Справа № 343/471/13-ц
Провадження № 22-ц/779/592/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Горблянського
Я.Д., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за поданням старшого
державного виконавця ВДВС Долинського
РУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Долинського районного суду від 04
березня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Долинського районного суду від
04 березня 2013 року задоволено подання
старшого державного виконавця ВДВС
Долинського РУЮ.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України громадянина України
ОСОБА_2 без вилучення паспортного
документа - до виконання зобов'язання
за рішеннями.

ОСОБА_2 на дану ухвалу подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом норм процесуального права.

Апелянт вказав, що суд першої інстанції
не взяв до уваги той факт, що він не
ухиляється від виконання своїх
зобов'язань за рішеннями суду і вчиняє
всі можливі дії щодо швидкого
погашення заборгованості за
виконавчими листами. Зокрема він
вносить кошти безпосередньо на
розрахунковий рахунок, що
підтверджується квитанціями, які були
долучені до матеріалів справи. В цілому
факт ухилення апелянтом від виконання
рішень суду державним виконавцем не
доведений.

Крім того, суд не врахував те, що
апелянт зареєстрований за кордоном в
Прага-Бубенеч як приватний
підприємець, де отримує доходи, які є
основним джерелом для погашення
заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини,
апелянт просить оскаржувану ухвалу
скасувати та постановити нову, якою
задовольнити заяву ОСОБА_2 про
скасування тимчасового обмеження у
виїзді за межі України.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта Байгозін Т.С.
підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ВДВС Долинського РУЮ Дацьо
Г.І. заперечила вимоги апеляційної
скарги, посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав
людини кожна людина має право вільно
пересуватися й обирати собі місце
проживання в межах любої держави. Кожна
людина має право залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну, і
повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в"їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Також п. 2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець посилався на те,
що на виконанні у ВДВС перебуває
зведене виконавче провадження з
виконання виданих Івано-Франківським
міським судом: постанови № 3-9332 від
10.11.2010 року про стягнення 10851 грн.,
постанови №0907/3-3311 від 21.04.2011 року про
стягнення 23662 грн., постанови № 0907 від
03.03.2011 року про стягнення 19121 грн.,
постанови № 3-11110 від 29.12.21010 року про
стягнення 10108 грн., тобто всього
стягнення на загальну суму 65742 грн.

На погашення боргу ОСОБА_2 сплатив 400
грн.

Так, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Задовольняючи подання та тимчасово
обмежуючи у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що матеріалами подання
підтверджується факт наявності в
ОСОБА_2 невиконаних зобов'язань,
покладених на нього постановами суду
та факт ухилення боржника від його
виконання, що є підставою для
обмеження його у праві виїзду за межі
України.

З матеріалів справи вбачається, що
державним виконавцем направлено
запити в реєструючі установи про
перевірку майнового стану боржника.
Однак, розрахункові рахунки в
банківських установах у боржника
відсутні, транспортні засоби, земельні
ділянки, нерухоме майно за ОСОБА_2 не
зареєстровані.

З часу винесення постанов про
відкриття виконавчого провадження,
тобто починаючи з 2011 року ОСОБА_2 в
рахунок погашення боргу на загальну
суму 65742 грн. вніс всього 400 грн., уже
після винесення ухвали про обмеження
його у праві виїзду за межі України.

Згідно акту державного виконавця від
07.02.2013 року при виїзді за місцем
проживання боржника зі слів дружини
ОСОБА_2 встановлено, що останній
перебуває в Чехії та повинен приїхати в
кінці лютого 2013 року.

Посилання апелянта на те, що він
зареєстрований за кордоном в
Прага-Бубенеч як приватний
підприємець, де отримує доходи, які є
основним джерелом для погашення
заборгованості не заслуговують на
увагу, оскільки незважаючи на те, що
ОСОБА_2, як приватний підприємець
зареєстрований в Прага-Бубенич з 15.04.2010
року, не представив доказів отримання
доходу від підприємницької діяльності
та не навів жодних обґрунтувань за
наявності доходів щодо несплати боргу
в сумі 65742 грн. з часу відкриття
виконавчого провадження, тобто з 2011
року по час постановлення ухвали про
обмеження його у виїзді за межі
України.

Колегія суддів приходить до висновку,
що наведені обставини дають підстави
для висновку, що ОСОБА_2 дійсно
ухиляється від виконання судових
рішень, а тому суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Долинського районного суду від
04 березня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Горблянський Я.Д.

Соколовський В.М.