У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А., Писаної Т.О., Фаловської
І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення
без надання іншого житлового
приміщення, за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання такими, що втратили права на
користування житлом, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 26 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 звернулися до суду з указаним
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень, просили виселити ОСОБА_7 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
вказували на те, що вони є наймачами
зазначеної квартири, яка належить до
держаного житлового фонду, проте у цій
квартирі проживає та з 12 січня 2010 року
зареєстрована відповідач. При цьому
позивачі згоди на її вселення та
реєстрацію не давали. Відповідач була
зареєстрована без їхньої згоди, так як
на той час вони були зняті з
реєстраційного обліку на підставі
заочного рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 11 червня 2008
року, яке у подальшому було скасовано
ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 11 серпня 2011 року із
закриттям провадження у справі.
Посилаючись на те, що відповідач
вселилася у спірну квартиру без
відповідних на те законних підстав,
вона підлягає виселенню без надання
іншого жилого приміщення.

Заперечуючи проти вказаних вимог,
ОСОБА_7 у травні 2013 року подала до суду
зустрічний позовом, в якому просила
визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1 на підставі ст. 71 ЖК України.
Свої вимоги ОСОБА_7 мотивувала тим, що
вона з 1993 року проживає у спірній
квартирі як дружина ОСОБА_8, який був
наймачем квартири до дня своєї смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачі у спірній
квартирі не проживають з 1992 року, а
прописаними були лише формально.
Вважає, що задоволення її зустрічного
позову не порушить житлових прав
відповідачів, оскільки вони у спірній
квартирі давно не живуть і забезпечені
житлом в місцях свого фактичного
проживання.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 26 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 27 листопада 2013
року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
задоволено. Виселено ОСОБА_7 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення. Вирішено питання розподілу
судових витрат. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 відмовити, а її зустрічний позов
- задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, вірно виходив із того,
що вселення ОСОБА_7 у спірну квартиру
відбулося з порушенням вимог житлового
законодавства, а тому право на
користування цією квартирою у неї не
виникло.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 26 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 27 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

М.А. Макарчук Т.О. ПисанаІ.М. Фаловська