Справа № 581/118/14-ц
Провадження № 2/581/70/14
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2014 року
смт. Липова Долина

Липоводолинський районний суд
Сумської області у складі: головуючого
- судді Бутенка Д.В, при секретарі
судового засідання Сушка С.В.,
розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа без права заявлення самостійних
вимог на предмет спору:
Липоводолинська районна державна
нотаріальна контора Сумської області,
про визнання права власності на
спадкове домоволодіння,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, мотивуючи
його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
батько - ОСОБА_4, який постійно до
смерті мешкав в АДРЕСА_1. Після його
смерті відкрилася спадщина у виді
вказаного вище домоволодіння з
господарськими спорудами. ОСОБА_4 за
своє життя склав заповіт, яким усе
належне йому майно розпорядився
передати після його смерті своєму
синові, тобто фізичній особі - позивачу
по справі ОСОБА_1, дане спадкове
розпорядження є чинним на день
розгляду даної справи та ніким
неоспорено. Іншим спадкоємцем першої
черги по закону є його син - ОСОБА_2 та
його дочка - ОСОБА_3, які відмовилися від
спадщини на користь позивача. Дружина
спадкодавця ОСОБА_4 і одночасно мати
позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2, і яка ще
за життя склала заповіт, яким усе
належне їй майно розпорядилася
передати після її смерті її синові -
позивачу по справі ОСОБА_1, який
проживаючи разом з нею на момент її
смерті, фактично прийняв спадщину на
все її майно. У оформленні прав на
спадщину у виді домоволодіння з
господарськими спорудами в
нотаріальній конторі позивачу
відмовили через те, що за свого життя
його батько не оформив та не
зареєстрував в органах БТІ право
власності на зазначений вище об'єкт
нерухомості.

Уважаючи себе спадкоємцем за заповітом
після смерті свого батька ОСОБА_4,
позивач просив суд встановити факт
належності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності житлового
будинку та погосподарських споруд,
розташованих за адресою в АДРЕСА_1 та
визнати за ним право власності на
спірну будівлю із господарськими
спорудами як набуте ним в порядку
спадкування за заповітом після смерті
його батьків.

Позивач ОСОБА_1 в попереднє судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи у його відсутність,
додатково подавши письмові докази в
підтвердження позовних вимог.

Відповідач, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
попереднє судове засідання не
з'явилися, але в своїх письмових заявах
позов визнали в повному обсязі, просили
суд розглянути справу без їх
присутності.

Представник Липоводолинської районної
державної контори, до суду не з'явився,
але в письмовій заяві державний
нотаріус Мельник В.О. просив розглянути
справу за його відсутності.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
сторін та третіх осіб, відповідно до
положень ч.2 ст.197 ЦПК України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

У порядку ч.4 ст. 174, ч.4 ст. 130 ЦПК України
через визнання відповідачами позову у
даній справі підлягає ухваленню
рішення про задоволення позову,
оскільки таке визнання позову не
суперечить закону, відповідає вимогам
процесуального закону.

Вивчивши обставини справи, в якій
достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню, з
таких підстав.

Судом встановлено факт смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в с. Побиванка
Липоводолинського району Сумської
області, який був батьком ОСОБА_1 у віці
81 рік. Заповіт від імені ОСОБА_4
посвідчено приватним нотаріусом
Липоводолинського районного
нотаріального округу Сумської області
ОСОБА_6 16 вересня 2004 року, реєстровий №
901. Цей заповіт не змінювався і не
скасовувався. Іншим спадкоємцем першої
черги за законом після смерті ОСОБА_4 є
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які відмовилася від
спадщини по закону на користь позивача
(а.с.6,8,11,34).

Також судом встановлено та вбачається
з матеріалів справи, що з 27 липня 1956
року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.9).

Дружина спадкодавця ОСОБА_4 і одночасно
мати позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та
яка ще за життя склала заповіт, яким усе
належне їй майно розпорядилася
передати після її смерті її синові -
позивачу по справі ОСОБА_1, який
проживаючи разом з нею на момент її
смерті, фактично прийняв спадщину на
все її майно (а.с.6,7,10).

Згідно з довідкою виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області від 13 лютого 2014 року №
281, домоволодіння АДРЕСА_1,
обліковувалось за померлим ОСОБА_4.
(а.с.21).

З довідки виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області № 279 від 13 лютого 2014
року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1
разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на
час його смерті зареєстровані та
проживали: син - ОСОБА_1, невістка -
ОСОБА_7 та онуки - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
(а.с.21).

Із свідоцтва на забудову садиби в
сільських населених пунктах
Української РСР, виданого на ім'я
ОСОБА_4, вбачається, що останньому на
підставі протоколу засідання МК
профспілки № 9 від 16 квітня 1962 року з
дозволу виконавчого комітету
Липоводолинської районної ради
виділено земельну ділянку під забудову
площею 48,5 га, яка розташована в АДРЕСА_1
(а.с.18-19).

З державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_4,
вбачається що на підставі рішення
Липоводолинської селищної ради від 03
березня 2004 року ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки площею 0,1320 гектарів,
яка розташована на території АДРЕСА_1, з
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.12).

З довідки Липоводолинської районної
державної нотаріальної контори № 264/01-16
від 23 березня 2014 року вбачається, що
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в
Липоводолинській районній державній
нотаріальній конторі заведена
спадкова справа за № 14/2014 від 22 січня 2014
року за заявою ОСОБА_1. Заповіт від
імені ОСОБА_4 в Липоводолинській
державній нотаріальній конторі не
посвідчувався, але за даними
Спадкового реєстру заповіт від імені
ОСОБА_4 посвідчувався приватним
нотаріусом Липоводолинського
нотаріального округу Сумської області
ОСОБА_6 16 вересня 200 року за реєстровим
№ 901. Свідоцтва про право на спадщину не
видавалися (а.с.34).

У відповідності до технічного паспорту
на спірне майно, домогосподарство
АДРЕСА_1, складається з житлового
будинку, чотирьох сараїв, двох літніх
кухонь, погребу, огорожі та колодязя,
усе це нерухоме майно зведено до 1986
року. При цьому, прибудова під літ. «а»
та веранда під літ. «в» є самовільно
зведеними, інші усі будівлі та споруди
зводились з дотриманням чинних на той
час будівельних норм (а.с.13,14-17).

Осіб, які мають право на обов'язкову
частку в спадщині, судом не
встановлено, проте матеріалами справи
підтверджено, що позивач є єдиним
спадкоємцем за заповітом (а.с. 11,34).

При вирішенні цього спору, суд виходить
з таких положень закону чинного на час
виникнення спірних правовідносин зі
спадкування.

Так, згідно ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності до ч.1,2 ст.1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з

якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє
місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК
України).

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1251 ЦК України передбачено,
що якщо у населеному пункті немає
нотаріуса, заповіт, крім секретного,
може бути посвідчений уповноваженою на
це посадовою,

службовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Частиною 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що
спадкуванням здійснюється за
заповітом; до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону
України «Про власність» праця громадян
є основою створення і примноження їх
власності.

Таким чином, визнання відповідачами
пред'явленого позову не суперечить
закону, не порушує права свободи чи
інтереси інших осіб, а вимоги позивача
суд вважає обґрунтованими. Судом
достовірно встановлено, що через
відсутність правовстановлюючого
документу на спадкове домоволодіння
ОСОБА_1 не може отримати в нотаріальній
конторі свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на правомірно
зведене його спадкодавцем
домоволодіння з господарськими
спорудами, та зареєструвати право
власності на вказану нерухомість в
установленому порядку, хоча в силу
заповіту є спадкоємцем прав померлого
гр. ОСОБА_4, а тому його право на
спадщину підлягає захисту саме у
спосіб визнання за ним права власності
на вищевказане спірне домоволодіння з
господарськими будівлями, як набуте в
порядку спадкування після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4.

Щодо визнання права власності на
самочинно зведені прибудову літ. «а» та
веранду під літ. «в», суд зазначає
наступне.

У порядку спадкування за законом та в
силу ст. 1218 ЦК України у спадкоємця
померлих осіб право власності на
самочинне будівництво не виникає, щодо
цього об'єкту не можуть вчинятися
правочини по його відчуженню, так як
воно не є об'єктом цивільно-правових
відносин. Позивач не довів належність
цих будівель до правомірно зведених чи
набутих, а зворотнє підтверджено
матеріалами технічного паспорту КП
«Сумське міське БТІ».

Разом з цим, ці прибудови як
приналежність до головної речі
(будинку) можуть бути прийняті в
експлуатацію як об'єкт нерухомості
шляхом звернення до інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю згідно з Порядком,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 24 червня 2011 року № 91, тобто
в адміністративному порядку. З огляду
на це, позов в цій частині є
необгрунтованим і задоволенню не
підлягає.

З приводу встановлення факту
належності на праві спільної сумісної
власності подружжю житлового будинку
та погосподарських споруд, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 Кодексу про шлюб
та cім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. При цьому, кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно з ч.1 ст. 28 КпШС України в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про
власність» також визначає презумпцію
спільної власності громадян, якщо таке
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї.

Отже, збудований у період шлюбу ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на відведеній для цього
земельній ділянці житловий будинок з
господарськими спорудами, належав
цьому подружжю на праві спільної
сумісної власності, а поскільки
останні на день розгляду даної справи в
суді є померлими і відповідно не можуть
бути носіями цивільних прав та
учасниками відносин щодо спільної
власності, то в судовому порядку
підлягає встановленню факт належності
наведеного вище майна вказаним особам,
як подружжю, на праві спільної сумісної
власності.

Згідно зі ст. 100 ЦК УРСР в особистій
власності громадян можуть перебувати
житлові будинки і предмети підсобного
домашнього господарства. Як визначено
ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР, який також діяв під
час завершення будівництва спірного
нерухомого майна, громадянин, який
збудував жилий будинок без
встановленого дозволу, або без
належного затвердженого проекту, або з
істотним відхиленням від проекту, або з
грубим порушенням основних
будівельних норм і правил, не вправі
розпоряджатися цим будинком
(продавати, дарувати, здавати в найм
тощо).

Як вбачається з матеріалів справи,
зведений станом до 16 листопада 2005 року
подружжям ОСОБА_1 житловий будинок із
господарськими спорудами і
прибудовами не містить порушень
будівельних норм, є побудованими на
відведеній для цієї мети місцевою
радою земельній ділянці та введений в
експлуатацію з моменту виготовлення
місцевим БТІ відповідної технічної
документації будинок з господарськими
спорудами станом на 12 лютого 2014 року
має 41% зносу.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 208, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 328, 344, 392, 1217, 1218 ЦК
України, суд, -

В
ИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Установити факт належності на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_1, як
набутих цими особами у період
перебування у шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженцем смт. Липова Долина Сумської
області області, право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, з
господарськими спорудами, а саме:
сараєм літ. "Б", сараєм літ. "Д", літньою
кухнею літ. "Г", літньою кухнею літ. "В",
погрібом літ. "п/г", сараєм літ. "Е",
сараєм літ. "Ж", огорожею літ. "№1-2",
колодязем літ. "1".

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Липоводолинський районний суд
Сумської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Д. В. Бутенко