АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1907/1228/2012Головуючий у 1-й
інстанції Чорна В.Г. Провадження №
22-ц/789/402/14 Доповідач - Демкович
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козака І. О., Хоми М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю апелянта, її
представника, представника
позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зборівського районного суду
від 05 липня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, Зборівського районного бюро
технічної інвентаризації, Залозецької
сільської ради Зборівського району

про визнання частково недійсною
приватизацію житлової квартири та
визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

18.02.14 апелянт звернулася зі
скаргою на рішення суду першої
інстанції від 05.07.12, вважаючи, що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу в
задоволені позовних вимог.

Порушення вбачає, в тому, що суд
неправильно встановив обставини щодо
наявності права власності на вказану
квартиру в інших осіб, оскільки
відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» лише
свідоцтво про право власності є
правовстановлюючим документом на
нерухоме майно, а не приватизаційні
платіжні доручення, як зазначено в
судовому рішенні.

Вказує, що судом у порушення вимог ст.
ст. 212, 214 ЦПК України безпідставно
визнав право власності на підвал з
надвірними будівлями за ОСОБА_2, так як
у свідоцтві зазначена лише житлова
квартира по АДРЕСА_1.

Зазначає, що рішенням суду порушено
принципи приватизації щодо допоміжних
приміщень, які залишаються у спільній
сумісній власності власників квартир
будинку.

У суді апелянт та її представник
підтримали вимоги скарги, пославшись
на мотиви, зазначені у ній.

Представник позивача скаргу не визнав.

Рішенням Зборівського районного суду
від 05.07.12 позов задоволено. Визнано
частково недійсним приватизацію 1/3
частини трьохкімнатної житлової
квартири №1 з підвалом та надвірними
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на цілу частину
трьохкімнатної житлової квартири № 1 з
підвалом та надвірними будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції виходив із того,
що відповідачка скористалася своїм
правом на приватизацію житла,
приватизувавши частину житла за місцем
проживання своїх батьків у тому ж
населеному пункті, й оскільки позивач є
єдиним спадкоємцем першої черги після
смерті іншого співвласника квартири,
визнав його єдиним її власником.

Заслухавши учасників судового
процесу, перевіривши юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_2 є власником
трьохкімнатної квартири № 1 з підвалом
та надвірними будівлями і спорудами по
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло № 3 від
31.01.94.

Згадане свідоцтво дає характеристику
квартири із посиланням на технічний
паспорт, який є складовою частиною
цього свідоцтва.

У технічному паспорті, виготовленому
31.01.94, охарактеризовано квартиру й у п.
2.2. зазначено, що вона обладнана
коморою, що розташована у підвалі,
площею 22,0 м кв, сараєм, площею 8,8 м кв.

Тому, суд не бере до уваги твердження
апелянта про те, що суд першої
інстанції безпідставно визнав право
власності на підвал з надвірними
будівлями за позивачем.

Суд першої інстанції своїм рішенням
лише підтвердив факт наявності у
позивача права власності на квартиру з
її складовими частинами.

На момент розгляду судом першої та
апеляційної інстанцій зазначене вище
свідоцтво є дійсним й ніким не
оспорювалося. Із показів сторін
встановлено, що не оспорювалася й
приватизація згаданої квартири.

За змістом ч. 2 ст. 10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку, допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т.ін.) передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.

Підсумувавши наведене,
апеляційна інстанція приходить до
висновку, що судом вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права й підстав для скасування рішення,
з мотивів, наведених у скарзі - не
вбачає.

При цьому, судова колегія враховувала й
ту обставину, що спірним рішенням не
порушуються права апелянта, оскільки
право власності позивача в силу ч.ч. 1. 2
ст. 321 ЦК України є непорушним,
підтверджується відповідними
правовстановлюючими документами й
особа може бути позбавлена права
власності лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Тому, скарга є безпідставною й до
задоволення не підлягає.

Сторони спору рішення суду не
оскаржували й в силу ст.ст. 303, 308 ЦПК
України воно підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Зборівського районного
суду Тернопільської області від 05
липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович