Справа №256/1835/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и.

07.04.2014 року Калінінський районний
суд міста Донецька Донецької області у
складі:

Головуючий
суддя Сватіков А.В.,

при секретарі Клименко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку, про зняття арешту
з майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до
Калінінського районного суду м.
Донецька із позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку, про зняття арешту
з майна, мотивуючи це тим, що 01 червня 1980
року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_2,
який вони зареєстрували у
Новосвітській селищній раді
Старобєшевського району Донецької
області, актовий запис № 42. Під час
перебування у шлюбі, 08.07.1992 року, вони
придбали житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, який був зареєстрований в КП
БТІ м. Донецька на її чоловіка, а отже
відповідно до вимог ст. 60 СК України є
їхньою сумісною власністю. 14.04.2000 року
чоловік позивачки, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
не повернувся із службового
відрядження до постійного місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1 і до
теперішнього часу відсутні будь-які
відомості про його місце перебування.
Через те, що пошуки її чоловіка
виявилися марними, вона у 2001 році
звернулася із заявою до Калінінського
районного суду м. Донецька і рішенням
вказаного суду від 19 вересня 2001 року її
заява була задоволена, а її чоловік -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 був визнаний
безвісно відсутнім. Рішенням
Калінінського районного суду міста
Донецька від 18.05.2011 року по цивільній
справі № 2о-57/11 чоловік позивачки
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 був оголошений
померлим. 21.07.2011 року їй було видано
свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії
НОМЕР_1. З метою переоформлення права
власності на житловий будинок та для
оформлення спадщини на 1/2 частку
будинку по АДРЕСА_1, власником якої є її
чоловік, вона звернулась до Восьмої
донецької державної нотаріальної
контори. Однак, вона зіткнулася з
неможливістю оформити право власності
на належне їй та її покійному
чоловікові нерухоме майно, в зв'язку з
накладенням арешту та заборони
відчуження на усе майно її покійного
чоловіка, включаючи і вказану
нерухомість. На підтвердження цього
вона отримала Інформаційну довідку з
Єдиного реєстру заборон відчужень
об'єктів нерухомого майна. Відповідно
до даної Інформаційної довідки - арешт
накладено Відділом державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку на підставі постанови АА №
204509 від 24.09.2007 року. Саме обтяження у
вигляді заборони на нерухоме майно за
реєстраційним номером обтяження № 5748918
було зареєстровано 28.09.2007 року Восьмою
донецькою державною нотаріальною
конторою. Позивачка вважає вказані дії
незаконними і такими, що обмежують її
право власності на вказаний житловий
будинок з наступних підстав. Під час
відсутності її чоловіка приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 було
вчинено 07.09.2007 року виконавчий напис №
3440 про стягнення з нього визнаного
безвісно відсутнім чоловіка - ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 суми 25047 грн. На підставі
вказаного виконавчого напису № 3440 від
07.09.2007 року Відділом державної
виконавчої служби 18.09.2007 року було
відкрито виконавче провадження ВП №
7185350. 24.09.2007 року старшим виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була
винесена постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, яким було накладено
арешт на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить ОСОБА_2 Дізнавшись про даний
виконавчий напис та арешт, позивачка в
березні 2008 року звернулась із позовом в
Київський районний суд м. Донецька до
приватного нотаріуса ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ВДВС Калінінського районного
управління юстиції у м. Донецьку про
визнання виконавчого напису недійсним.
Під час розгляду справи ухвалою суду
від 07.03.2008 року був забезпечений
заявлений позивачкою позов шляхом
зупинення виконавчого провадження та
зупинення будь-яких дій з відчуження
будинку за адресою: АДРЕСА_1. На
підставі вказаної ухвали суду від
07.03.2008 року, 13.05.2008 року старшим
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку Верченко А.Ю. була винесена
постанова про зупинення виконавчого
провадження. Рішенням Київського
районного суду м. Донецька від 22.04.2009
року по цивільній справі № 2-241/09, що
набрало законної сили 05.05.2009 року, було
визнано недійсним та скасовано
виконавчий напис № 3440 від 07.09.2007 року,
вчинений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 На підставі вказаного
рішення суду, 17.06.2009 року старшим
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку Верченко А.Ю. була винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження. Але при цьому, в порушення
вимог ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», не дивлячись
на закінчення виконавчого
провадження арешт, накладений на майно
боржника - покійного чоловіка
позивачки ОСОБА_2 знятий не був та інші
вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення
скасовані не були. Ухвалою Київського
районного суду м. Донецька від 27.07.2012
року заходи забезпечення позову, вжиті
на підставі ухвали від 07.03.2008 року, були
скасовані. Стаття 41 Конституції
України передбачає, що ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Стаття 17 Загальної
декларації прав людини встановлює, що
кожна людина має право володіти майном
як одноособово, так і разом з іншими.
Ніхто не може бути безпідставно
позбавлений свого майна. Відповідно до
ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК
України передбачає, що ніхто не може
бути протиправно позбавленим права
приватної власності чи обмежений у
його здійсненні. Згідно до ст. 386 ЦК
України власник, що має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися із позовом до суду з
вимогою про вчинення певних дій для
усунення цього порушення. Позивачка
вважає, що, як власник майна, має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном. На
підставі ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
арешт, накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення. Частина
1 ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачає, що особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, може звернутися до
суду з позовом про зняття з нього
арешту. На підставі ч. 3 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження» з
майна боржника може бути знято арешт за
постановою начальника відповідного
Відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Але
порушень Закону з боку державного
виконавця при накладенні арешту
допущено не було. Тим більше, що арешт
може бути знятий начальником
відповідного Відділу державної
виконавчої служби тільки під час
здійснення виконавчого провадження, а
не після його закінчення. Відповідно ж
до вимог ч. 5 ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» у всіх інших
випадках арешт з майна чи коштів може
бути знятий за рішенням суду. Боржником
по даному виконавчому провадженню є
покійний чоловік позивачки, а отже він
не може звернутися до суду. На підставі
ч. 2 ст. 80 Закону України «Про виконавче
провадження» боржник має право
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: припинення дії,
яка порушує право, визнання незаконним
та скасування рішення органів влади, їх
посадових осіб. Частиною 2 ст. 16 ЦК
України передбачено, що суд може
захистити цивільне право іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК
України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб у спосіб, визначений
законами України. Такі дії відповідача
є порушенням вимог діючого
законодавства, у зв'язку з чим
порушуються, встановлені
законодавством, її права, що змушує
позивачку звернутися до суду за
захистом своїх законних прав та
інтересів і вимагати усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном. З цих
підстав позивачка посилаючись на
вимоги Конституції України, ЦК України
просила суд скасувати постанову серії
АА № 320410 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 24.09.2007 року винесену старшим
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку Верченко А.Ю., зняти арешт та
заборону на відчуження з усього майна,
належного ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому
числі з нерухомого майна, а саме
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 та виключити заборону
на відчуження всього майна, що належало
її покійному чоловіку - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою:
АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон
відчужень об'єктів нерухомого майна.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, однак звернулась до суду з
письмовою заявою, в якій просила суд
розглянути справу у її відсутність і
задовольнити її позовні вимоги, тому
суд вважає можливим розглянути
цивільну справу у відсутність
позивачки, по наявним у справі доказам,
відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2 та 169
ЦПК України.

Представник відповідача - Відділу
державної виконавчої служби в
Калінінському районі м. Донецька, в
судове засідання не прибув, однак
звернувся до суду з письмовою заявою в
якій просив суд розглянути справу у
відсутність представника, тому суд
вважає можливим розглянути цивільну
справу у відсутність представника
відповідача, по наявним у справі
доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158
ч.2 , 169 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, про зняття арешту з майна,
підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено що 01 червня 1980 року
позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2,
який вони зареєстрували у
Новосвітській селищній раді
Старобєшевського району Донецької
області, актовий запис № 42.

Також встановлено, що під час
перебування у шлюбі, 08.07.1992 року, вони
придбали житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, який був зареєстрований в КП
БТІ м. Донецька на її чоловіка, а отже
відповідно до вимог ст. 60 СК України є
їхньою сумісною власністю.

14.04.2000 року чоловік позивачки, ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, не повернувся із
службового відрядження до постійного
місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 і
до теперішнього часу відсутні будь-які
відомості про його місце перебування.

Як встановлено судом, через те, що
пошуки чоловіка позивачки виявилися
марними, вона у 2001 році звернулася із
заявою до Калінінського районного суду
м. Донецька і рішенням вказаного суду
від 19 вересня 2001 року її заява була
задоволена, а чоловік позивачки -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 був визнаний
безвісно відсутнім.

Рішенням Калінінського районного суду
міста Донецька від 18.05.2011 року по
цивільній справі № 2о-57/11 ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 був оголошений померлим.

АДРЕСА_2 позивачці було видано
свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії
НОМЕР_1.

З метою переоформлення права власності
на житловий будинок та для оформлення
спадщини на 1/2 частку будинку по
АДРЕСА_1, власником якої є чоловік
позивачки, вона звернулась до Восьмої
донецької державної нотаріальної
контори.

Однак судом встановлено, що позивачка
не змогла оформити право власності на
належне їй та її покійному чоловіку
нерухоме майно, в зв'язку з накладенням
арешту та заборони відчуження на усе
майно її покійного чоловіка, включаючи
і вказану нерухомість, та даний факт
підтверджено Інформаційною довідкою з
Єдиного реєстру заборон відчужень
об'єктів нерухомого майна. Відповідно
до даної Інформаційної довідки - арешт
накладено Відділом державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку на підставі постанови АА №
320410 від 24.09.2007 року. Саме обтяження у
вигляді заборони на нерухоме майно за
реєстраційним номером обтяження № 5748918
було зареєстровано 28.09.2007 року Восьмою
донецькою державною нотаріальною
конторою.

Крім того, судом встановлено, що під час
відсутності чоловіка позивачки ОСОБА_2
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
було вчинено 07.09.2007 року виконавчий
напис № 3440 про стягнення з нього,
визнаного безвісно відсутнім чоловіка
- ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми 25047 грн.

Також встановлено, що на підставі
вказаного виконавчого напису № 3440 від
07.09.2007 року Відділом державної
виконавчої служби було 18.09.2007 року
відкрито виконавче провадження ВП №
7185350.

24.09.2007 року старшим виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була
винесена постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, яким було накладено
арешт на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить ОСОБА_2

Крім того, судом встановлено, що
дізнавшись про даний виконавчий напис
та арешт, позивачка в березні 2008 року
звернулась із позовом в Київський
районний суд м. Донецька до приватного
нотаріуса ОСОБА_3, ОСОБА_4, ВДВС
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку про визнання
виконавчого напису недійсним.

Ухвалою суду від 07.03.2008 року був
забезпечений заявлений позивачкою
позов шляхом зупинення виконавчого
провадження та зупинення будь-яких дій
з відчуження будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

На підставі вказаної ухвали суду від
07.03.2008 року, 13.05.2008 року старшим
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку Верченко А.Ю. була винесена
постанова про зупинення виконавчого
провадження.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 22.04.2009 року по цивільній
справі № 2-241/09, що набрало законної сили
05.05.2009 року, було визнано недійсним та
скасовано виконавчий напис № 3440 від
07.09.2007 року, вчинений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_3

На підставі вказаного рішення суду,
17.06.2009 року старшим виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку Верченко А.Ю. була
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження.

Але як судом встановлено, в порушення
вимог ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», не дивлячись
на закінчення виконавчого провадження,
арешт, накладений на майно боржника -
покійного чоловіка позивачки ОСОБА_2
знятий не був та інші вжиті державним
виконавцем заходи примусового
виконання рішення скасовані не були.

Ухвалою Київського районного суду м.
Донецька від 27.07.2012 року заходи
забезпечення позову, вжиті на підставі
ухвали від 07.03.2008 року, були скасовані.

Стаття 41 Конституції України
передбачає, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 17 Загальної
декларації прав людини встановлено, що
кожна людина має право володіти майном
як одноособово, так і разом з іншими.
Ніхто не може бути безпідставно
позбавлений свого майна.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що
ніхто не може бути протиправно
позбавленим права приватної власності
чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 386 ЦК України власник, що
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися із позовом до
суду з вимогою про вчинення певних дій
для усунення цього порушення.

Таким чином, суд вважає, що, позивачка,
як власник майна, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном.

На підставі ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
арешт, накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення.

Частина 1 ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачає, що
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, може
звернутися до суду з позовом про зняття
з нього арешту.

На підставі ч. 3 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» з майна
боржника може бути знято арешт за
постановою начальника відповідного
Відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом.

Судом встановлено, що порушень Закону з
боку державного виконавця при
накладенні арешту допущено не було. Тим
більше, що арешт може бути знятий
начальником відповідного Відділу
державної виконавчої служби тільки під
час здійснення виконавчого
провадження, а не після його
закінчення.

Відповідно ж до вимог ч. 5 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження» у
всіх інших випадках арешт з майна чи
коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Як встановлено, боржником по даному
виконавчому провадженню є покійний
чоловік позивачки ОСОБА_2, а отже він не
може звернутися до суду.

На підставі ч. 2 ст. 80 Закону України
«Про виконавче провадження» боржник
має право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: припинення дії, яка
порушує право, визнання незаконним та
скасування рішення органів влади, їх
посадових осіб.

Оскільки судом встановлено, що
державним виконавцем Відділу ДВС
Калінінського РУЮ м. Донецька порушено
вимоги діючого законодавства, а саме
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, чим порушено права
позивачки вільно володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, то суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку, про зняття арешту
з майна є обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41, 55 Конституції України, ст. ст. 16, 319, 386,
391 ЦК України, ст. ст. 50, 60, 80 ЗУ «Про
виконавче провадження»,ст. ст. 5, 10, 60, 88,
209, 212-215, 224 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку, про зняття арешту
з майна - задовольнити.

Скасувати постанову серії АА №
320410 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 24.09.2007 року винесену старшим
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку Верченко А. Ю.

Зняти арешт та заборону на
відчуження з усього майна, належного
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому числі з
нерухомого майна, а саме житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Виключити заборону на відчуження
всього майна, що належить чоловіку
позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкав за адресою: АДРЕСА_1 з Єдиного
реєстру заборон відчужень об'єктів
нерухомого майна.

Рішення суду може бути оскаржене
в Апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення суду.

СУДДЯ
СВАТІКОВ А.В.

07.04.2014