Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1050/14
Головуючий у 1 інстанції: Ткаченко
Суддя-доповідач: Стрелець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 23 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог орган опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Енергодарської міської ради
Запорізької області, ОСОБА_6, прокурор
м. Енергодар, про позбавлення
батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог орган опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Енергодарської міської ради
Запорізької області, ОСОБА_6, прокурор
м. Енергодар, про позбавлення
батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначав, що
його батьки перебували у шлюбі, який
розірвано 17.06.2004 року. Після розірвання
шлюбу він проживає з батьком. Мати,
ОСОБА_5 проживає окремо і свідомо
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо нього - не
цікавиться його життям, не піклується
про його фізичний та духовний розвиток.
Вказує, що 01.12.2010 року та у вересні 2012
року батько вже звертався до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав, але рішенням суду від 29 березня 2011
року та 25 лютого 2013 року, йому було
відмовлено в задоволенні позовних
вимог через їх недоведеність. Рішення
набрали чинності. Але після рішень суду
нічого не змінилося, мати так і не
змінила свого ставлення до нього.

На теперішній час він сам не бажає з нею
спілкуватися. Позбавлення
батьківських прав йому необхідно для
того, що б позбавити її можливості в
подальшому вимагати від нього
матеріальної допомоги.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд позбавити ОСОБА_5
батьківських прав відносно нього
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 23 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника адвоката ОСОБА_4 зазначає,
що суд неповно з'ясував обставини, які
мають значення для справи, рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

В засідання суду апеляційної інстанції
ОСОБА_5 та її представник належним
чином повідомлені про час і місце
слухання справи, про що свідчать
поштові повідомлення, які містяться в
матеріалах справи, не з"явились.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК
України колегія суддів вважає можливим
розглянути справу у відсутність не
з"явившихся осіб.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьком та матір'ю
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між подружжям було розірвано
17.06.2004 року. Після розірвання шлюбу
проживали окремо, син ОСОБА_3 залишився
проживати з батьком ОСОБА_6

У 2005 року ОСОБА_6 стягнув у судовому
порядку з матері аліменти на утримання
сина, розмір яких потім неодноразово
змінювався. Відповідно до розрахунку
заборгованості ОСОБА_5 не має
заборгованості по сплаті аліментів на
утримання сина ОСОБА_3. (а.с.14,48). ОСОБА_5
має другу сім'ю, де є двоє неповнолітніх
дітей.

Судом також встановлено, що між ОСОБА_6
та ОСОБА_5 після розірвання шлюбу
склалися неприязні відносини.

16.10.2006 року ОСОБА_5 відкрила на ім'я сина
в Енергодарському відділенні
Запорізького РУ "Приват Банку"
депозитний рахунок "Скарбничка дітям",
куди складає кошти для сина, що було
надано суду для огляду, та картка була
передана позивачу.

Відповідно до рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
29.03.2011 року та 25.02.2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 було відмовлено
в повному обсязі. Вищезазначене
рішення являється чинним не зміненим
та не скасованим. (а.с.41-47)

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України - обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Звертаючись до суду з позовом про
позбавлення матері батьківських прав,
позивач зазначив, що після винесення
судових рішень в стосунках з матірю
нічого не змінилося. При цьому пояснив,
що з матір'ю спілкуватися не бажає,
оскільки вона для нього стороння
людина. Позбавлення матері
батьківських прав йому необхідно для
того, щоб позбавити її можливості у
подальшому вимагати від нього
матеріальної допомоги.

Статтею 164 СК України визначено
вичерпний перелік підстав позбавлення
батьківських прав. Зокрема, мати,
батько можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вона, він не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (зі змінами)
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий
статус дитини має особа до досягнення
нею повноліття. Малолітньою вважається
дитина до досягнення нею чотирнадцяти
років.

Судом встановлено, що на день ухвалення
рішення суду ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг
повноліття.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У своїх запереченнях на позов
відповідач посилалась на те, що від
виконання своїх батьківських
обов'язків не ухиляється, її винної
поведінки немає.

Повно та всебічно встановивши
обставини справи, дослідивши надані
сторонами докази, вислухавши пояснення
сторін у справі та установивши, що
ОСОБА_5 не ухиляється від виконання
своїх обов'язків щодо виховання сина та
не має такого наміру, суд першої
інстанції дійшов по суті правильного
висновку щодо відсутності підстав для
застосування крайнього заходу впливу
на ОСОБА_5, а саме - позбавлення її
батьківських прав.

Такий висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Суд належно у відповідності до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінив зібрані по
справі докази у тому числі і висновок
органу опіки та піклування про
доцільність позбавлення відповідачку
ОСОБА_5 батьківських прав, щодо
повнолітнього сина ОСОБА_3

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно визначив характер спірних
правовідносин, вірно застосував норми
матеріального права та з урахуванням
зазначених вище норм закону і
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку, що позов
не підлягає задоволенню.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт були предметом дослідження
судом першої інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди апелянта з
висновком суду першої інстанції з їх
оцінкою.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,308,314,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 23 грудня 2013
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: