АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/193/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1155/14
Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.

При секретарі: Нестеренко А.М.

За участю: представника позивача
Колеснікова В.О., відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського
суду Полтавської області від 24 лютого
2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ПАТ «Приватбанк»
звернувся до суду з вказаним позовом.
Посилався на те, що між Банком та ОСОБА_2
23.10.2006 року було укладено кредитний
договір про надання кредиту в сумі 2500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків у розмірі 3% річних на
суму залишку заборгованості. У зв'язку
із порушенням відповідачем
зобов'язання станом на 31 грудня 2013 року
виникла заборгованість, яка з
урахуванням суми, що стягнута за
судовим наказом від 05 лютого 2008 року,
складає 18324,31 грн., яку просив стягнути з
відповідача та судові витрати.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від 24 лютого
2014р. задоволено позовні вимоги ПАТ
комерційний банк "Приватбанк".

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
комерційний банк "Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
від 23.10.2006 року у розмірі 18341,31 грн. та
понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, який,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
в апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, зокрема, вказує, що суд не
врахував його заяву про застосування
спливу позивачем строку позовної
давності.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги з таких
підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що 23 жовтня 2006 року між ПАТ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір про надання
грошових коштів в сумі 2500 грн. у вигляді
встановлено кредитного ліміту на
платіжну карту, зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 3% на
місяць із розрахунку 360 днів у році, з
кінцевим поверненням кредиту, що
відповідає строку дії карти - три роки.

Згідно судового наказу, виданого
Комсомольським міським судом 05 лютого
2008 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь
ЗАТ КБ «Приватбанк» 5072,49 грн.
заборгованості за кредитним договором
від 23 жовтня 2006 року.

Позивач зазначав, що станом на 31 грудня
2013 року у ОСОБА_2 утворилась
заборгованість за кредитним договором
з урахуванням суми, що була стягнута
вказаним судовим наказом, у розмірі
18324,31 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 4341,32 грн.,
боргу по процентам за користування
кредитом - 17706,70 грн., штраф (фіксована
частина) - 500 грн., штраф ( процентна
складова) - 848,78 грн.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий
суд виходив з того, що строк дії
кредитного договору від 23 жовтня 2006
року було продовжено, відповідно до п.
9.12 Умов і правил, згідно якого договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання, якщо протягом цього строку
жодна зі сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично пролонгується на такий
самий строк, отже позовна заява
подана у межах строку позовної
давності.

Однак погодитись з висновком суду
колегія суддів не може.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Сторонами погоджено, що договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою і
тарифів. На виконання договору
позивачем на ім'я відповідача був
відкритий картковий рахунок на строк
дії карти - три роки ( зворот а.с.8).

Заперечуючи проти заявлених вимог,
відповідач, зокрема, посилалася на те,
що позивач пропустив строк позовної
давності і просив відмовити у
задоволенні позовних вимог з цих
підстав (а.с. 23).

Заперечення відповідача щодо
закінчення строків позовної давності
районним судом належним чином не
перевірені.

Так,у правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від 06
листопада 2013 року в справі № 6-116цс13
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, банк
відповідно до положень ст. 1050 ЦК
України за судовим наказом від 05
лютого 2008р. стягнув суму
заборгованості по кредиту - 2500грн. та
відсотках. Звернувшись з даним
позовом, представник позивача не
обґрунтував суму заборгованості за
кредитом 4341,32 грн.

Таким чином, право на позов у позивача
виникло з 23 жовтня 2009р. - закінчення
строку дії картки, однак до суду з
даними вимогами він звернувся поза
межами 3 річного строку - в січні 2014р.

Крім того, колегія суддів виходить
також з правової позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 19 березня 2014 року(справа
№ 6- 14 цс 14), згідно якої відповідно до
правил користування платіжною карткою,
які є складовою кредитного договору,
картка діє в межах визначеного нею
строку. За таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

За таких обставин рішення місцевого
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову ПАТ КБ
«Приватбанк»в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4,316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 24 лютого 2014
року скасувати, ухваливши нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржене протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: