Справа № 505/1620/13-ц
Провадження № 2/505/12/2014
Котовський міськрайонний суд Одеської
повна назва суду
в складі: головуючого -
судді Драгомерецької К. П
судді________________________________________
судді _______________________________________
при секретарі Марченко Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Котовськ Одеської
справу за позовом ОСОБА_1
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
Про визнання кредитного договору та
договору поруки недійсними
Позивач в квітні 2013 року
звернулась до суду з позовом в якому
просила визнати кредитний договір №
40.3/АЄ-059.07.2 , укладений між ОСОБА_2 та
відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК» 19 вересня 2007 року
недійсним з моменту його укладення;
визнати недійсним договір поруки до
кредитного договору № 40.3/АЄ-059.07.2
укладений між нею та відповідачем ВАТ
«РОДОВІД БАНК» 19 вересня 2007 року.
В обґрунтування позову вказує на
те, що 19 вересня 2007 року між ОСОБА_2, з
яким вона на той час перебувала у
зареєстрованому шлюбі та відкритим
акціонерним товариством «РОДОВІД
БАНК», правонаступником якого є ПАТ
«РОДОВІД БАНК», було укладений
Кредитний договір № 40.3/АЄ-059.07.2,
відповідно до якого ОСОБА_2 для оплати
вартості автомобіля, було надано
споживчій кредит в доларах США в
зобов`язань ОСОБА_2 по вказаному
кредитному договору між ПАТ «РОДОВІД
БАНК» було укладено договір поруки від
19 вересня 2007 року відповідно до якого
позивач зобов`язалась відповідати за
виконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань
перед відповідачем, які виникли з
Кредитного договору.
Укладені договори позивач вважає
недійсними, оскільки вони є укладеними
із значними порушеннями чинного
Позивач зазначає, що оскільки
Генеральна ліцензія, як основний
дозвільний документ, на підставі якого
банк мав право проводити операції з
іноземною валютою, не давала йому права
на проведення визначеної в договорі
операції, відтак в такому випадку для
проведення такої операції необхідно
було отримати індивідуальну ліцензію
НБУ, як вказано в ст. 5 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю» від 19.02.1993 р., проте
ні банк, ні позичальник, такої
індивідуальної ліцензії не отримували.
Договір поруки укладений між нею
та відповідачем ПАТ «РОДОВІД БАНК» 19
вересня 2007 року також вважає недійсним
з підстав, визначених ст.203, ст.207, ст.215,
ЦК України. Позивач вважає відсутнім у
неї волевиявлення щодо укладення
оспорюваного договору та недотримання
вимог ст.207 ЦК України щодо його
письмової форми, оскільки договір
поруки до кредитного договору №
40.3/АЄ-059.07.2 укладений між нею та
відповідачем ВАТ «РОДОВІД БАНК» 19
вересня 2007 року вона не підписувала, зі
змістом договору не ознайомлена,
ніякої згоди з ОСОБА_2 щодо укладення
зазначеного договору не досягала.
Крім того позивачка вказує, що про
наявність зазначених договорів вона
дізналась лише 14.12.2012 року під час
ознайомлення з матеріалами цивільної
справи за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором. В зв'язку із
викладеним просить суд поновити їй
строк для звернення до суду з даним
позовом та визнати недійсними
оспорюванні договори.
В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав просив
визнати недійсними зазначені вище
кредитний договір № 40.3/АЄ-059.07.2
укладений 19 вересня 2007 між ОСОБА_2 та
ПАТ «РОДОВІД БАНК» та договір поруки до
кредитного договору № 40.3/АЄ-059.07.2
укладений між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ
«РОДОВІД БАНК» 19 вересня 2007 року.
Відповідач ПАТ "РОДОВІД БАНК"
свого представника в судове засідання
не направило, про час та місце розгляду
справи повідомлялося належним чином,
причини неявки суду не повідомило, заяв
про відкладення розгляду справи суду
Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог не заперечував.
Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, врахувавши
думку відповідача, оголосивши та
дослідивши матеріали справи, прийшов
У судовому засіданні встановлено,
що 19 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ
«Родовід Банку» в особі Одеської філії
ВАТ «Родовід Банк» було укладено
кредитний договір №40.3/АЄ-059.07.2.
Відповідно до пункту 1.1 Кредитного
договору «Банк надає Позичальнику
відновлювальну кредитну лінію на
доларів США 00 центів строком (терміном)
по 19 вересня 2014 року включно». Пунктом
1.3 Кредитного договору процентна
ставка за кредитом була встановлена в
розмірі « 7,7 %» процентів річних.
За правилом ч. 1 ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Укладений кредитний договір є
двостороннім правочином і він
укладений на загальних умовах,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, що відповідає ч. ч.
1- 6 ст. 203 ЦК України.
Згідно ст. 203 ЦК України,
загальними вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:
1. зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства;
2. особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;
3. волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
4. правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;
5. правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним;
6. правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.
За правилом, передбаченим ч. 1 ст.
215 ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Щодо позовних вимог про визнання
недійсними кредитного договору
№40.3/АЄ-059.07.2 від 19 вересня 2007 року, по
підставам незаконності укладення
кредитного договору у іноземній
валюті, то положення п.п.10-13 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вказують на те, що, згідно зі статтею 99
Конституції України грошовою одиницею
України є гривня. Вказана стаття
визначає правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом. Отже,
банк як фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (статті
19, 47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність») банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року №3024-VI «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків» є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5
Декрету про валютне регулювання). У
зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору. У зв'язку з цим посилання
позивача ОСОБА_1 на незаконність
надання ОСОБА_2 кредиту в іноземній
валюті є безпідставними.
Щодо позовних вимог позивача про
недійсність договору поруки до
кередитного договору № 40.3/АЄ-059.07.2
укладений між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ВАТ «РОДОВІД БАНК» 19
вересня 2007 року з підстав підроблення
її підпису в даному договорі, судом
встановлено наступне:
Ухвалою суду від 29.07.2013 за
клопотанням представника позивача
призначено судову почеркознавчу
експертизу, на вирішення якої
поставлено питання про приналежність
підпису на оспорюваному договорі
позивачу ОСОБА_1 /а.с.30/ Для забезпечення
проведення вказаної експертизи даною
ухвалою суду від 29.07.2013 у відповідача
ПАТ «РОДОВІД БАНК» витребувано
оригінал оспорюваного договору поруки.
Разом з тим, оригіналу
оспорюваного договору суду надано не
Згідно повідомлення про
неможливість проведення судової
почеркознавчої експертизи №4838/02 від
11.12.2013 у зв'язку з відсутністю оригіналу
Договору поруки до кередитного
договору № 40.3/АЄ-059.07.2 від 19 вересня 2007
року вирішити поставлені ухвалою суду
питання та провести експертне
дослідження неможливо./а.с.39/
При цьому, при встановленні
обставин підписання позивачем ОСОБА_1
оспорюваного договору, суд, враховуючи
вищезазначені обставини ненадання
відповідачами суду оригіналу
оспорюваного договору для проведення
призначеної у справі судової
почеркознавчої експертизи, надходить
до висновку про ухилення відповідача
ПАТ «РОДОВІД БАНК» від подання
оригіналу договору на дослідження, і
оскільки за його відсутності
експертизу провести неможливо, на
підставі ст.146 ЦПК України вважає за
належне визнати той факт, для
з'ясування якого призначалась судова
експертиза, а саме, що оспорюваний
договір поруки позивач ОСОБА_1 не
Відповідно до ч.1 ст.215, ч.3 ст.203 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недотримання вимог щодо
того, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
При встановленні обставин
відсутності у позивача вільного
волевиявлення, яке б відповідало її
внутрішній волі, на укладення
Кредитного договору, суд виходить з
встановлених обставин справи та
наявних в матеріалах справи належних
та допустимих доказів, оцінюючи докази
з позиції їх достатності в сукупності
та взаємозв'язку, і надходить до
висновку, що оскільки позивач не
підписувала оспорюваний договір
поруки, про відсутність у останньої
такого волевиявлення, інших даних, які
б вказували на наявність волевиявлення
позивача суду не надано, іншого судом
Таким чином, виходячи з
встановлених судом обставин справи та
положень чинного законодавства, яким
регламентовано спірні правовідносини,
суд надходить до висновку, про
наявність підстав згідно ч.1 ст.215, ч.3
ст.203 ЦК України для визнання
оспорюваного договору поруки
Що стосується строку позовної
давності , то суд вважає за можливим
його поновити, зважаючи на обставини
справи.
Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої постановлено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підтвердження понесення
витрат по сплаті судового збору
позивач надав до суду квитанцію за №
2783156 від 25.03.2013 р. Витрати на правову
допомогу документально не
підтверджені.

У зв'язку з частковим
задоволенням позову, на підставі ст.88
ЦПК України з відповідача ПАТ «РОДОВІД
БАНК» на користь позивача підлягають
стягненню понесені та документально
підтверджені витрати по оплаті
судового збору у розмірі 57,35 грн.

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ
«РОДОВІД БАНК» в особі Одеської філії
ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_2, про
визнання кредитного договору та
договору поруки недійсними -
задовольнити частково.

ОСОБА_1 поновити строк звернення
до суду з позовом до ПАТ «РОДОВІД БАНК»
та ОСОБА_2 про визнання кредитного
договору та договору поруки
недійсними.

Визнати недійсним договір поруки
до кредитного договору № 40.3/АЄ-059.07.2
укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «РОДОВІД
БАНК» 19 вересня 2007 року.

Стянути з ПАТ «РОДОВІД БАНК» на
користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі
57,35 грн.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання
кредитного договору № 40.3/АЄ-059.07.2 від 19
вересня 2007 року недійсним - відмовити
за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
Одеської області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
К.П. Драгомерецька