Справа № 509/628/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
Овідіопольський районний суд Одеської
області в складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.,

при секретарі Ауловій О.Г.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в cмт Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа -
служба у справах дітей Южненської
міської ради Одеської області, про
усунення перешкод у участі у
спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що позивач
ОСОБА_1 та відповідачка є батьками
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бабою та
дідом зазначеної дитини. Оскільки
матір дитини - відповідач ОСОБА_4-
перешкоджає позивачам брати участь у
її вихованні дитини та спілкуванні з
нею позивачі просять суд зобов'язати
відповідачку не перешкоджати
позивачам брати участь у вихованні та
вільному спілкуванні з малолітнім
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити
наступні способи участі позивачів у
вихованні з дитиною:

- побачення з дитиною кожну суботу з 9.00
до 21.00 неділі за місцем
проживання/перебування;

- спільний відпочинок першу половину
літніх канікул;

- необмежене спілкування дитиною
засобами телефонного, поштового,
електронного та інших засобів зв'язку,
які не передбачають безпосереднього
фізичного спілкування;

- надати право у день побачення
особисто забирати дитину з дому/школи
особисто,

а також зобов'язати відповідача за два
дні до зустрічі з дитиною надати точну
інформацію щодо фактичного місця
навчання, проживання, перебування
дитини, а у разі настання змін
повідомляти про це у наступний день з
дня настання цих обставин.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які діяли як позивачі від свого імені
та як представники позивача ОСОБА_1,
позов підтримали та просили його
задовольнити, посилаючись на те, що
останній раз вони бачили дитину 22
жовтня 2013 року, а після цього
відповідач змінила місце проживання й
не повідомляє де вона
проживає/перебуває, чим неправомірно
обмежує їх права на спілкування з
дитиною,

Відповідачка у судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що її син
хворіє на остеохондропатію головки
стегнової кості справа 3 ступеню,
укорочення правої ноги на 0,5-0,7 см
(хвороба Пертеса), потребує постійного
проведення лікувальних процедур,
дієтичного харчування, дотримання
режиму обмеження навантажень та праву
ногу. Але за час проживання дитини у
позивачів протягом двох місяців в
осені 2013 року позивачі належним чином
не виконували приписи лікаря,
внаслідок чого стан дитини погіршився,
в нього з'явились ознаки ожиріння.
Дитина має пересуватися за допомогою
костилів, але сусідка позивачів бачила,
як дитина бігала у дворі їх будинку. При
цьому відповідачка визнавала право
позивачів на побачення з дитиною, але
вважала, що ці побачення мають
відбуватися у її присутності.

Представник служби у справах дітей
виконкому Южненської міської ради у
судовому засіданні пояснив, що
виконкомом Южненської міської ради
приймалося рішення про встановлення
графіку зустрічей позивачів з
малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та цей
графік виконувався позивачкою
Позивачі мають право на спілкування з
дитиною, але при визначенні конкретних
способів участі позивачів у вихованні
дитини та спілкуванні з нею мають бути
враховані інтереси матері дитини та те,
що позивачі проживають у м.Южний, а
дитина з відповідачкою у м.Одесі.

Вислухавши пояснення позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3, а також відповідачки,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що даний позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини (ч.1 ст.151 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Згідно з ст.157 СК України той із батьків,
хто проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той
із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема
якщо він ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
другий із батьків має право звернутися
до суду з позовом про усунення цих
перешкод. Суд визначає способи участі
одного з батьків у вихованні дитини
(періодичні чи систематичні побачення,
можливість спільного відпочинку,
відвідування дитиною місця його
проживання тощо), місце та час їхнього
спілкування. В окремих випадках, якщо
це викликано інтересами дитини, суд
може обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи. Під час
вирішення спору щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини береться до
уваги ставлення батьків до виконання
своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Згідно з ст.257 СК України баба, дід мають
право спілкуватися зі своїми внуками,
брати участь у їх вихованні. Батьки чи
інші особи, з якими проживає дитина, не
мають права перешкоджати у здійсненні
бабою та дідом своїх прав щодо
виховання внуків.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4
розлучені, є батьками малолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_3.

Малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє
на остеохондропатію головки стегнової
кості справа 3 ступеню, укорочення
правої ноги на 0,5-0,7 см (хвороба Петреса).

Позивачі проживають за адресою:
АДРЕСА_2.

За місцем роботи позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 характеризуються позитивно.

11 березня 2013 року за №232/03-02-07 комісією з
питань захисту прав дитини виконкому
Южненської міської ради було надано
висновок щодо встановлення графіку
зустрічей батька ОСОБА_1 та діда ОСОБА_3
з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1:
кожної суботи з 9.00 по 21.00 неділі за
попередньою домовленістю їх з матір'ю
дитини ОСОБА_4

Цей висновок був затверджений рішенням
виконкому Южненської міської ради від
14 березня 2013 року №1009.

Згідно з актом соціального
інспектування №756 від 08 жовтня 2013 року
за місцем проживання позивачів за
адресою: АДРЕСА_2, забезпечені добрі
умови для навчання, дозвілля та
відпочинку дитини.

З довідки Южненської
загальноосвітньої школи №1 від 27
березня 2014 року №063 вбачається, що
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчався у цьому
учбовому закладі з 01 вересня по 22
жовтня 2013 року за індивідуальною
програмою. У цей період дитиною
опікувалися позивачі, проживав за
адресою: АДРЕСА_2, у домі панував
порядок та доброзичливе ставлення до
дитини. Окрім школи хлопчик відвідував
міський реабілітаційний центр та цент
розвитку "Умничка".

Згідно з листом Центру соціальної
реабілітації дітей-інвалідів м.Южного
від 13 березня 2014 року №39 малолітній
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зарахований до
центру 07 березня 2013 року, пройшов
повний курс реабілітації протягом 6
місяців, який рішенням від 02 вересня 2013
року був продовжений. 21 березня до
центру надійшла заява матері дитини
про тимчасове збереження місця за
дитиною, оскільки родина переїжджає на
проживання до м.Одеси. Протягом першого
курсу реабілітації дитину до центру
приводили баба та дід по матері, матір,
рідше батько та баба по батьку.
Протягом другого курсу реабілітації
дитину до центру в основному приводила
баба по батьку, рідше батько.

По результатах судового розгляду судом
не встановлені обставини, які б
свідчили, що позивачі негативно
впливали на розвиток дитини та не
здійснювали належного догляду за нею.

Суд критично оцінює заперечення
позивачки проти позову, оскільки вони
не засновані на законі та нічим не
обґрунтовані. Будь-які належні та
допустимі докази того, що за період
двохмісячного постійного проживання
малолітнього ОСОБА_5 у позивачів стан
здоров'я дитини погіршився саме з
причин неналежного догляду за дитиною,
не надано.

З врахуванням вищенаведених,
встановлених у судовому засіданні
обставин, оцінивши їх у сукупності, суд
вважає, що права позивачів на
спілкування з дитиною та прийняття
участі у його вихованні підлягає
судовому захисту. При цьому
запровадження певних конкретних
способів спілкування та виховання
дитини з боку батька, баби та діда не
будуть заважати нормальному
розвиткові дитини. Судом також не
встановлені підстави для додаткового
захисту інтересів дитини шляхом
обумовлення побачень позивачів з
дитиною присутністю матері.

Виходячи з конкретних обставин даної
справи та вимог ст.159 СК України,
враховуючи ставлення позивачів до
виконання своїх обов'язків, вік дитини,
стан її здоров'я, віддаленість її
проживання від місця проживання
позивачів та необхідність
забезпечення можливості спілкування
матері з дитиною не тільки у робочі дні
тижня, суд вважає, що даний позов
підлягає частковому задоволенню
шляхом зобов'язаня відповідачки не
перешкоджати позивачам у спілкуванні з
дитиною та повідомляти їх про фактичне
місце навчання, проживання дитини та їх
зміну, а способами участі позивачів у
вихованні та спілкуванні з дитиною
мають бути: систематичні побачення з
дитиною кожну другу та четверту суботу
місяця з 9.00 до 21.00 наступної неділі за
місцем постійного проживання
позивачів; надання права позивачам у
день побачення особисто забирати
дитину з місця його постійного
проживання, дитячого або учбового
закладу; проведення спільного
відпочинку дитини з позивачами
протягом одного місяця у літку;
необмежене спілкування дитини з
позивачами засобами телефонного,
електронного та інших засобів зв'язку,
які не передбачають безпосереднього
фізичного спілкування.

Керуючись статтями 10, 11, 88, 209, 212, 213 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 141, 153, 157 - 159,
257 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у спілкуванні з
малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
повідомляти їх про фактичне місце
навчання, проживання дитини та їх
зміну.

Встановити способи участі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вихованні та
спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді:

- систематичних побачень з дитиною
кожну другу та четверту суботу місяця з
9.00 до 21.00 наступної неділі за місцем
постійного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2
або ОСОБА_3;

- у день побачення ОСОБА_1, ОСОБА_2 або
ОСОБА_3 мають право особисто забирати
дитину з місця його постійного
проживання, дитячого або учбового
закладу;

- проведення спільного відпочинку
дитини з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
протягом одного місяця у літку;

- необмежене спілкування дитини з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 або ОСОБА_3 засобами
телефонного, електронного та інших
засобів зв'язку, які не передбачають
безпосереднього фізичного
спілкування.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати у розмірі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Овідіопольський районний суд
Одеської області протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
Є.Л.Бичковський