№ 2/269/3/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 березня 2014 року Совєтський районний
суд м. Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Мельника Ю.А.

при секретарі
Кондратьєвій І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Макіївка цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду в січні 2013
року з позовною заявою і просить
визнати відповідача такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Представник позивача в позовній заяві
вимоги обґрунтовує тим, що квартира
АДРЕСА_1, - належить позивачу на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 01.12.2012 року, що посвідчений
нотаріально та зареєстрований у
державного реєстратора. Відповідно
даних домової книги в квартирі
зареєстрованою значиться ОСОБА_2.
Згідно вимог пункту 8 договору
купівлі-продажу квартири ОСОБА_2
зобов'язується знятись з
реєстраційного обліку з відчужуваної
квартири протягом одного тижня з
моменту укладення договору, тобто до
09.12.2012 року. Цю умову договору
відповідач не виконала. З 27.11.2008 року
відповідач є громадянином держави
Ізраїль і проживає за адресою: АДРЕСА_2.
Під час продажу квартири сама
відповідач не була присутньою, діяла
через свого представника. Оскільки
відповідач відсутня в квартирі понад 6
місяців, тому у відповідності вимог ст.
72 ЖК України вона втратила право
користування житлом /а.с.2-3/

До початку розгляду справи по суті
13.03.2013 року представник позивача змінив
позовні вимоги, надавши письмову заяву,
в якій зазначив, що перебування
відповідача зареєстрованою в квартирі
позивача порушує права останньої як
власника квартири, оскільки змушує
позивача сплачувати за комунальні
послуги відповідно до кількості осіб,
зареєстрованих в квартирі. У
відповідності вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Тому просить визнати
відповідача такою, що втратила право
користування житлом.

В судове засідання позивач не
з'явилася, просила розглянути справу в
її відсутності, вимоги підтримує в
повному обсязі, про що надала письмову
заяву.

Відповідач, будучи допитана у порядку
визначеному ст. 132 ЦПК України, позовні
вимоги визнала у повному обсязі,
просить розглянути справу у її
відсутності, про що судові наданий
протокол допиту Мировим судом м.Хайфа
Ізраїлю від 13.11.2013 року.

Дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

Відповідно до копії договору
купівлі-продажу квартири від 01.12.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу, гр. ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 продали ОСОБА_1
трикімнатну квартиру загальною площею
- 58.00 кв. м, житловою площею - 41.70 кв. м за
адресою: АДРЕСА_1 /а.с.5/.

Зазначений правовстановлюючий
документ зареєстрований в КП «БТІ
м.Макіївки», про що свідчить витяг про
державну реєстрацію прав за № 36786457 від
18.12.2012 року /а.с.6/.

Положеннями ст. 319 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно копії домової книги ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, - з 30.10.1996 року /а.с.7-8/

За встановлених фактичних обставин в
справі, враховуючи положення ст. 3
Сімейного кодексу України, відповідач
ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника
квартири.

Домовленостей між сторонами про
користування спірним житлом не
досягалось, договір найму житлового
приміщення не укладався.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно п.8 договору купівлі-продажу від
01122012 року продавець ОСОБА_2
зобов'язується знятись з
реєстраційного обліку з відчужуваної
квартири протягом одного тижня з
моменту укладення договору /а.с.5/. Проте
зазначений обов'язок відповідачем не
виконаний, про що свідчать дані домової
книги.

Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року відповідно
до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що
наявність реєстрації відповідача в
належній позивачу квартирі порушує її
законні права, як власника майна.
Відповідач в квартирі не мешкає,
проживає за іншою адресою в іншій
державі, обов'язків, що витікають з
найму житлового приміщення не виконує,
її особистих речей в квартирі не має,
тому на даний час обмежені права
позивача з вільного володіння,
користування та розпорядження
нерухомим майном.

У відповідності до положень ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється,
зокрема, на підставі судового рішення
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, що набрало законної сили.

Оцінивши надані сторонами докази,
проаналізувавши фактичні обставини по
справі в їх сукупності, враховуючи, що
ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника
квартири - ОСОБА_1, між позивачем та
відповідачем домовленостей щодо
порядку користування житлом не було
досягнуто, ОСОБА_2 до власності
позивача не заселялась, взагалі
проживає в м.Хайфа Ізраїлю, суд
приходить до висновку про необхідність
захисту законних прав та інтересів
позивача як власника нерухомого майна
шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Позивач не вимагає компенсації за
рахунок відповідача понесених судових
витрат, пов'язаних із зверненням до
суду та розглядом цивільної справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 1, 3, 11, 60, 81, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 16, 319, 391 Цивільного кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в Апеляційний суд
Донецької області, через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Ю. А. Мельник