервітуту на земельну ділянку, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 для користування та
обслуговування сараю під літерою «Б».

Так, судом було встановлено, що сторони
декілька років не можуть врегулювати
добровільно або мирним шляхом спір та
дійти згоди стосовно сараю під літ. «Б»,
який належить на праві власності
ОСОБА_2 та розташований на земельній
ділянці ОСОБА_1 після розподілу
земельної ділянки за рішенням суду від
2008 року, незважаючи на те, що ОСОБА_2
знав про існування свого сараю і що він
опинився на земельній ділянці ОСОБА_1,
однак питання про його наявність став
ставити перед судом пізніше, створивши
неприємні умови та обмеження у
користуванні земельної ділянки
позивача та вимагання постійних
звернень дло суду для захисту його
порушених прав.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
1515/1516 від 18.02.2014 р. господарська споруда
- сарай «Б», який розташований за
адресою АДРЕСА_1 відноситься до
тимчасових споруд і його фізичний знос
складає 74,58%., стан несучих
конструктивних елементів аварійний, а
не несучих - дуже ветхий. Існує загроза
можливого руйнування споруди.
Господарська споруда - сарай «Б»
вичерпав корисність відповідно до
своїх первісних функцій і його
подальша експлуатація в такому
технічному стані є порушенням вимог
забезпечення надійсності будівель.
Перенеста сарай в інше місце технічно
не можливо.Залишкова вартість сараю
становить 923 грн. (а.с.126-136).

Відповідно до ст.ст.152 ЗК України та 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження майном.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК
України. Судом встановлено, що спірний
сарай не є самостійним об*єктом права
власності і не підлягає державній
реєстрації, як нерухоме майно,
призначений для обслуговування
житлового будинку і є приналежністю до
головної речі в порядку ст. 186 ЦК
України, але за своїм технічним станом
не дозволяє використовуваться за
призначенням, а лише створює перешкоди
у користування земельної ділянки, яка
належить позивачу.

Ствердження представника позивача про
застосування позовної давності та
відмови у задоволенні позовних вимог
на підставі цього, не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 264 ЦК України - позовна
давність переривається у разі
пред*явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Як встановлено в судовому засіданні,
спір з приводу даної земельної ділянки
розпочався з 2008 року і останне судове
рішення прийнято 29 березня 2013 року, а
тому суд дійшов висновку щодо
переривання перебігу позовної
давності.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути примусове
виконання обов*язку в натурі.

Сам позивач погоджується знесення за
власний рахунок тимчасової споруди -
сараю «Б», який вичерпав свою
корисність та заважає власнику
земельної ділянку використовувати її
за цільовим призначенням зі сплатою
залишкової вартості згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи в розмірі 923 грн., які
знаходяться на депозітному рахунку
суду.

За даних обставин, суд вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_1 підлягають стягненню судовий
збір в розмірі 229,40 грн., витрати за
проведення експертизи в сумі 2450 грн.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони. В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1
надавалася правова допомога фахівцем
права - ОСОБА_3, що підтверджується
договором про укладення правової
допомоги, сплатою коштів у розмірі 3800
грн., свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
та враховуючи вимоги Закону України
від 20.12.2011 р. № 4191 "Про граничний розмір
компенсації на правову допомогу у
цивільних та адміністративних справах"
розмір такої компенсації не може
перевищувати 40% встановленої законом
мінімальної заробітної плати. Виходячи
з даних журналу судових засідань,
ОСОБА_3 неодноразово приймала участь у
судових засідань, що в цілому становить
3 год. робочого часу, а на день
ухвалення судового рішення мінімальна
заробітна плата становила 1218 грн., що
становить 487,2 грн., а всього за участь у
судових засідань складає 1461,6 грн. і
вважає загальну суму у розмірі 3800 грн.
завищеною, але з тим суд погоджується
на витрачення часу на складання
позовної заяви та уточнення до неї і
дійшов висновку, що до стягнення
підлягає сума з прийняттям участі у
судових засідань у розмірі 2 500 грн.

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Зобов*язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1/1, яка належить на
праві власності ОСОБА_1 та знаходиться
під будівлею сараю «Б», що належить
ОСОБА_2 шляхом його знесення, поклавши
обов'язок щодо його знесення на ОСОБА_1
та сплативши ОСОБА_2 вартість сараю під
літ. «Б» в розмірі 923 гривні, які
знаходяться на депозитному рахунку
суду в забезпечення заявлених вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 229,40 грн. і
судові витрати за проведення
експертизи в розмірі 2450 грн. та на
правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Г.Ю.
Корольова