печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Волкової С.Я.,

при секретарі - Баранівській
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом дочірнього
підприємства «Кентавр ВТХ» до ОСОБА_1
про визнання недійсним договору
комісії №2 від 14.01.2008 р.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач дочірнє підприємство «Кентавр
ВТХ» (назву змінено на дочірнє
підприємство «ДОМАСТЕР») 13.12.2013 р.
звернувся до суду із зазначеними
вимогами, просить на підставі ст.234 ЦК
України визнати недійсним укладений
14.01.2008 р. із відповідачем ОСОБА_1 договір
комісії №2, оскільки сторони, укладаючи
договір, не мали наміру створити
юридичні наслідки на момент вчинення
цього правочину; договір укладено
формально для обґрунтування наявності
грошових коштів у дочірнього
підприємства для подальшого укладення
договору доручення із ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача Яровий Я.В. підтримав позовні
вимоги дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ», посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
просив їх задовольнити, зазначаючи, що
у 2008 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були
співвласниками групи компаній, у тому
числі, дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ»; що на той час, директором
закритого акціонерного товариства
«Вента» була ОСОБА_4, його власниками
були ОСОБА_1 та ОСОБА_4; директором
спільного Українсько-Болгарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Хмесіл лтд» був
ОСОБА_1, його власниками були закрите
акціонерне товариство «Вента» та
товариство з обмеженою
відповідальністю «Консулткомм»;
директором дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ» була ОСОБА_4, його
власником було товариство з обмеженою
відповідальністю «Консулткомм»;
директором товариства з обмеженою
відповідальністю «Консулткомм» був
ОСОБА_5, його власниками були ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, тобто всі компанії є
взаємопов'язаними та фактично належали
двом фізичним особам: ОСОБА_1 та ОСОБА_4
Що у зв'язку із виробничою необхідністю
та розширенням бізнесу ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 вирішили придбати додаткові
приміщення для потреб господарської
діяльності, у зв'язку з чим були
проведені спільні збори засновників
декількох компаній, на яких були
прийняті відповідні рішення. Так,
згідно протоколу №2 від 29.02.2008 р.
спільних зборів засновників спільного
Українсько-Болгарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Хмесіл
лтд», закритого акціонерного
товариства «Вента», дочірнього
підприємства «Кентавр ВТХ» було
вирішено прийняти участь в конкурсі
приватизації нежитлового приміщення
за адресо: АДРЕСА_1, 11/6, площею 188 кв.м.,
наділити повноваженнями ОСОБА_6
підписати в якості довірителя договір
доручення з повіреною ОСОБА_2 в
інтересах товариства «Вента» на
приватизацію цього нежитлового
приміщення, прийняти участь в конкурсі
приватизації нежитлового приміщення
за адресою: АДРЕСА_2, площею 247,2 кв.м.,
наділити повноваженнями ОСОБА_1 в
якості довірителя підписати договір
доручення з повіреною ОСОБА_2 в
інтересах підприємства «Кентавр ВТХ»
на приватизацію нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_2 площею
247,2 кв.м., вирішили ОСОБА_1 забезпечити
фінансові кошти в сумі 1 767 500,00 грн., що
відповідає 350 000,00 доларам США, для
оплати авансових платежів по договорам
дорученням згідно п.п.1.2, та 1.4 даного
протоколу. А у зв'язку із відсутністю у
підприємства «Кентавр ВТХ» та
товариства «Вента» грошових коштів для
укладення з ОСОБА_2 договорів доручення
та сплати відповідних завдатків
готівкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили
фінансувати ці договори з грошових
коштів, які вони отримали від
діяльності компаній, та з метою
документального обґрунтування джерел
походження коштів у товариств і було
вирішено скласти формальні договори
комісії про передачу необхідних
грошових котів від фізичної
особи-засновника - товариству «Вента»
та підприємству «Кентавр ВТХ».
Оскільки ОСОБА_4 на той час була
директором, як товариства «Вента», так
і підприємства «Кентавр ВТХ», та не
могла укласти договори комісії від
свого імені, відповідач від себе, як від
фізичної особи, склав фіктивні
договори комісії із дочірнім
підприємством «Кентавр ВТХ» та
закритим акціонерним товариством
«Вента», та відповідні розписки про
передачу грошових коштів, надалі він
склав фіктивний договір комісії №1,
датований 14.01.2008 р., та розписку,
датовану 3.03.2008 р., відповідно до якої
директор товариства «Вента» ОСОБА_4
начебто отримала грошові кошти в
розмірі 200 000,00 доларів США, й згідно
даного договору комісії №1 товариство
«Вента» зобов'язувалось за дорученням
ОСОБА_1 здійснити для ОСОБА_1 за його
рахунок та від свого імені наступне:
придбати нежитлове приміщення у м.
Києві шляхом взяття участь в
конкурсі/аукціоні приватизації площею
250 кв.м. та вартістю до 2 000 000,00 доларів
США; надалі ОСОБА_1 склав фіктивний
договір комісії №2, датований 14.01.2008 р.,
та розписку, датовану 4.03.2008 р.,
відповідно до якої директор
підприємства «Кентавр ВТХ» ОСОБА_4
начебто отримала аванс в розмірі 150 000,00
доларів США, й згідно даного договору
комісії підприємство «Кентавр ВТХ»
зобов'язувалось придбати для ОСОБА_1 за
його рахунок та від його імені
нежитлове приміщення у м. Києві площею
до 250 кв.м., вартістю до 2 000 000 доларів
США; надалі ОСОБА_1, як уповноважена
особа товариства «Вента», уклав від
його імені з ОСОБА_2 договір доручення,
датований 3.03.2008 р.; згідно умов договору
доручення №1 товариство «Вента»
доручило ОСОБА_2 здійснити певний
комплекс дій, направлений на участь та
перемогу товариства «Вента» у
конкурсі/аукціоні щодо приватизації
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, 11/6, площею 188 кв.м., вартістю 1 600
000,00 доларів США; цього ж дня 3.03.2008 р.
ОСОБА_2 склала нотаріальну заяву про
отримання від ОСОБА_6, як представника
товариства «Вента», авансу в розмірі 200
000,00 доларів США в рахунок договору
доручення №1. Разом з тим, ОСОБА_1, як
уповноважена особа підприємства
«Кентавр ВТХ», уклав від імені
підприємства «Кентавр ВТХ» з ОСОБА_2
договір доручення, датований 4.03.2008 р.,
яким підприємство доручило ОСОБА_2
здійснити певний комплекс дій,
направлений на участь та перемогу у
конкурсі/аукціоні щодо приватизації
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, площею 247,2 кв.м., вартістю 1 600
000,00 доларів США; цього ж дня 4.03.2008 р.
ОСОБА_2 склала нотаріальну заяву про
отримання від ОСОБА_1, як представника
дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ»,
грошових коштів в розмірі 150 000,00
доларів США в рахунок договору
доручення №2, тобто фактично грошові
кошти в розмірі 150 000,00 доларів США та в
розмірі 200 000,00 доларів США не
передавались відповідачем ОСОБА_1
директору підприємства «Кентавр ВТХ»
ОСОБА_4 на виконання договорів комісії,
а одразу були передані ОСОБА_2 на
виконання договорів доручення.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1, його представник ОСОБА_8
заперечували проти задоволення вимог
дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ»,
посилаючись на пропущення позивачем
строку звернення до суду.

Суд, вивчивши надані докази, вислухавши
учасників судового розгляду, вважає, що
позов дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ» підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Надані суду витяги Державної
реєстраційної служби України з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АВ
№528236, серії АВ №687526, серії АВ №528232,
свідоцтво агенції з внесення до
реєстру МЮ України №1639/01.08.2013 р.
свідчать про те, що станом на 2008 р.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були опосередкованими
співвласниками дочірнього
підприємства «Кентавр ВТХ» через
товариство з обмеженою
відповідальністю «Консулткомм»
(а.с.65-74).

З наданого суду договору комісії №2,
укладеного 14.01.2008 р. між ОСОБА_1,
громадянином Болгарії, (комітент) та
дочірнім підприємством «Кентавр ВТХ» в
особі директора ОСОБА_4 (комісіонер)
вбачається, що комісіонер приймає на
себе зобов'язання за плату придбати для
комітента нежитлове приміщення
(а.с.11-12).

Позивач дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ», ставлячи питання про
визнання недійсним зазначеного
договору, свої вимоги обґрунтовує ст.234
ЦК України, відповідно до якої
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
що зумовлювалися цим правочином,
позивач посилається на те, що договір
комісії №2 від 14.01.2008 р. є фіктивним,
оскільки не спрямований на реальне
настання правових наслідків,
зумовлених ним, й зазначає, що його
метою було документально обґрунтувати
походження грошових коштів для
укладення іншого правочину.

Надані суду документи свідчать про те,
що між дочірнім підприємством «Кентавр
ВТХ» в особі директора ОСОБА_1
(компанія) та ОСОБА_2, громадянкою
України, (повірений) було укладено
договір доручення від 4.03.2008 р., за яким
повірений прийняла на себе
зобов'язання здійснити певний комплекс
дії для участі компанії у конкурсі по
приватизації об'єкту нерухомості та
набуття на нього права власності
(а.с.27-29). На виконання вказаного
договору ОСОБА_1, як представник
компанії, передав ОСОБА_2 аванс в
розмірі 150 000,00 доларів США, що знайшло
своє підтвердження в судовому
засіданні в заяві ОСОБА_2, 4.03.2008 р. за
реєстровим №924 посвідченій приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с.30) , й
позивач в позовній заяві, його
представник в судовому засіданні
стверджують, що саме з метою
обґрунтування походження зазначених
коштів у дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ» і був укладений договір
комісії №2 від 14.01.2008 р. та надана
розписка директора підприємства
«Кентавр ВТХ» ОСОБА_4 про начебто
отримання від ОСОБА_1 суми коштів в
розмірі 150 000,00 доларів США.

Суд, враховуючи відсутність у сторін
будь-яких належних документів стосовно
отримання та подальшої видачі цих
коштів, дійшов висновку, що грошові
кошти по договору комісії №2 від 14.01.2008
р. фактично підприємству «Кентавр ВТХ»
передані не були, виходячи з
наступного. Положенням про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
правління Нацбанку України №637 від
15.12.2004 р., передбачено, що підприємства
здійснюють розрахунки готівкою між
собою і з фізичними особами виключно
через касу. Оформлення надходжень
(видачі) готівки з каси оформлюється
первинним документом - прибутковим або
видатковим касовим ордером. При цьому
передача грошових коштів по договору
комісії №2 від 14.01.2008 р. від ОСОБА_1
підприємству «Кентавр ВТХ» та передача
такої ж суми коштів відповідачу ОСОБА_1
від підприємства «Кентавр ВТХ» для
внесення авансу по договору доручення
від 4.03.2008 р. не було оформлено ані
прибутковим касовим ордером, ані
видатковим касовим ордером, що
свідчить про те, що розрахунку по
договору комісії №2 від 14.01.2008 р. не було
здійснено, що, на думку суду,
підтверджує фіктивність наміру
досягнутих правових наслідків по
договору комісії №2 від 14.01.2008 р.

Відповідач ОСОБА_1, стверджуючи в
судовому засіданні, про укладення
договору комісії №2 від 14.01.2008 р. з метою
придбання нежитлового приміщення
особисто для себе, так і не надав жодних
пояснень, з якою метою ним, як
представником дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ», було укладено договір
доручення від 4.03.2008 р. на придбання того
ж приміщення, при цьому не для себе, а
для використання його в господарській
діяльності підприємства «Кентавр ВТХ»,
при цьому суд вбачає, що зі слів
відповідача ним протягом одного дня,
тобто 14.01.2008 р., було передано 150 000,00
доларів США дочірньому підприємству
«Кентавр ВТХ» для придбання приміщень
для себе згідно договору комісії №2 від
14.01.2008 р., після чого отримано таку ж
суму коштів від дочірнього
підприємства «Кентавр ВТХ» для
укладання від його імені договору
доручення від 4.03.2008 р. з ОСОБА_2 на
придбання тих саме приміщень для
дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ».
Посилання відповідача ОСОБА_1 на
передачу ним грошових коштів директору
підприємства «Кентавр ВТХ» ОСОБА_4 за
договором комісії №2 від 14.01.2008 р. і
розписці до нього не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні, не
відповідає матеріалам справи,
заперечується позивачем, а також не
відповідає меті цього договору, за яким
нежитлове приміщення повинно було бути
придбане для ОСОБА_1, а не для
дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ».
Факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як
співвласники дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ», мали на меті придбати
нежитлове приміщення саме для
компанії, а не для особистих потреб
ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження в
судовому засіданні у протоколі
спільних зборів засновників спільного
Українсько-Болгарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Хмесіл
лтд», закритого акціонерного
товариства «Вента», дочірнього
підприємства «Кентавр ВТХ» №2 від
29.02.2008 р. (а.с.17-18). Так, на зборах були
присутні товариство «Вента» в особі
директора ОСОБА_4, товариство «Хмесіл
лтд» в особі директора ОСОБА_1, фізичні
особи ОСОБА_4 та ОСОБА_1, та збори
вважаються повноважними; на збори
запрошено директора товариства
«Хмесіл лтд» ОСОБА_6, порядок денний
зборів: визначення переліку приміщень
та учасників у конкурсі по
приватизації Київської міської
держадміністрації, забезпечення
кредитування на приватизацію
нежитлових приміщень, забезпечення
фінансування авансових платежів на
підготовку та участь у конкурсі по
приватизації. Згідно протоколу №2 від
29.02.2008 р., що підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
збори вирішили взяти участь в конкурсі
приватизації нежитлового приміщення і
наділити у зв'язку з цим ОСОБА_1
повноваженнями на підписання, в якості
довірителя, договору доручення з
ОСОБА_2 в інтересах дочірнього
підприємства «Кентавр ВТХ», ОСОБА_1
доручено забезпечити фінансові кошти
для оплати авансових платежів по
вказаному договору доручення. З чого
суд вбачає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як
співвласники дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ», мали на меті виконати
лише договір доручення від 4.03.2008 р. на
придбання нежитлового приміщення для
дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ»,
про що і свідчать реальні дії цих осіб
на його виконання, а саме: прийняття
відповідного рішення на загальних
зборах засновників та передання ОСОБА_2
необхідного авансу, у той же час
договір комісії №2 від 14.01.2008 р., за яким
це ж приміщення начебто повинно було
бути придбане для ОСОБА_1, був складений
лише для виду з метою обґрунтування
походження готівкових коштів у
дочірнього підприємства для
подальшого їх передачі ОСОБА_2 для
виконання договору доручення від 4.03.2008
р. Зазначені обставини також знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні показах ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
наданих слідчому СВ Шевченківського РУ
ГУ МВС України в м. Києві, у якості
свідків в ході досудового
розслідування кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені
злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК
України, із яких вбачається, що
нежитлове приміщення повинно було бути
придбане саме для дочірнього
підприємства «Кентавр ВТХ», і саме з
цією метою укладався договір доручення
від 4.03.2008 р. і передавався відповідний
аванс. У суду відсутні підстави не
довіряти зазначеним показам ОСОБА_1,
ОСОБА_4, оскільки будь-яких доказів в їх
спростування в судовому засіданні
здобуто не було.

Відповідно до Узагальнень Верховного
Суду України «Практика розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24.11.2008 р.
(розділ «Правові наслідки вчинення
фіктивного правочину») Верховний Суд
України зазначив, що у фіктивних
правочинах внутрішня воля сторін не
відповідає зовнішньому її прояву,
тобто сторони, укладаючи його, знають
заздалегідь, що він не буде виконаний.
Такий правочин завжди укладається
умисно. При розгляді справ судді мають
враховувати, що ознака фіктивності
повинна бути властива діям обох сторін
правочину. Якщо одна сторона діяла лише
про людське око, а інша - намагалася
досягти правового результату, то такий
правочин не визнається фіктивним. Суди
повинні врахувати, що невиконання або
неналежне виконання правочину не є
підставою для визнання його недійсним
(фіктивним). За матеріальним законом
визнання недійсним фіктивного
договору пов'язане з наміром сторін
(його відсутністю) створити правові
наслідки правочину.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків.

За своєю правовою природою фіктивний
правочин не відповідає загальним
підставам дійсності правочинів,
зазначеним у ч.5 ст.203 ЦК України,
оскільки не спрямований на реальне
настання правових наслідків,
зумовлених ним. У фіктивних правочинах
внутрішня воля сторін не відповідає
зовнішньому її прояву, тобто сторони,
укладаючи його, знають заздалегідь, що
він не буде виконаний.

Суд, враховуючи викладене, ту
обставину, що ОСОБА_1 фактично не
передавав грошові кошти в розмірі 150
000,00 доларів США згідно договору
комісії №2 від 14.01.2008 р. та розписки до
нього, оскільки сторони мали на меті
придбати нежитлові приміщення не для
ОСОБА_1, а для дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ» згідно іншого
аналогічного договору, а саме: договору
доручення від 4.03.2008 р., на виконання
якого ОСОБА_1 фактично і передав
вказані грошові кошти ОСОБА_2, дійшов
висновку, що договір комісії №2 від
14.01.2008 р. є фіктивним правочином,
оскільки у сторін договору їх
внутрішня воля не відповідала
зовнішньому її прояву.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1, його представник ОСОБА_8,
заперечуючи проти задоволення вимог
дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ»,
посилаються на пропущення позивачем
строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перебіг
позовної давності щодо вимог про
визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК України - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Надані позивачем докази свідчать про
те, що дочірнє підприємство «Кентавр
ВТХ» дізналося про своє порушене право
у березні 2013 р., коли підприємству було
висунуто вимогу повернути грошові
кошти за договором комісії №2 від 14.01.2008
р., (повідомлення №14 від 6.03.2013 р.
комітента про відмову від договору
комісії №2 від 14.01.2008 р. та повернення
грошових коштів, виданих на його
виконання), позивач звернувся до суду
за захистом своїх прав 13.12.2013 р., тобто
дочірнім підприємством «Кентавр ВТХ»
не пропущено строку звернення до суду.

Суд, враховуючи позовні вимоги, надане
суду платіжне доручення, на підставі
ст.88 ЦПК України з відповідача на
користь позивача слід присудити 229,40
грн. судового збору, 120 грн.

На підставі ст.234 ЦК України, керуючись
ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов дочірнього підприємства
«Кентавр ВТХ» до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору комісії №2 від
14.01.2008 р. - задовольнити.

Визнати договір комісії №2 від 14 січня
2008 р., уаладений між ОСОБА_1 та дочірнім
підприємством «Кентавр ВТХ», -
недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
дочірнього підприємства «Кентавр ВТХ»
229,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ