Провадження № 2/537/19/2014
Справа № 537/3923/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року

Крюківський районний суд м. Кременчука
Полтавської області у складі
головуючого судді Мурашової Н.В.,
при секретарі Омельченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчук Полтавської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примушування
до виконання зобов'язання та
стягнення заподіяної шкоди, -

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2 про примушування до виконання
зобов'язання та стягнення шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначив, що належна йому земельна
ділянка, розташована в АДРЕСА_1, є
суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_2,
розташованою в АДРЕСА_2. Біля межі між
ділянками ОСОБА_1 було встановлено
металевий гараж з дотриманням норм
законодавства, а ОСОБА_2 самочинно
побудовано двоповерхову будівлю з
порушенням вимог законодавства, а саме
таким чином, що другий поверх будівлі
ОСОБА_2 виступає на земельну ділянку
ОСОБА_1

Взимку 2010 року з даху будівлі ОСОБА_2
впав сніг на дах гаража ОСОБА_1, що
привело до пошкодження гаража.
Оскільки ОСОБА_2 в добровільному
порядку відмовилась відшкодувати
заподіяну з її вини шкоду, то ОСОБА_1
змушений був звернутися за захистом до
суду з позовом про відшкодування
заподіяної шкоди, але йому було
відмовлено в задоволенні позову.

Після цього ОСОБА_1 звернувся до
виконавчого комітету Крюківської
районної ради у м. Кременчук зі скаргою
на те, що ОСОБА_2 самочинно побудувала
будівлю з порушенням вимог
законодавства. 22.11.2011 року комісією
виконкому встановлено, що ОСОБА_2 при
зведенні самочинно побудованої
будівлі порушила будівельні норми
внаслідок чого пошкоджено гараж ОСОБА_1

А тому в присутності комісії ОСОБА_2
зобов'язалась усунути заподіяну нею
шкоду та збудувати ОСОБА_1 гараж.
Зазначене зобов'язання ОСОБА_2 не
виконала.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 був змушений
звернутися до суду за захистом своїх
прав та інтересів.

Крім того ОСОБА_1 стверджував, що
внаслідок незаконних дій відповідача
йому було заподіяно моральну шкоду яка
виразилась в тому, що з вини
відповідачки він тривалий час не міг
користуватися належним йому майном.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив
стягнути з ОСОБА_2 шкоду, завдану йому у
зв'язку з руйнуванням гаражу; примусово
виконати зобов'язання по відшкодуванню
шкоди в сумі 10203 грн. 60 коп.; стягнути
моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні 28.11.2013 року ОСОБА_1
змінив позовні вимоги. З вище наведених
підстав просив зобов'язати ОСОБА_2
збудувати йому зруйнований з її вини
гараж, а у разі неможливості
будівництва компенсувати суму
вартості необхідну на відновлення
гаражу в розмірі 10203 грн. 60 коп.,
стягнути моральну шкоду в розмірі 10000
грн. 00 коп.

В судовому засіданні 27.02.2014 року ОСОБА_1
повторно змінив позовні вимоги. Просив
зобов'язати ОСОБА_2 виконати взяте нею
зобов'язання по будівництву
зруйнованого гаражу, вартість по
відновленню якого складає 10203 грн. 60
коп., та стягнути з ОСОБА_2 моральну
шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп. Термін
виконання встановити до 01.05.2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник підтримали позовні вимоги
з внесеними змінами, з наведених
підстав просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
заперечували проти задоволення
позовних вимог. В обґрунтування
заперечень зазначили, що судом вже
розглянуто спір між тими ж самими
сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щодо того ж
предмету позову та з тих же підстав, а
саме про відшкодування шкоди
заподіяної ОСОБА_1 у зв'язку із
руйнуванням гаражу внаслідок падіння
снігу з самочинно побудованої будівлі
ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 16.05.2011 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, стягнення судових
витрат - відмовлено.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили.

А тому відповідач та її представник
просили на підставі ст. 205 ЦПК України
закрити провадження у справі, оскільки
у спорі між тими ж самими сторонами, про
той же предмет і з тих самих підстав
набрало законної сили рішення суду.

Крім того відповідач та її представник
в судовому засіданні стверджували, що
розписки ОСОБА_2 не є зобов'язанням,
оскільки не містять істотні умови
договору будівельного підряду. ОСОБА_2
не розуміла що підписувала.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши докази подані сторонами,
суд встановив наступне.

ОСОБА_1 належить на праві власності
земельна ділянка, розташована за
адресою АДРЕСА_1. Цей факт підтверджено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії НК №659897,
виданий Крюківською районною радою м.
Кременчука Полтавської області..

ОСОБА_2 належить на праві власності
земельна ділянка, розташована за
адресою АДРЕСА_2. Цей факт підтверджено
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯА №906557,
виданий 07.06.2006 року Крюківською
районною радою м. Кременчука
Полтавської області, та державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯА №906556, виданий 07.06.2006
року Крюківською районною радою м.
Кременчука Полтавської області.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать
на праві власності суміжні земельні
ділянки.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з
приводу земельних відносин щодо
користування суміжними земельними
ділянками.

Наведене підтверджується тим, що
ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, заподіяної
руйнуванням гаражу внаслідок падіння
снігу з будівлі відповідачки,
самочинно побудованої з порушенням
будівельних норм на межі земельних
ділянок. Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 16.05.2011 року
відмовлено в задоволені позовних вимог
ОСОБА_1

Також ОСОБА_1 звертався до Крюківського
РВ КМУ УМВС України в Полтавській
області із заявою з приводу
незаконного будівництва ОСОБА_2, що
призвело до пошкодження його гаражу.

Постановою ДІМ Крюківського РВ КМУ
УМВС України в Полтавській області
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.194, ч.1
ст.296 КК України з підстав відсутності
кваліфікуючих ознак злочинів. (а.с.13)

ОСОБА_1 неодноразово звертався до
виконавчого комітету Крюківської
районної ради м. Кременчука зі скаргами
по факту самочинного будівництва
ОСОБА_2 другого поверху будівлі із
порушенням будівельних норм та меж, що
призвело до пошкодження його гаражу.
Цей факт підтверджено листами
виконавчого комітету Крюківської
районної ради м. Кременчука від 02.08.2010
року №К-225-2, від 08.04.2011 року №К-111-2, від
23.11.2011 року №К424-2, актом від 22.11.2011 року.
(а.с.9-11).

Так, за заявою ОСОБА_1 22.11.2011 року
комісією у складі голови - першого
заступника голови районної ради з
питань діяльності виконавчих органів
Пилипенко Г.М., та членів комісії - в.о.
завідувача відділу архітектури
райвиконкому Тишевич І.Ф., головного
спеціаліста відділу благоустрою та
екології райвиконкому Артюшевського
Г.В., представника управління земельних
ресурсів міськвиконкому Новак Л.В.,
представника управління
містобудування та архітектури
міськвиконкому Ковальчук В.В.,
головного спеціаліста, юрисконсульта
райвиконкому Жаткіної А.В.,
представника КП «Кременчуцьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Стешенко Н.Я.,
представника інспекції ДАБК у м.
Кременчук Полтавської області Пузир
А.І. - оформлено акт обстеження
земельної ділянки по АДРЕСА_1

Відповідно до вказаного акту
обстеження земельних ділянок, під час
проведення обстеження садиби АДРЕСА_2,
власницею якої є ОСОБА_2, виявлений факт
самочинного будівництва двоповерхової
будівлі по межі садиб. Дах самочинно
побудованої садиби виступає на
земельну ділянку заявника ОСОБА_1 Крім
того, комісією зафіксовано, що на
садибі заявника по АДРЕСА_1
встановлений металевий гараж, дах
якого має пошкодження. Спір, що виник з
приводу будівництва двоповерхової
споруди із порушенням будівельних норм
та пошкодження металевого гаража
заявника, було вирішено шляхом
досягнення домовленостей між
власниками домоволодінь у присутності
членів комісії. (а.с.12).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 визнали, що в
присутності комісії ними було складено
дві розписки від 22.11.2011 року.

Так, ОСОБА_12 дала розписку ОСОБА_1 про
те, що вона построїть гараж ОСОБА_1 та
виконає роботи з встановлення
снігоутримувачів. (а.с.8).

А ОСОБА_1 дав розписку ОСОБА_12 про те, що
не має територіальних претензій до
будівлі, яка розташована на межі
земельних ділянок з ОСОБА_2 після
виконання нею будівництва гаража та
влаштування водовідведення на
самочинній будівлі.

В судовому засіданні ОСОБА_1
стверджував, що цією розпискою ОСОБА_2
взяла на себе зобов'язання побудувати
зруйнований з її вини гараж, або
сплатити 10203,60 грн. на відновлювальний
ремонт гаражу. Цей факт підтвердив
свідок ОСОБА_13 - син позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_12 визнала,
що писала зазначену розписку. Разом з
тим, ОСОБА_12 стверджувала, що зазначена
розписка не має правового значення, по
перше вона не розуміла що підписувала,
по друге розписка не є зобов'язанням в
розумінні норм ЦК України.

Допитані в судовому засіданні свідки
члени комісії стверджували, що не
пам'ятають обставини перевірки
викладені в акті, не пам'ятають мети
складання розписок. Також повідомили,
що в їх повноваження не входило
встановлення наявності вини ОСОБА_2 у
шкоді, спричиненої руйнуванням гаражу
ОСОБА_1 внаслідок падіння снігу з даху
її будівлі. Членами комісії
перевірялось наявність самочинного
будівництва на земельній ділянці
АДРЕСА_1 в м. Кременчук, та його
відповідність будівельним нормам.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 зі сторони позивача лише
вказав на факт пошкодження даху
гаражу і не підтвердив факт сходження
снігу з даху будинку відповідачки, як
причину пошкодження даху гаражу.

Відповідно до ст.1 Земельного Кодексу
України (далі ЗК України), Земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується. Використання власності
на землю не може завдавати шкоди правам
і свободам громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

В ст. 10, 12 ЗК України та рішенні
Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 25.01.2011 року "Про
визначення обсягів і меж повноважень
Автозаводської та Крюківської
районних у місті рад та їх виконавчих
комітетів" встановлено, що до
повноважень районних у містах рад у
галузі земельних відносин на території
району належить вирішення земельних
спорів у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Статтею 39 ЗК України, встановлено, що
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

В ст.78, ст.79 ЗК України, встановлено, що
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Земельна ділянка як об'єкт права
власності - це частина земної поверхні
з установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами. Право власності на земельну
ділянку поширюється в її межах на
поверхневий (ґрунтовий) шар, якщо інше
не встановлено законом та не порушує
прав інших осіб. Право власності на
земельну ділянку розповсюджується на
простір, що знаходиться над та під
поверхнею ділянки на висоту і на
глибину, необхідні для зведення
житлових, виробничих та інших будівель
і споруд.

В ст.103 ЗК України визначено зміст
добросусідства. Так, Власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

В статті 104 ЗК України встановлено, що
Власники та землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
припинення діяльності на сусідній
земельній ділянці, здійснення якої
може призвести до шкідливого впливу на
здоров'я людей, тварин, на повітря,
земельні ділянки та інше.

В ст. 152 ЗК України встановлено способи
захисту прав на земельні ділянки.

Так, Держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно, до ст. 158 ЗК України,
земельні спори вирішуються судами,
органами місцевого самоврядування та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом
обрав спосіб захисту своїх прав на
земельну ділянку, диспозитивно
розпорядившись своїми правами. А саме
ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_2
відшкодувати шкоду заподіяну йому з її
вини при руйнуванні гаражу внаслідок
падіння снігу з даху будівлі
відповідача, самочинно побудованої з
порушенням будівельних норм на межі з
його земельною ділянкою.

Але, питання відшкодування ОСОБА_1
матеріальної та моральної шкоди ,
заподіяної у зв'язку з руйнуванням його
гаражу внаслідок сходження снігу з
даху самочинно побудованої будівлі
ОСОБА_2, - розглянуто в судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 16.05.2011 року
ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої руйнуванням гаражу у
зв'язку з недоведеністю вини ОСОБА_2

Рішення Апеляційного суду Полтавської
області від 16.05.2011 року набрало
законної сили.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що рішення суду
постановлено іменем України і є
обов'язковим для виконання.

Відповідно до принципу приюдиційності
судових рішень, обставини встановлені
судовим рішенням не підлягають
повторному доказуванню .

А тому Ухвалою Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 03.04.2014 року задоволено клопотання
позивача та його представника. На
підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України
закрито провадження в частині позовних
вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди
заподіяної йому руйнуванням гаражу
внаслідок сходження снігу з даху
будівлі ОСОБА_2

22.11.2013 року в судовому засіданні ОСОБА_1
подав заяву, в якій обрав інший спосіб
захисту своїх прав на земельну ділянку.
Фактично просив відновити стан
земельної ділянки, який існував до
порушення його прав. А саме просив суд
знести будівлю, самочинно побудовану
ОСОБА_2 на земельній ділянці АДРЕСА_2 в
м. Кременчук, оскільки вона побудована
з порушенням будівельних норм на межі з
належною ОСОБА_1 земельною ділянкою.

Таким чином після початку розгляду
справи по суті ОСОБА_1 в заяві від 22.11.2013
року фактично змінив предмет позову.

Ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука від 22.11.2013 року відмовлено в
прийнятті зазначеної заяви ОСОБА_1 на
підставі ст..31 ЦПК України. Позивачу
ОСОБА_1 роз'яснено, що він має право на
звернення до суду із окремим позовом
про захист права на земельну ділянку,
відповідно до п. «б», ч.3 ст. 152 ЗК
України.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в
яких він просить зобов'язати ОСОБА_2
виконати зобов'язання побудувати
зруйнований з її вини гараж, вартість
відновлювального ремонту, якого
складає 10203, 60 грн., та зобов'язання по
відшкодуванню шкоди в розмірі 10203, 60
грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Разом з тим, в ст. 11 ЦК України
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим або органів
місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

Книгою П'ятою ЦК України врегульовано
застосування зобов'язального права. Зі
змісту книги вбачається що
зобов'язання є договірні (тобто
виникають з договорів) та недоговірні
(в тому числі з відшкодування шкоди).

Як зазначалось вище, Питання виконання
не договірних зобов'язань з
відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1
внаслідок руйнування гаражу у зв'язку з
падіння снігу з даху будівлі ОСОБА_2 -
вирішено Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 16.05.2011 року. А
тому Ухвалою Крюківського районного
суду м. Кременчука від 03.04.2014 року в цій
частині позовних вимог закрито
провадження.

Враховуючі, що ОСОБА_1 просить
зобов'язати ОСОБА_2 виконати
зобов'язання з будівництва гаражу, тому
фактично це зобов'язання як договірне
повинно регулюватися нормами, що
стосуються договору будівельного
підряду.

Відповідно до ст. 875 ЦК України за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта. До договору
будівельного підряду застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України Договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Як вбачається з поданих сторонами
розписок, вони не містять істотних
умов, передбачених ст. 875 ЦК України для
договору підряду.

З огляду на наведене, суд вважає, що
позивач ОСОБА_1 не подав достатніх,
належних та допустимих доказів, що
ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання
побудувати позивачу гараж в розумінні
ЦК України.

Також позивач ОСОБА_1 не подав суду
жодного доказу, що ОСОБА_2 взяла на себе
зобов'язання сплатити ОСОБА_1. 10203,60 грн.
у відшкодування шкоди, заподіяної
руйнуванням гаражу позивачу.

Так, обґрунтовуючи факт, що ОСОБА_2
взяла на себе зобов'язання сплатити
ОСОБА_1, 10203,60 грн. у відшкодування шкоди,
заподіяної руйнуванням гаражу, позивач
подав лише висновок
експертно-будівельного дослідження
від 19.09.2012 року, зробленого за його ж
запитом, відповідно до якого вартість
відновлювального ремонту гаражу
становить 10203,60 грн.

Відповідно до ст. 14 ЦК України, Цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

З огляду на наведене, враховуючи, що
рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в
частині примушування ОСОБА_2 примусово
виконати зобов'язання по відшкодуванню
шкоди в сумі 10203 грн. 60 коп.; зобов'язання
ОСОБА_2 збудувати зруйнований з її вини
гараж, а у разі неможливості
будівництва компенсувати суму
вартості необхідну на відновлення
гаражу в розмірі 10203 грн. 60 коп.;
зобов'язання ОСОБА_2 виконати взяте нею
зобов'язання по будівництву
зруйнованого гаражу, вартість по
відновленню якого складає 10203 грн. 60
коп.

В ст. 23 ЦК України встановлено, що Особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

В п.3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року
дано роз'яснення, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

В п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року
встановлено, що у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Таким чином, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Суд зазначає, що питання відшкодування
шкоди, в тому числі моральної,
спричиненої ОСОБА_1 руйнуванням його
гаражу з вини ОСОБА_2 внаслідок падіння
снігу - вже розглянуто судом, а тому
провадження в цій частині позовних
вимог закрито.

Також суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог, що
стосується спричинення моральної
шкоди ОСОБА_1 з підстав невиконання
ОСОБА_2 свого зобов'язання побудувати
гараж, внаслідок чого ОСОБА_1 був
позбавлений можливості тривалий час
користуватися своїм майном.

Так, ОСОБА_1 не доведено протиправність
діяння ОСОБА_2 в частині невиконання
зобов'язання побудувати йому гараж.

Разом з тим, всупереч ст..23 ЦК України,
п.3, п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року,
позивач ОСОБА_1 не навів жодних доказів
в обґрунтування зазначених в позовній
заяві обставин наявності у нього
фізичних та душевних страждань з вини
ОСОБА_2 Не навів жодних доказів, що має
тяжкий стан здоров'я (стрес, каліцтво
або інше ушкодження). Не навів жодних
доказів про наявність порушення його
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушення
стосунків з оточуючими людьми.

З огляду на наведене, суд вважає, що
позивач ОСОБА_1 не обґрунтував належним
чином, наявність протиправної
поведінки ОСОБА_2, не обґрунтував
міркувань з яких він виходив,
визначаючи розмір шкоди та якими
доказами це підтверджується; не
підтвердив наявність причинного
зв'язку між моральною шкодою і
протиправними діями відповідача та
вини останнього в її заподіянні; не
надав доказів на підтвердження самого
факту заподіяння моральних чи фізичних
страждань, оскільки розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди визначається залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо).

Відповідно до ст..10, 11, 60 ЦПК України, суд
розглядає справу на підставі доказів
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З огляду на наведене, суд вважає за
необхідне відмовити ОСОБА_1 в позовних
вимогах щодо стягнення з ОСОБА_2
моральної шкоди в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Таким чином суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 з внесеними
змінами.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примушування
до виконання зобов'язання та
стягнення заподіяної шкоди.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Полтавської області через Крюківський
районний суд м. Кременчука протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні в судовому
засіданні - в той же строк з дня
отримання.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області
Мурашова Н.В.