Справа № 203/331/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 березня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - Кіровський
районний відділ у м. Дніпропетровську
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом зняття особи з
реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулись позивачі із вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
послались на те, що є співвласниками
квартири АДРЕСА_1, в якій, як з'ясували
позивачі пізніше, зареєстровані також
відповідачі, хоча в квартирі фактично
не проживають, не є її власниками.
Посилаючись на те, що реєстрація місця
проживання відповідачів зумовлює
сплату позивачами комунальних послуг з
урахуванням кількості зареєстрованих
осіб та порушує право позивачів щодо
розпорядження їх нерухомим майном,
позивачі просили суд усунути їм
перешкоди у користуванні власністю
шляхом зняття відповідачів з
реєстрації місця проживання у квартирі
позивачів.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав, наполягав на їх задоволенні
в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялась,
надіслала до суду письмове клопотання
про розгляд справи за її відсутністю, в
якому також вказали про підтримання
позовних вимог в повному обсязі
(а.с.21-22).

Відповідачі, третя особа в судове
засідання не з'явились, про дату час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. Враховуючи дані
обставини, суд вважає за можливе на
підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України
здійснити розгляд даної цивільної
справи в заочному порядку відповідно
до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачам на підставі договору
купівлі-продажу від 15 листопада 2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим №3551,
належить в рівних частках на праві
спільної часткової власності квартира
АДРЕСА_1. Державна реєстрація права
власності позивачів здійснена 15
листопада 2013 року. (а.с.4-11)

Також судом встановлено, що станом на 17
березня 2014 року за адресою належної
позивачам на праві власності квартири
зареєстроване місцем проживання лише
одного відповідача - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29, 40).

При цьому, як встановлено судом з
пояснень учасників розгляду справи та
не спростовується матеріалами справи,
відповідач ОСОБА_5 в квартирі позивачів
не проживає, особистих речей у
зазначеній квартирі не має,
домовленості між нею та позивачами
щодо проживання у квартирі відсутні.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Конституції України, ЦК України, ЖК
України.

Так, нормою ст.41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності
є непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права и
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Оскільки об'єктом права власності
(спірна квартира) є житловим
приміщенням, тому режим мешкання в ній
регулюється нормами Житлового кодексу
України.

Так, відповідно до норми ст.9 ЖК України
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом, житлові права охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони використовуються проти їх
призначення або з порушенням прав
інших громадян.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги, що досліджені в
судовому засіданні докази не
викликають в суду жодних сумнівів щодо
їх належності, допустимості,
об'єктивності та достатності для
вирішення справи по суті, приймаючи до
уваги, що лише один із відповідачів -
ОСОБА_5 зареєстрована у належній
позивачам на праві власності квартирі
АДРЕСА_1, однак у зазначеній квартирі не
мешкає, житловою площею не
користується, своїх речей у квартирі не
має, між нею та власниками житла
відсутні будь-які домовленості
стосовно найму даним відповідачем
цього житла, строків користування
житлом, суд приходить до висновку, що
заявлені позивачами вимоги щодо
усунення перешкод у користуванні
квартирою підлягають задоволенню,
однак частково - шляхом зняття лише
одного відповідача ОСОБА_5 з реєстрації
місця проживання у належній позивачам
квартирі, оскільки реєстрація другого
відповідача у цій квартирі не знайшла
свого підтвердження в ході розгляду
справи.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, сплату судового
збору в повному обсязі одним позивачем,
вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_5 на користь позивача
ОСОБА_2 понесені останнім при зверненні
до суду судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 243,6 гривень
(а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись
ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321,
391 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України,
ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 223, Глави
8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Усунути ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН
НОМЕР_2) перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом зняття останньої з
реєстрації місця проживання у
вищезазначеній квартирі.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в порядку
відшкодування судових витрат 243,6
гривень.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.ст.223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур