АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/508/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді
Бутенко С.Б.

Суддів:
Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 24 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_3, Октябрський ВДВС
Полтавського МУЮ, про стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
непрацездатного сина.

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в якому
просила стягувати з ОСОБА_1 на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь аліменти у
розмірі 1/4 частини з усіх видів його
заробітку, але не менше 1/3 частини
прожиткового мінімуму, установленого
для відповідного віку щомісяця.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 24 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6
частини від усіх видів його заробітку
(доходів) щомісяця, починаючи з дня
звернення з позовом до суду 10 жовтня 2013
року та продовжувати на час
непрацездатності сина до 22 квітня 2015
року.

Вирішено питання судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп..

З даним судовим рішенням не погодився
відповідач ОСОБА_1, який посилаючись в
апеляційній скарзі на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 за їх
безпідставністю та недоведеністю.

Вважає, що позивачка не має права
вимоги до нього, оскільки син є
повнолітньою та дієздатною особою,
проте самостійних позовних вимог до
нього не пред'являє. Крім того, третя
особа ОСОБА_3 одержує державну
соціальну допомогу по інвалідності,
яка може задовольнити його потреби, в
працездатності не обмежений, отже, не
потребує матеріальної допомоги з боку
батька, він же надавати таку допомогу
синові не в змозі.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної інстанції та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з таких мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, встановивши за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції невідповідність висновків
суду обставинам справи та неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, апеляційний
суд вправі змінити рішення суду першої
інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено доказами по справі, що
сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Полтавської МСЕК
№ 181641 від 22 квітня 2013 року ОСОБА_3,
встановлена друга група інвалідності з
17 квітня 2013 року по 01 травня 2015 року,
причина інвалідності - інвалід з
дитинства і йому протипоказана фізична
праця.

Згідно довідки ЖЕД ВО «Знамя»» за вих.
№ 131 від 08 жовтня 2013 року, ОСОБА_3
зареєстрований та проживає разом з
матір'ю ОСОБА_2 АДРЕСА_1.

З довідки Полтавської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№ 8 ім. Панаса Мирного вбачається, що
ОСОБА_3 є учнем 11-го класу даної школи,
термін навчання - по 01 червня 2014 року.

У зв'язку з інвалідністю ОСОБА_3
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної у м.
Полтаві ради та одержує державну
соціальну допомогу в розмірі 949 грн.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_2 та присуджуючи до стягнення з
ОСОБА_1 аліменти на утримання
повнолітнього сина, суд першої
інстанції виходив з обов'язку
відповідача утримувати сина на час
його непрацездатності та спроможності
надавати матеріальну допомогу,
оскільки відповідач є працездатною,
фізично здоровою особою, інших
утриманців не має.

Колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції
повною мірою погодитися не може з
огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст.
214 ЦПК України має визначити, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення аліментів на утримання
повнолітнього сина, ОСОБА_2
обґрунтовувала свої вимоги тим, що син
є інвалідом 2 групи з дитинства та у
зв'язку з цим та також у зв'язку із
продовженням навчання у
загальноосвітній середній школі
потребує допомоги з боку батьків.
Оскільки син проживає з нею, вона зі
свого боку надає йому матеріальну
допомогу, відповідач добровільно
коштів на утримання сина не надає, хоча
є матеріально забезпеченим та здатним
утримувати сина.

Згідно ст. 198 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
повнолітні непрацездатних дочку, сина,
які потребують матеріальної допомоги,
якщо вони можуть таку матеріальну
допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

При вирішенні справи, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
позов подано ОСОБА_2 від свого імені,
повнолітній син сторін - ОСОБА_3, який є
процесуально дієздатною особою,
самостійних вимог щодо предмета спору
не заявляв.

Застосувавши норми ст. 198 СК України,
які визначають загальні підстави
виникнення обов'язку батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, суд
першої інстанції не вірно визначився з
характером спірних правовідносин, що
виникли між позивачкою ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_1, та помилково
стягнув аліменти на період, що
перевищує час навчання повнолітнього
сина сторін - ОСОБА_3 у Полтавській
загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів
№ 8 ім. Панаса Мирного.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення місцевого суду в цій частині
підлягає уточненню щодо правової
норми, якою врегульовано спірні
правовідносини, та часу, протягом якого
присуджено аліменти на утримання
повнолітнього ОСОБА_3 - від дня
пред'явлення позову - з 10 жовтня 2013 року
по день закінчення ОСОБА_3 навчання - 01
червня 2014 року, за умови, що останній
протягом цього часу не припинить
навчання.

Колегія суддів критично
ставиться до доводів апеляційної
скарги щодо відсутності у відповідача
обов'язку утримувати повнолітнього
сина.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, повнолітній ОСОБА_3 є
непрацездатним та потребує
матеріальної допомоги з боку батьків.
Державна допомога, що він одержує у
зв'язку з інвалідністю, не забезпечує
належного прожиткового мінімуму та
потреб при одержанні загальної
середньої освіти.

Позивачка ОСОБА_2 не працює, перебуває
на обліку в Октябрському управлінні
Пенсійного фонду України як пенсіонер
по віку та отримує пенсію в розмірі 1065
грн. 73 коп. довічно.

Відповідач ОСОБА_1 з 24 жовтня 2006 року
офіційно ніде не працевлаштований, але
має дохід від приватного перевезення
пасажирів, який ніде не декларує, як
суб'єкт підприємницької діяльності не
зареєстрований. Вказані обставини
визнано відповідачем в судовому
засіданні та підтверджено наданими
суду доказами. Проте, свою
неспроможність надавати синові
матеріальну допомогу відповідач суду
не довів.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд вирішує справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Обов'язок доказування і
подання доказів на доведення своїх
вимог та заперечень покладається на
кожну сторону. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

З огляду на обраний позивачкою спосіб
судового захисту, обґрунтування та
зміст позовних вимог, потребу
повнолітнього сина сторін ОСОБА_3 у
матеріальній допомозі з боку батьків
на час продовження ним навчання,
колегія суддів вважає, що спірні
правовідносини регулюються нормами ст.
199 СК України, які підлягають
застосуванню у даній справі.

Розмір аліментів визначено
місцевим судом з урахуванням обставин,
зазначених у ст. 182 СК України - стану
здоров'я та матеріального стану ОСОБА_3,
а також задовільного стану здоров'я та
матеріального стану відповідача
ОСОБА_1, відсутності у останнього інших
утриманців, та з урахуванням обов'язку
та можливості матері - позивачки по
справі ОСОБА_2 надавати утримання
повнолітньому синові. Підстав для
зміни судового рішення в цій частині
колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, ст.ст. 314, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 24 грудня 2013 року - змінити в
частині правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
зі ст. 198 СК України на ст. 199 СК України
та часу, протягом якого присуджено
аліменти.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з
навчанням останнього, починаючи з 10
жовтня 2013 року по 01 червня 2014 року.

В іншій частині рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ шляхом
подачі касаційної скарги протягом 20
днів з дня набрання ним законної сили.

Судді:

З оригіналом згідно.