АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: представника апелянта

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення
стягнення за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівців від 04
лютого 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_2 про звернення стягнення.
Позовні вимоги обгрунтовувала
слідуючими обставинами.

20 травня 2009 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
позики, відповідно до якого ОСОБА_2
отримав у тимчасове користування
грошові кошти в сумі 90 000 грн. на строк
до 20.05.2013р.

В забезпечення виконання
зобов'язання за договором позики між
сторонами був укладений договір
застави від 20.05.2009р., згідно якого
відповідач надав у заставу рухоме
майно: пасажирський мікроавтобус
марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_2, згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_2 від 19.09.2006р., виданого
першим МВ ДАІ УМВС України в
Чернівецькій області.

У вересні 2013 року відповідач повернув
позивачу ОСОБА_1 10000грн.

22-ц/794/586/14
Головуючий у 1 інстанції
Скуляк І.А.

Категорія 19/27
доповідач Перепелюк І.Б

Позивач просила в рахунок погашення
боргу в сумі 80 000грн. за договором
позики від 20.05.2009р. звернути стягнення
на предмет застави: пасажирський
мікроавтобус марки MERCEDES-BENZ, модель VITO,
2004 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2 від
19.09.2006р., виданого першим МВ ДАІ УМВС
України в Чернівецькій області,
ринковою вартістю 81 042 грн., шляхом
визнання права власності на автомобіль
за ОСОБА_1

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівців від 04.02.2014р. в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, просить рішення скасувати та
задовольнити позовні вимоги. Апелянт
вважає оскаржуване рішення суду
незаконним та необґрунтованим. Апелянт
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що на момент
укладення договору застави
законодавство України не вимагало
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору застави
транспортного засобу.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно
укладеного між сторонами договору
позики від 20.05.2009р., ОСОБА_2 отримав у
тимчасове користування грошові кошти в
сумі 90 000 грн. на строк до 20.05.2013р.

В забезпечення виконання зобов'язання
за договором позики між сторонами був
укладений договір застави від 20.05.2009р.,
відповідно до якого, відповідач надав у
заставу рухоме майно: пасажирський
мікроавтобус марки MERCEDES-BENZ, модель VITO,
2004 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2 від
19.09.2006р., виданого першим МВ ДАІ УМВС
України в Чернівецькій області.

Згідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Відповідно до
положень ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позичальником) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
зобов`язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, посилався на те, що
договір застави від 20.05.2009р.
нотаріально не засвідчений. Суд при
цьому керувався положеннями ст.13
Закону України «Про заставу», якою
передбачено, що у випадках, коли
предметом застави є нерухоме майно,
космічні об»єкти, транспортні засоби,
що підлягають державній реєстрації,
договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правовстановлюючих
документів. Відповідно до положень ст.14
Закону України «Про заставу»,
недотримання вимог щодо форми договору
застави та його нотаріального
посвідчення тягне за собою недійсність
договору з наслідками, передбаченими
законодавством України.

Однак даний висновок суду є
помилковим.

Відповідно до ст.13 Закону України
«Про заставу» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин, а
саме станом на 20.05.2009р., коли був
укладений вищезазначений договір
застави) договір застави повинен бути
укладений в письмовій формі. У
випадках, коли предметом застави є
нерухоме майно, космічні об'єкти,
договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правовстановлюючих
документів. Нотаріальне посвідчення
договору застави нерухомого майна
здійснюється за місцезнаходженням
нерухомого майна, договору застави
космічних об'єктів - за місцем
реєстрації цих об'єктів.

Таким чином, на час укладення
договору застави від 20.05.2009р. Закон
України «Про заставу» не передбачав
обов'язкове нотаріальне посвідчення
договори застави транспортного засобу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
заставу» угодою сторін може бути
передбачено нотаріальне посвідчення
договору застави і в тих випадках, коли
це є не обов'язковим в силу
законодавства України, але на цьому
наполягає одна із сторін.

Правомірним є посилання апелянта
на відсутність у вищезазначеному
договорі застави умови про його
обов'язкове нотаріальне посвідчення.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 574 ЦК України, застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ст.590 ЦК України, звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п.13 договору застави
майна від 20.05.2009р., сторони домовились
про наступне. Звернення стягнення на
заставлене майно може бути здійснено у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса з
подальшою реалізацією майна
заінтересованим покупцям за ринковими
цінами або через аукціон, через суд, або
іншим не забороненим способом.
Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов»язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано. Також
для задоволення забезпечених вимог
заставодержатель має право на власний
розсуд обрати один з наступних
варіантів :

А) передача предмета застави у
власність заставодержателя для
задоволення і погашення забезпечених
вимог;

Б) продаж предмета застави
заставодержателем третій особі у
відповідності з вимогами
законодавства України;

В) будь-яка інша процедура дозволена
законодавством України.

Враховуючи всі обставини по справі,
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
рішення суду першої інстанції слід
скасувати, оскільки судом неправильно
застосовані норми матеріального права,
позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні
на користь якої ухвалене рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Враховуючи ці
положення, з відповідача слід стягнути
на користь позивача витрати по сплаті
судового збору в розмірі 810,50грн. за
подачу позовної заяви та 405,21грн. - за
подачу апеляційної скарги, а всього
слід стягнути 1215,71грн.

Керуючись ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівців від 04 лютого 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення
стягнення задовольнити частково.

В рахунок погашення боргу в сумі 80 000
грн. за договором позики від 20.05.2009р.
передати у власність ОСОБА_1 предмет
застави: пасажирський мікроавтобус
марки MERCEDES-BENZ, модель VITO, 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії СЕС №002497 від 19.09.2006р., виданого
першим МВ ДАІ УМВС України в
Чернівецькій області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 1215, 71грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :