Справа № 559/3744/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року

Дубенський міськрайонний суд
Рівненської області

В складі головуючого судді
Стадійчук А.О.

при секретарі
Остапчук О.В.

за участю представника позивача
адвоката ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дубно цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
витребування речей з чужого
незаконного володіння,

В С Т
А Н О В И В :

27 листопада 2013 року ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом де вказує,
що відповідачка - ОСОБА_4, перебувала в
шлюбі з її сином ОСОБА_5, який був
зареєстрований 22 липня 2006 року.

Її син та відповідачка увесь час жили в
належному їй на праві власності
будинку АДРЕСА_1 і користувались її
речами.

Вона довгий час жила за межами України
і зі слів сина їй стало відомо, що його
дружина порушує подружню вірність, має
іншого чоловіка. В липні 2013 року
відповідачка залишила її сина та пішла
жити до іншого чоловіка.

Через деякий час вона приїхала додому в
м.Дубно і виявила зникнення її
особистих речей з її будинку. В
крадіжці речей вона запідозрила
невістку і заявила про це в міліцію.

Відповідачка з'явилася в міліцію і там
написала розписку, що поверне всі речі
на протязі тижня. Однак в добровільному
порядку вона речі не повернула.

Відповідачка викрала з її будинку
належні їй речі, а саме: золотий
ланцюжок вагою 1 г. вартістю 5500 грн.;
золотий хрестик вагою 3 г. 1650 грн.;
золота обручка вагою 2 г. 1100 грн.; гроші в
сумі 200 євро 2000 грн.; тюль на вікна 6
метрів
400 грн.; покривало на ліжко 2-х спальне з
хутра 600 грн.; пральна машина-автомат
«Андезіт» 2500 грн.; пилосос 1800 ват
«Самсунг» 500 грн.; кухонний комбайн
800 грн.;
гладильна дошка 200 грн.; валіза синя 100
грн.; набір ложки, виделки, ножі, чайні
ложки по 6 шт. 100 грн., а всього викрала
на загальну суму 19950 грн. Усі вказані
речі являються її особистою власністю.

Просить витребувати у відповідачки
належні їй на праві власності речі та
кошти, зобов'язати її повернути їй
вищевказані речі.

Позивачка ОСОБА_3 позов підтримала в
повному обсязі та пояснила, що після
розірвання шлюбу з чоловіком у 1984 році
діти залишилися проживати з нею. Вона
поїхала за кордон на заробітки, купила
незавершений будинок, передавала із-за
кордону кошти і діти закінчили даний
будинок. В 2008 році старший син вселився
в даний будинок, а менший залишився
проживати в квартирі. В 2012 році діти
помінялися житлом і менший син почав
жити в її будинку. Вона із-за кордону
дітям передавала кошти та різні речі.

В жовтні 2013 року вона приїхала із-за
кордону додому в м.Дубно, менший син
ОСОБА_6, який жив в її будинку, сказав, що
в липні 2013 року його дружина ОСОБА_4
забрала з дому речі і переїхала жити до
іншого чоловіка. Усі речі, які вказані
в позовній заяві належать їй і куплені
за її кошти. В добровільному порядку
відповідачка не повертає їй вказані
речі та кошти, а тому просить суд
зобов'язати її повернути їй речі.
Працюючи за кордоном і заробляючи
кошти вона хотіла, щоб її діти жили
краще. Речі вона купляла синові як мати,
але невістка усе забрала як злодійка.

Відповідач - ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, а подала заперечення на
позов, де просить справу розглядати без
її участі та вказує, що вона позовні
вимоги не визнає та просить в позові
відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності. Частки
майна дружини та чоловіка є рівними.
Також вказує, що не встановлено, в який
час і на які кошти було придбано дане
майно, не перевірено, де воно
знаходиться та чи утримує його
відповідачка, хто саме придбав дане
майно. Позивачкою не надано доказів, що
дане майно є її власністю і знаходиться
у неї (відповідачки) в дома.

Суд вислухавши доводи позивача та його
представника, представника
відповідача, пояснення свідків,
дослідивши матеріали справи прийшов до
висновку, що позов є необґрунтований
та не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування позивача в тій частині, що
відповідачка написала розписку і
зобов'язується повернути майно, є
необґрунтованим та не може служити як
доказ про витребування конкретного
майна з чужого незаконного володіння.

Як зазначає відповідачка в розписці, що
вона «…зобов'язуюсь повернути майно
яке я взяла без згоди свого чоловіка
ОСОБА_5 який проживає за адресою:
АДРЕСА_1, дане майно зобов'язуюсь
повернути в найкоротший термін» (а.с. 6).

В розписці відповідачка не вказує, яке
саме вона взяла майно і яке майно вона
зобов'язується повернути і що дане
майно належить позивачці ОСОБА_3

Позивачем не представлено доказів, що
майно, яке вона зазначає у позовній
заяві і яке належить їй на праві
власності, знаходиться у відповідачки
і де саме.

В суді свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
пояснили, що ОСОБА_3 працюючи за
кордоном купляла різні золоті речі, які
дарувала своїм синам. Також із-за
кордону привозила різні речі та
передавала кошти.

Як пояснив в суді свідок ОСОБА_5, син
позивачки, що вони проживали з
дружиною у будинку його мами. 18 липня
2013 року він прийшов додому з роботи, то
його дружина забрала з будинку усі речі
та перевезла до співмешканця. На той
час вони були ще в шлюбі. Золотий
ланцюжок, хрестик та обручку йому
подарувала його мама і дані речі його;
200 євро мама передала йому із-за
кордону; пральну машину «Андезит» він
купляв з дружиною за гроші, які йому
передала мама; пилосос «Самсунг» він
купляв за свої кошти; кухонний комбайн
мама передала їм із-за кордону;
гладильну дошку купляв він; ложки,
вилки, ножі передала їм мама із-за
кордону; валіза мамина, вона купувала
для себе.

Позивачем не доведено, що майно, яке
вона зазначає в позовній заяві
належить їй на праві особистої
власності і воно знаходиться у
відповідачки, а тому відповідно до
вимог ст.387 ЦК України не має підстав на
витребування майна із чужого
незаконного володіння.

5 березня 2014 року позивачка - ОСОБА_3
подала заяву в Дубенський МВ УМВСУ в
Рівненській області де вказує, що
«…Прошу прийняти міри до моєї
колишньої невістки ОСОБА_4, яка викрала
мої речі з мого житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1». 5 березня 2014
року розпочато досудове розслідування
у кримінальному провадженні
№0000162 за попередньою правовою
кваліфікацією кримінального
правопорушення передбаченого ч.1 ст.185
КК України. Як вбачається з
представлених в суд матеріалів
кримінального провадження, що досудове
розслідування розпочато, але не
проводилось.

Звертаючись з позовом в суд 27
листопада 2013 року про витребування
речей з чужого незаконного володіння у
бувшої невістки ОСОБА_4 та подаючи
заяву в відділ міліції 5 березня 2014 року
про порушення відносно неї
кримінального провадження за крадіжку
речей з її будинку, позивач не
визначилася, чи було незаконне
заволодіння майном, чи викрадення.

Даючи оцінку доказам суд прийшов до
висновку, що позов є необґрунтованим та
не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 57, 60,212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про витребування речей з
чужого незаконного володіння -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення через Дубенський
міськрайонний суд.

Суддя: