Справа № 490/7620/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

12 березня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю представників позивача-
Степаненко О.О.

Тюніна М.В.

представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго" до ОСОБА_3 про
визнання договору укладеним.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН

№490/7620/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю представників позивача-
Степаненко О.О.

Тюніна М.В.

представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго" до ОСОБА_3 про
визнання договору укладеним, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Миколаївобленерго» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
Договору про постачання електричної
енергії № 44/3471 від 16.10.2012 року
укладеним на умовах наданого ПАТ
«Миколаївобленерго» проекту.

Представники позивача в судовому
засіданні вимоги позову підтримали та
суду пояснили, що запропонована
товариством редакція Договору про
постачання електричної енергії
відповідає вимогам типового договору
та нормативним актам в сфері
електроенергетики, однак відповідачка
не визнає права позивача на укладення
такого договору.

Представник відповідачки в судовому
засіданні вимоги позову не визнав та
суду пояснив, що відповідачка
заперечує проти перенесення
електролічильника до трансформаторної
будки, потрапити до якої можливо лише в
супроводі представника позивача, тому
в цьому разі вона буде позбавлена
можливості контролювати обсяг
спожитої енергії, оскільки в разі
перевищення щомісячної норми
споживання електроенергії, енергія
буде рахуватися за подвійним тарифом.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши доводи позову,
дослідивши письмові докази, суд
встановив наступне.

04.06.2010 року між ПАТ «Миколаївобленерго»
та фізичною особою підприємцем
ОСОБА_3 був укладений договір №44/3259
про постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановок
споживача, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, об'єкт - магазин-кафетерій.

26.09.2012 року у зв'язку з припиненням
підприємницької діяльності ОСОБА_3
звернулась до ПАТ «Миколаївобленерго»
із заявою про розірвання договору про
постачання електричної енергії
№44/3259 від 04.06.2010 року, а також просила
укласти договір про постачання
електричної енергії з нею як фізичною
особою.

18.10.2012 року ПАТ «Миколаївобленерго» на
адресу ОСОБА_3 було направлено
договір про постачання електричної
енергії №44/3471 від 16.10.2012 року.

16.11.2012 року ПАТ «Миколаївобленерго»
отримало від неї вказаний договір з
протоколом розбіжностей, згідно якого
ОСОБА_3 запропонувала пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6
Додатку №10 «Акт розмежування
балансової належності електромереж
та експлуатаційної
відповідальності», абз. 1 п.2, п. 7,
Додатку №10 «Порядок розрахунків»,
колонку 11,12 додатку №2 викласти у
новій редакції; пункт 2 Додатку 13
«Порядок участі споживача в
графіках обмеження
електроспоживання та графіках
відключень» - вилучити з тексту
договору.

ПАТ «Миколаївобленерго» з даним
протоколом розбіжностей не погодилося.
При цьому у зв'язку із розірванням
первісного договору постачання
електроенергії до об'єкта відповідачки
з 15.10.2012 року було припинено.

В листопаді 2012 року ПАТ
"Миколаївобленерго" звернулось до суду
із позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання
укласти договір про постачання
електричної енергії. Рішенням
Центрального районного суду
м.Миколаєвва від 28.03.2013 року, що
залишено без змін апеляційною
інстанцією, в задоволені позову
відмовлено.

При цьому ОСОБА_3 звернулась до суду із
позовом до ПАТ "Миколаївобленерго" про
врегулювання переддоговірного спору.
Рішенням Центрального районного суду
м.Миколаїв від 13.11.2013 року позов було
задоволено частково, при цьому судом
дії ПАТ "Миколаївобленерго" зі
спонукання ОСОБА_3 на укладання
договору про постачання електричної
енергії в редакції проекту договору
№44/3471 від 16.10.2012 року були визнані
неправомірними та забов'язано ПАТ
"Миколаївобленерго" скласти новий
проект договору про постачання
електричної енергії відповідно
типового договору (додаток №3 до ПКЕЕ,
затверджених постановою НКРЕ №28 від 31
липня 1996 року), а саме виключити з
тексту договору п.9.6, згідно якого
тривалість позовної давності до
договору становить п'ять років, в
колонці №11 додатку №2 місцем установки
лічильника вказати ВРУ-0,4 кВ
споживачеві, а в колонці №12 додатку №2 -
тип та номер засобу обліку "НІК2301
АП2№0388091".

Згідно з пунктом 3 Правил користування
елекритчною енергією, що затверджені
постановою Кабінету міністрів України
№1357 26.07.1999 року, споживання електричною
енергією здійснюється на підставі
договору про користування електричною
енергією між споживачем і
енергопостачальником, що
розробляється енергопостачальником
згідно з Типовим договором про
користування електричною енергією.
Енергопостачальники, що здійснюють
постачання електричної енергії на
закріпленій території, не мають права
відмовити споживачу, об'єкти якого
розташовані на цій території, в
укладенні договору про користування
електричною енергією. У разі
виникнення питань, можливі шляхи
вирішення яких не обумовлені
договором, сторони керуються цими
Правилами та законодавством.

Згідно зі ст.ст.3,4ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

В листі Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, від 22.02.2013 року №390/26/27-13
вказано, що розрахунковий засіб обліку
електричної енергії має бути
встановлений в місці, яке визначено
погодженим енергопостачльником
проектом електрозабезпечення об'єкта
споживача. При цьому, зміни в
погоджений енергопостачальником
проект вносяться за взаємною згодою
енергопостачальника та споживача.

Стаття 6 ЦК України передбачає, що
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами. Сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Сторони в договорі не можуть
відступити від положень
актів цивільного законодавства, якщо в
цих актах прямо вказано про це, а також
у разі, якщо обов'язковість
для сторін положень
актіцивільного законодавства випливає
з їх змісту або із суті відносин між
сторонами.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності
та справедливості.

У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Стаття 649 ЦК України передбачає, що
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу місцевого самоврядування та в
інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.

Розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору не на підставі
правового акту, можуть бути вирішені
судом у випадках, встановлених за
домовленістю сторін або законом.

Вказане вище свідчить про відсутність
правового акта, домовленості сторін, та
закону, який зобов'язував би сторони
вчинити вказані дії .

Окрім того, позивач, посилаючись на ці
вимоги закону, просив фактично про
покладення обов'язку заключити
договір, а не про усунення
розбіжностей в договорі.

Згідно ч.3 п.3.7. ПКЕЕ засоби оліку
повинні бути встановлені таким чином,
щоб для контролю обсягу споживання
електроенергії забезпечити технічну
можливість безперешкодного доступу до
них споживача.

Відповідно до п.2 Додатку №1 до договору
від 16.10.2012 року №44/3471 споживач
зобов'язаний контролювати власне
споживання електроенергії.

У відповідності до ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист
свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади
Автономної Республіки Крим
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом (ст.
16 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, та
відповідати на питання: чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності, тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їхнє підтвердження; які
правовідносини сторін випливають зі
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

За такого, позивач не довів та не
підтвердив тих обставин, на які
посилався як на підставу своїх
позовних вимог, і не надав відповідних
доказів, які обґрунтовують його вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що в задоволені
позову слід відмовити за
безпідставності його вимог.

В порядку ст. 88 ЦПК України судовий
збір сплачений при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН