Справа № 464/3673/13
Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/1521/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 24 грудня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання майна
спільною сумісною власністю.

Визнано договір купівлі-продажу від
24.05.2008 року автомобіля марки «KIA MAGENTIS»,
2007 року випуску, реєстраційний №
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, тип легковий
седан-В, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
- дійсним.

Визнатно автомобіль марки «KIA MAGENTIS», 2007
року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1,
кузов № НОМЕР_2, тип легковий седан-В
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили Конопацька -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Конопацька - ОСОБА_3 в своїй апеляційній
скарзі просить рішення суду в частині
відмови в задоволенні її позовних
вимог скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити та визнати
недійсним договір купівлі - продажу
спірного автомобіля укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спричинено юридично
значимі дії - реєстрацію права
власності на автомобіль за останньою.
Такий договір не відповідає вимогам
закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що за час його шлюбу з Конопацькою -
ОСОБА_3 спірний автомобіль не
придбавався та ніколи не належав на
праві власності ні йому, ні його
дружині під час перебування в шлюбі.
Також вважає, що довіреність не є
правовим оформленням переходу права
власності на автомобіль, тому видачу
довіреності на транспортний засіб, що
був в експлуатації, без укладення
договору купівлі - продажу не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону. Автомобіль на
який видано довіреність одному з
подружжя не може вважатися спільною
власністю подружжя.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до
задоволення, а апеляційна скарга
ОСОБА_3 до часткового задоволення.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 235 ЦК України
встановлено, що удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
Конопацька - ОСОБА_3 в січні 2013 року
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дійсним
договору купівлі - продажу автомобіля
KIA MAGENTIS 2007 року випуску р/н НОМЕР_3,
укладений 25 травня 2008 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_2, визнання недійсним договору
купівлі - продажу спірного автомобіля
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
визнання спірного автомобіля спільною
сумісною власністю подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликалася на те, що з ОСОБА_2 з 1999 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі. В
2008 році за спільні кошти ними було
придбано автомобіль KIA MAGENTIS 2007 року
випуску. В 2012 році коли вони припинили
спільне проживання, вона дізналася, що
в 2008 році відповідач не оформляв
договору купівлі - продажу даного
автомобіля, а оформив генеральне
доручення на даний автомобіль. Вважала
доручення удаваним правочином, який
вчинено для приховання договору
купівлі - продажу.

Після того, як між нею та ОСОБА_2 почали
виникати спірні питання, даний
автомобіль було відчужено матері
колишнього чоловіка - ОСОБА_5

Даний договір укладено з порушенням
вимог закону. Спірний автомобіль є
спільною власністю подружжя.

Задовільняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що доручення видане 24 травня
2008 року ОСОБА_4 ОСОБА_2 на керування та
розпорядження автомобілем KIA MAGENTIS 2007
року випуску є удаваним правочином,
який укладений на приховання іншого
правочину, а відтак є дійсним договором
купівлі - продажу автомобіля. А так як
автомобіль придбано під час
перебування сторін в шлюбі, за спільні
кошти, то такий є спільною сумісною
власністю подружжя.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

Судом достовірно встановлено, що 24
травня 2008 року ОСОБА_4 надала
генеральне доручення ОСОБА_2 на
керування та розпорядження
автомобілем KIA MAGENTIS 2007 року випуску,
тобто на автомобіль, що був в
експлуатації. Даний правочин не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності до третіх осіб,
а тому автомобіль на який видано
доручення одному з подружжя не можна
вважати спільною власністю подружжя.

Позивачем також не надано суду
належних та допустимих доказів того, що
оспорюваний правочин є удаваним, таким,
що вчинений для приховання іншого
правочину. З досліджених доказів по
справі вбачається, що сторони мали на
меті укласти договір доручення,
усвідомлювали і бажали настання саме
його наслідків. В підтвердження цього є
той факт, що 13 вересня 2012 року, саме
власник автомобіля ОСОБА_4 (яка
надавала доручення в 2008 році) відчужила
спірний автомобіль ОСОБА_5, тобто на
свій власний розсуд розпорядилася
своєю власністю. Відповідно ОСОБА_5 на
відповідній правовій підставі набула
право власності на даний автомобіль.

Враховуючи вищенаведене у суду першої
інстанції не було правових підстав для
визнання дійсним договору купівлі -
продажу від 24.05.2008 року спірного
автомобіля та визнання його спільною
сумісною власністю подружжя.

Рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Що ж стосується позовних вимог
позивача в частині визнання недійсним
договору купівлі - продажу автомобіля
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 13
вересня 2012 року, то позивачем не
представлено жодних доказів на
підтвердження своїх позовних вимог.
Крім того, позивач не була стороною
даного правочину, її права цим
правочином жодним чином не
зачіпаються. А відтак відсутні правові
підстави для задоволення цих позовних
вимог.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п.1, 4 ,
314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити, а апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задовльнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 24 грудня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання майна
спільною сумісною власністю -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: