Справа №487/6246/13-ц 24.03.2014 24.03.2014 24.03.2014
Провадження № 22ц/784/903/14
Головуючий 1 інстанції Боброва
апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

24 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання
Свіщук О.В.,

з участю :

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ТОВ
«Силует-М» - Мостовик О.О.,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Силует-М» ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 лютого 2014 року,
постановлену у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Силует-М»
і Миколаївської міської ради про
встановлення права користування чужою
земельною ділянкою,-

у с т а н о в и л а :

18 липня 2013 року ОСОБА_2 пред'явила до ТОВ
«Силует-М» та Миколаївської міської
ради зазначений позов, який
обґрунтувала наступним.

На підставі договору купівлі-продажу
від 11 вересня 2009 року вона є власницею
житлового будинку АДРЕСА_1 і власницею
прибудинкової земельної ділянки,
площею 0,0302 га.

Суміжною земельною ділянкою за адресою
вулиця Скороходова 130-г, на підставі
укладеного з Миколаївською міською
радою п'ятнадцятирічного договору
оренди від 26 жовтня 2012 року за № 9099,
площею 2 147 м.-2, є товариство з обмеженою
відповідальністю «Силует-М»

З 25 листопада 2012 року ТОВ «Силует-М»
самостійно, без згоди суміжних
землекористувачів і власників
земельних ділянок, звело огорожу і
встановило охорону на під'їзній дорозі,
обмеживши їй і її близьким, а також
сусідам прохід та проїзд на
транспортному засобі до належних їм на
праві власності будинків.

Посилаючись на те що у добровільному
порядку з керівництвом ТОВ «Силует-М»
досягти згоди не може, просила
встановити їй безстроковий земельний
сервітут на право проходу та проїзду до
її житлового будинку.

14 лютого 2014 року ОСОБА_2 подала до суду
уточнену позовну заяву, в якій просила
визнати незаконним та скасувати
рішення Миколаївської міської ради №
19/29 від 21 серпня 2012 року і № 21/47 від 11
жовтня 2012 року, якими товариству надано
дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по вул. Скороходова 130-г для
передачі в оренду для обслуговування
будівлі складу та передано земельну
ділянку в оренду, а також визнати
недійсним договір оренди землі № 9099
від 04 грудня 2012 року.

У судовому засіданні, що відбулося в
той же день, представник позивача
просила залишити первісні позовні
вимоги без розгляду.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Силует-М»,
Миколаївської міської ради про
встановлення земельного сервітуту -
залишено без розгляду і прийнято до
розгляду змінений позов до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Силует-М» і Миколаївської міської
ради, третя особі Управління
Держземагенства.

Представник ТОВ «Силует-М» подав на цю
ухвалу апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати й вирішити
процесуальну долю первісного та
уточненого позову у відповідності з
процесуальним законодавством.

В обґрунтування скарги посилається на
невідповідність постановленої ухвали
положенням цивільно-процесуального
права та правилам інституційної
підсудності.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржену ухвалу суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки той
постановив її з додержанням норм
процесуального права.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_2,
викладені в первісній редакції
позовної заяви, без розгляду, та
приймаючи до розгляду змінений позов,
суд 1 інстанції вважав, що це у повній
мірі відповідає положенням ст. 31 та п. 5
ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
такими висновками суду 1 інстанції,
вважає їх вірними, обґрунтованими й
законними.

В силу ст. 31 та п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України сторони мають рівні
процесуальні права і обов'язки.

Позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитися від
позову або подати заяву про залишення
заяви без розгляду.

До початку розгляду судом справи по
суті позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову, а відповідач -
пред'явити зустрічний позов.

У разі подачі позивачем заяви про
залишення позову без розгляду суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду.

Таку дію, відповідно до положень до ст.
38 ЦПК України позивач може вчиняти як
особисто, так і через свого
представника.

При цьому, волевиявлення сторони
позивача щодо залишення позову без
розгляду є для суду визначальним і
підставою для обов'язкового вчинення
виписаної процесуальної дії.

Іншого з буквального тлумачення
цивільно-процесуального закону не
вбачається.

З журналу судового засідання від
14 лютого 2014 року видно, що представник
позивач ОСОБА_3 заявила вимогу про
залишення позову ОСОБА_2, в первісній
редакції, без розгляду і продовжити
розгляд справи за уточненими вимогами
(а.с. - 163).

Суд 1 інстанції видалився до
нарадчої кімнати, де у відповідності з
положеннями цивільно-процесуального
закону, обґрунтовано заяву
задовольнив, оскільки за вказаних
обставин, саме так і зобов'язаний був
вчинити.

Що ж до твердження особи, яка
подала апеляційну скаргу, про
незаконний, як на її думку, розгляд
справи за уточненим, а, фактично
зміненими, вимогами, то вона не може
слугувати скасуванню оскарженої
ухвали, оскільки не ґрунтується на
законі.

З буквального тлумачення ч. 2 ст.31
та ч. 2 ст. 118 ЦПК України випливає
висновок про те, що позивач має право
протягом усього часу розгляду справи
збільшити розмір позовних вимог, в тому
числі, шляхом об'єднання в одному
позові кількох вимог, пов'язаних між
собою.

По даній справі позивач таким правом
скористався, додавши три вимоги до
попередніх позовних вимог він попросив
частину позовних вимог залишити без
розгляду.

Суд такі його дії визнав підставними і
прийняв нові вимоги до розгляду,
залишивши без розгляду первісні.

З аналізу відповідності таких дій
позивача та суду вимогам закону не
можна зробити безспірний висновок про
те, що це є порушенням цивільного
процесу, яке позбавило будь-яку з
сторін права на судовий захист.

Дійсно, має місце деяка неточність у
сприйнятті судом положень цивільного
закону, щодо можливості у такий спосіб
збільшити обсяг позову, проте вона не є
перешкодою у вирішені справи, оскільки
не позбавляє сторони врегулювати
спірні правовідносини в межах
заявлених вимог.

Оскільки з цього ж виходив і місцевий
суд, то підстав для скасування
оскарженої ухвали з наведених мотивів
немає, як не може бути вона скасована і
з підстави того, що заявлений спір не є
цивільно-правовим, а повинен
вирішуватися в порядку
адміністративного судочинства.

Так, відповідно до п. 7 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» -
земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК України, статті 2, 5
Земельного кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК України розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується
позовів про визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування щодо видання
дозволу на виготовлення (розроблення)
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, вирішення інших
питань, що відповідно до закону
необхідні для набуття і реалізації
права на землю, про надання чи передачу
земельної ділянки у власність або
користування чи невирішення цих
питань, припинення права власності чи
користування землею (статті 116, 118, 123, 128,
131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші),
крім спорів, передбачених частиною
першою статті 16 Закону України від 17
листопада 2009 року № 1559-VI "Про
відчуження земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності", про
цивільну відповідальність за
порушення земельного законодавства
(статті 210, 211 ЗК), про повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок
(стаття 212 ЗК)

За такого, і в цій частині, апеляційна
скарга не може бути задоволена.

Керуючись ст.ст. 307, 312-313, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Силует-М»
- відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: