Справа № 128/6233/13-ц
УХВАЛА

10 січня 2014 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30.12.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2013 року позов ОСОБА_2 задоволено; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, посвідчений 15.12.2008 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 6036 в частині відчуження земельної ділянки, на якій розташований спільний житловий будинок з господарськими будівлями №16 по вул. Дачній в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Законний представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_1, яка згідно довіреності являється також представником відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона являється інвалідом II групи, отримала повістку для явки в судове засідання 21.11.2013 року. В цей період, вона з 12.11.2013 року знаходилась на лікуванні в центрі первинної медико - санітарної допомоги №3, тому в цей же день, 21.11.2013 року, занесла в суд заяву, в якій просила розгляд справи перенести на іншу дату, про що в канцелярії суду про отримання заяви була зроблена відмітка. При розгляді справи, суд не звернув уваги на те, що позивачкою ОСОБА_2 пропущений строк позовної давності, необхідний для звернення до суду. В порушення норм ЦПК України, при винесені заочного рішення по даній справі, суд вийшов за межі позовних вимог позивача, яка просила в позовній заяві визнати договір дарування земельної ділянки частково недійсним, а в заочному рішенні суд визнав недійсним договір дарування земельної ділянки в повному обсязі. Крім того, судом помилково в рішенні вказано, що земельна ділянка, на якій знаходиться спільний будинок є спільною, без врахування того, що земельна ділянка 02.10.1995 року була виділена ОСОБА_4, яку вона приватизувала розміром 0,1759 га і отримала державний акт на право власності 26.02.2001 року. Тобто, на час, коли відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_7 вищевказана земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_4 і очевидно, що позивачка ОСОБА_2 могла претендувати лише на частину земельної ділянки, яка знаходиться під будинком та частину земельної ділянки необхідної для його обслуговування, що свідчить про те, що судом не вивчались та не аналізувались відповідні свідоцтва про право власності за законом на земельну ділянку. Заявник також вважає, що вирішення спору про земельну ділянку передчасне в зв'язку з тим, що реального розподілу будинку між спадкоємцями не відбулось до даного часу. В 2013 році ОСОБА_4 визнана недієздатною в судовому порядку на підставі висновку судово-психіатричної експертизи згідно акта №6-п від 19.01.2012 року якою встановлено, що ОСОБА_4 хворіє тяжким захворюванням «шизофренія» з 1986 року, тобто, в 2007 році вчиняючи правочини не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Апеляційним судом Вінницької області від 19.11.2013 року скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області про відмову в задоволенні заяви про продовження строку для подачі заяви про скасування рішення за нововиявленими обставинами, а тому після розгляду вказаної заяви при новому розгляді справи про розподіл спадкового майна, суд зможе розглянути справу про розподіл спадкового майна в повному обсязі, в тому числі і відносно земельної ділянки.

За наведених обставин заявник просила скасувати заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2013 року та призначити справу до нового розгляду.

Ухвалою суду від 30.12.2013 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

08.01.2014 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду.

Оглянувши матеріали цивільної справи №2-1627/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування земельної ділянки частково недійсним та докази, надані заявником, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду від 30.12.2013 року слід повернути заявнику.

Відповідно до ч.2 ст. 293 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30.12.2013 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: