Справа № 346/2887/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі: судді - П"ятковського В.І.,

секретаря - Реви М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання спільної сумісної власності та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що з 1986 року по 2011 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у період якого за спільні кошти подружжя придбали житловий будинок, що у с. П»ядики по вул. Ірчана, 28 (раніше Ірчана, 14в), Коломийського району, Івано-Франківської області.

У березні 2009 року на підставі відповідного рішення виконкому сільської ради за відповідачем було оформлене право власності на зазначене майно.

Після розірвання шлюбу у вересні 2011 року перебувала за межами України на роботі, а повернувшись не має змоги проживати у спірному будинку через посилання відповідача на те, що власником даного майна являється тільки він.

У звязку з виниклими обставинами просить суд визнати за нею право спільної сумісної власності на спірний будинок, а також визнати за нею право власності на половину зазначеного майна. При цьому судові витрати просить стягнути з відповідача.

У судове засідання позивачка не з»явилася, про причини неявки суд до відома не поклала.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Пояснив суду, що наміру відчужувати спільний будинок не має, а також не заперечив, що дане майно придбали за спільні з позивачкою гроші, коли перебували у шлюбі. Наголосив, що більше десяти років позивачка проживає за кордоном, а догляд за будинком здійснює він.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача суд вважає, що позовні вимоги підтвердження знайшли і підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що з 31 грудня 1986 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 вересня 2011 року на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду.

У період шлюбу, а саме 24 грудня 1990 року між відповідачем та колгоспом імені ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу колгоспного двору по вул. Ірчана, 14В у с. П»ядики Коломийського району (теперішня вул. Ірчана, 28).

На підставі рішення виконавчого комітету П»ядицької сільської ради Коломийського району від 11 березня 2009 року № 25, за відповідачем було оформлено право власності на вищезазначений будинок.

Цей факт сторонами не оспорюється і підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23469334 від 03 серпня 2009 року.

На дане майно виготовлено технічний паспорт.

В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сім»ю України, який діяв на момент оформлення права власності на спірний будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

У ст. 60 СК України встановлено презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування у шлюбі, оскільки положення ч.2 вказаної статті гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз»яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у Кодексі про шлюб і сім»ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Виходячи із вищенаведеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання за позивачкою права власності на половину вищезазначеного спірного будинку, а також право спільної сумісної власності на дане майно.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

У процесі судового розгляду було визначено вартість спірного будинку, яка зазначена у технічному паспорті на будинок від 02 червня 2014 року, а саме 365200 грн.

Отже, розмір недоплаченого позивачкою судового збору становить 1582, 40 грн., як різниця між сплаченими 243,60 грн. згідно відповідної квитанції від 27 травня 2014 року та сумою встановленою законом.

З приводу позовних вимог про стягнення судових витрат з відповідача, суд вважає їх необґрунтованими та не підлягаючими до задоволення, оскільки він не заперечує право позивачки на її частину майна і вона могла його оформити в іншому, а не судовому порядку. Крім того суд суд погоджується з відповідачем, що не проживаючи протягом тривалого часу у будинку позивачка поклала весь тягар утримання його на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі наведеного та ст. 22 КЗпШС, ст.ст. 60-61, 69-70 СК України, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 80, 88, 154, 213, 215, 223, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на будинок, що знаходиться за адресою : с. П»ядики по вул. Ірчана, 28 (раніше Ірчана, 14в), Коломийського району, Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на одну другу частину житлового будинку, що знаходиться за адресою : с. П»ядики по вул. Ірчана, 28 (раніше Ірчана, 14в), Коломийського району, Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 1583, 40 грн.

Скасувати арешт, що був накладений ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 04 червня 2014 року на будинок, що знаходиться за адресою : с. П»ядики, вул. Ірчана, 28 (раніше Ірчана, 14в), Коломийського району, Івано-Франківської області, та належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер : НОМЕР_2, жителю с. П»ядики, вул. Ірчана, 28, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П'ятковський В. І.