АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/4150/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції:Морозов М.О.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

20 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
грошової компенсації та виділення
частки в спільному майні,-

в с т а
н о ви л а:

У липні 2012 року позивач пред"явив
вказаний позов до відповідачів та
зазначав,що він придбав з прилюдних
торгів 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та
отримав свідоцтво про право власності
від 02 листопада 2010 року. Кожному з
відповідачів належить на праві
власності по 1/3 частки зазначеної
квартири. Посилаючись на ст.364 ЦК
України,позивач просив стягнути з
відповідачів солідарно компенсацію
вартості належної йому частки квартири
у розмірі 352 000 грн..

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 19 лютого 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції позивач в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове,яким
задовольнити його вимоги. Зазначає,що
судом не враховано норми матеріального
права,які регулюють правовідносини,що
виникли між сторонами

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника відповідача ,
обговоривши доводи апеляційної скарги
, обставини справи , колегія суддів
приходить до наступного.

Встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 04.01.2000 року, виданого
Ленінградською районною радою
народних депутатів м. Києва, квартира
АДРЕСА_1 належала на праві спільної
часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 по 1/3 частці кожному.

У межах виконавчого провадження із
реалізації конфіскованого майна
ОСОБА_5, ОСОБА_2 придбав з прилюдних
торгів 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та
отримав свідоцтво про право власності
від 02 листопада 2010 року.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 лютого 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 про
стягнення грошової компенсації з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та виділення частки у
спільному майні відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
30.05.2013 року зазначене рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким виділено частку ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1 шляхом стягнення
солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошової
компенсації вартості 1/3 частки
квартири ОСОБА_2 із визнанням за ОСОБА_3,
ОСОБА_4 права спільної сумісної
власності на указану частку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ рішення
апеляційного суду м. Києва від 30.05.2013
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції встановив та виходив з того,
що заявлена позивачем вимога щодо
солідарної компенсації відповідачами
вартості його частки не узгоджується
із положеннями ст.ст. 356,358, 541 ЦК України,
оскільки солідарний обов»язок
відповідачів не передбачений законом
або умовами договірних положень.

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим , відповідним обставинам
справи та нормам матеріального та
процесуального права, що регулює
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірна квартира набувалась
відповідачами в період шлюбу, а тому їх
частки в даній квартирі є спільною
сумісною власністю, на увагу не
заслуговують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України,
спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно.

Отже, спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно, тобто діє
презумпція спільної часткової
власності.

Як вбачається зі свідоцтва про право на
власність від 04.01.2000 року, виданого
Ленінградською районною радою
народних депутатів м. Києва ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 , то останнє видано відповідачам
на підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», в зв»язку з чим режим спільної
сумісної власності подружжя в даному
випадку не поширюється, оскільки кожен
з відповідачів отримав у спільну
часткову власність по 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1, в зв»язку з чим
вимоги про солідарний обов»язок
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як подружжя сплатити
ОСОБА_2 компенсацію, безпідставні.

Разом з цим колегія суддів звертає
увагу і на те, що згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК
України, цивільні права особа здійснює
у межах, наданих їй договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 15 ЦК України встановлено,
що кожна особа має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Таким чином, норма зазначеної статті
піднімає юридичне значення інтересів
особи до рівня таких, що захищаються
законом і це є загальним правилом, яке
може застосовуватися лише остільки,
оскільки воно не суперечить
спеціальним. Зокрема, спеціальні
правила встановлює ст. 13 ЦК України
щодо меж здійснення цивільних прав.
Тому при виникненні протиріччя між
інтересом особи та правом іншої особи,
що здійснюється в установлених межах,
інтерес захищатися не може.

Відповідно до ст. 364 ЦК України
визначено, що співвласник має право на
виділ у натурі частки із майна , що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу) , співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою. Договір про
виділ у натурі частки з нерухомого
спільного майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Системний та логічний аналіз даної
статті вказує на те, що у разі , якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим, то
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної вартості його частки , в
зв»язку з чим укладається письмовий
договір про виділ у натурі частки , який
підлягає нотаріальному посвідченню.

Тобто, вказана норма закону чітко
вказує на укладення між співвласниками
договору про виділ у натурі частки з
нерухомого майна співвласника, який
має право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної вартості його частки і
дана норма закону не передбачає
вирішення даного питання в судовому
порядку , що відповідає ст.ст. 13,15 ЦК
України.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,а
також достатність і взаємний зв"язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість рішення ухваленого
по даній справі та відсутність підстав
до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану
в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 19 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -
Судді -