Справа № 681/1258/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року

Полонський районний суд Хмельницької
області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарях Салюк Т.М., Іщук С.А.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування частини жилого
будинку, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому просив визнати недійсним договір
дарування, за яким його мати ОСОБА_4
05.06.2010 року подарувала для ОСОБА_2 3375/10000
частин житлового будинку з
відповідними будівлями та спорудами,
що розташований в АДРЕСА_1, а також
стягнути з ОСОБА_2 на його користь 20
тисяч грн. моральної шкоди завданої
внаслідок порушення його прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати ОСОБА_4, котра
являлась дружиною відповідача ОСОБА_2 22
серпня 2012 року він подав до Полонської
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини, після чого
дізнався, що 5 червня 2010 року нотаріусом
зазначеної нотаріальної контори
посвідчено договір дарування, згідно
якого ОСОБА_4 подарувала для ОСОБА_2
частину згаданого будинку. На думку
позивача вказаний договір дарування є
недійсним (нікчемним), оскільки на час
вчинення цього правочину, мати в силу
перенесених хвороб не могла розуміти
значення своїх дій, тобто була
недієздатною, а підпис на договорі
дарування в графі «Дарувальник»
виконано не нею. При цьому ОСОБА_1
вказував, що саме обидва відповідачі
скоїли неправомірні дії направлені на
вчинення оспорюваного ним правочину.
Крім цього вважає, що ОСОБА_2 у
запереченнях на позов порушив його
права, чим завдав моральну шкоду,
розмір якої становить 20 тисяч грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений
ним позов підтримав.

Відповідачі позов не визнали, пояснили,
що покійна ОСОБА_4 незважаючи на
наявність у неї хвороб, розуміючи
значення своїх дій, свідомо вчинила
договір дарування частини належної для
неї домоволодіння на користь свого
чоловіка ОСОБА_2, а тому доводи позивача
є надуманими, не відповідають
дійсності, а відтак позовні вимоги не
можуть бути задоволені.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази суд вважає
позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в 1966
році зареєстрували шлюб, та проживали у
належній для ОСОБА_4 3375/10000 частині
жилого будинку з господарськими
спорудами, розташованого в АДРЕСА_1.

5 червня 2010 року ОСОБА_4 згідно
нотаріально посвідченого договору
подарувала для чоловіка ОСОБА_2
зазначену частину домоволодіння.

Згідно акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 9
від 9 грудня 2013 року ОСОБА_4 психічним
захворюванням на 5 червня 2010 року не
страждала, а тому могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

За даними повідомлень начальника НДЕКЦ
при УМВС України в Хмельницькій
області від 11.02.2014 року № 3/586, судового
експерта Київського НДІСЕ від 28.02.2014
року № 97/14-26 неможливо провести
почеркознавчу експертизу та дати
відповідь на поставлене судом
запитання про те, чи виконано
рукописний текст «ОСОБА_4» та підпис у
графі «Дарувальник» договору
дарування 3375/10000 частин житлового
будинку від 05 червня 2010 року ОСОБА_4, у
зв'язку з недостатністю зразків
почерку і підписів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст. 203 ЦПК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Стаття 225 ЦК України визначає, що
правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

В ході розгляду справи не здобуто
належних і допустимих доказів про те,
що оспорюваний позивачем договір
дарування частини житлового будинку
вчинений ОСОБА_4 не у відповідності з
вимогами зазначеними в ст. 203 ЦК
України, а тому визнавати його
недійсним із підстав на які
посилається позивач не має.

Також, не доведено, що цей правочин
підписаний не ОСОБА_4, яка на час його
укладення усвідомлювала значення
своїх дій та могла ними керувати.

Оскільки, зі сторони ОСОБА_2 не було
вчинено дій, направлених на порушення
законних прав і інтересів позивача,
тому заявлена останнім вимога про
стягнення з цього відповідача
моральної шкоди задоволенню не
підлягає.

Керуючись наведеним ст. 10, 60, ч.3 ст. 209,
ст. 212-215 ЦПК суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області шляхом подачі до суду першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ________________