Справа № 154/3741/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Каліщук А.А. Провадження №
22-ц/773/487/14 Категорія: 44 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука
В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 11 лютого 2014 року в
позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є наймачем квартири по АДРЕСА_1 У
даній квартирі також зареєстрована
ОСОБА_3, котра є тіткою позивача (а.с. 8,
41).

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Згідно ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття
наймача та членів його сім'ї на
постійне місце проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Відповідно до п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" від 12 квітня
1985 року наймач або член його сім'ї, який
вибув на інше постійне місце
проживання, втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття. На
ствердження вибуття, суд може брати до
уваги будь-які фактичні дані, які
свідчать про обрання іншого постійного
місця проживання (повідомлення про це в
листах, розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, переведення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що ОСОБА_3 не проживає
в спірній квартирі з 2003 року, оскільки
вибула на інше постійне місце
проживання, а тому вона втратила право
користування цим приміщенням на
підставі ч.2 ст. 107 ЖК Української РСР.

Відповідно до цих правових норм
встановленню підлягають лише
обставини і факти, що свідчать про
обрання такою особою іншого постійного
місця проживання.

На підтвердження обставини вибуття
відповідача із спірного житла позивач
надав акти перевірок ЖЕК № 1 від 26.01.2012
року, 17.10.2012 року, 14.11.2013 року.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч цьому положенню
процесуального законодавства позивач
свої вимоги не довів та не надав суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження фактичних даних, які
свідчать про обрання відповідачем
іншого постійного місця проживання.

Акти, складені комісією ЖЕК № 1 м.
Володимир-Волинський зі слів сусідів,
про не проживання відповідача у
спірній квартирі більше шести місяців
не можуть бути беззаперечними доказами
факту вибуття її на інше постійне місце
проживання.

Крім того, як встановлено судом
апеляційної інстанції з пояснень
сторін, відповідач з 2011 року та на даний
час проживає в спірному житлі.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні позову.

Сам по собі факт наявності житла у
чоловіка відповідача за адресою м.
Володимир-Волинський, вул. Олександра
Олеся,22, де остання періодично
проживала, не є підставою для визнання
її такою, що втратила право
користування спірним жилим
приміщенням. Разом з тим, в матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
докази того що відповідач постійно
проживає за зазначеною позивачем
адресою.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи та дослідженими
судом доказами.

Рішення постановлено з додержанням
вимог матеріального і процесуального
права, підстави для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 11 лютого 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді