Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Фазикош Г.В., Бисага Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою позивача публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
23 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив до ОСОБА_1
позов про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що згідно укладеного
кредитного договору він надав
відповідачці кредит у розмірі 40 000
доларів США зі сплатою відсотків 12,96% на
рік з кінцевим терміном повернення у 2028
році. У зв'язку з неналежним виконанням
умов договору за відповідачкою
утворилась заборгованість у розмірі 156
364, 28 долари США. Дане грошове
зобов'язання було забезпечено
договором іпотеки. Посилаючись на
вказані обставини позивач просив в
рахунок погашення заборгованості
звернути стягнення на предмет іпотеки:
належну відповідачці квартиру,
виселити її та зняти з реєстраційного
обліку.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення скасувати, ухваливши нове, яким
задовольнити його вимоги. Вказує на те,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи. Окрім того, суд
неправильно застосував матеріальний
закон.

Колегія вважає, що скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

По справі є доведеними слідуючі факти
та обставини.

21 квітня 2008 року сторони спору уклали
кредитний договір, згідно якого банк
надав відповідачці кредит у розмірі 40
000 доларів США, а остання
зобов'язувалась щомісячно погашати
його та сплачувати 12,96% за його
користування.

У той же день сторони у забезпечення
виконання даного договору уклали
договір іпотеки, за умовами якого
позичальниця передала в іпотеку банку
належну їй квартиру в АДРЕСА_1
загальною площею 97,40 кв.м., в т.ч. жилою
площею 47,70 кв.м.

Відповідачка неналежно виконувала
взяте на себе зобов'язання, внаслідок
чого станом на серпень 2012 року за нею
утворилась заборгованість, яку банк
визначив у 156 364,28 доларів США.

Колегія не може погодитись з розміром
неустойки, яку визначив банк у 34 498,43
доларів США за період з 25 червня 2008 року
по 6 серпня 2012 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України.

У справі за позовом ПАТ «Перший
Український міжнародний банк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в постанові від 6 листопада
2013 року Верховний Суд зазначив, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обтяжується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Отже, колегія у даному спорі у питанні
стягнення пені застосовує саме цей
судовий прецедент.

При цьому колегія не приймає до уваги
положення п. 5.4 кредитного договору,
який на думку позивача, свідчить про
досягнення його сторонами
домовленості про збільшення позовної
давності, яка передбачена ч. 2 ст. 259 ЦК
України.

Даний пункт договору свідчить не про
збільшення позовної давності,
встановленої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК в один рік,
а про механізм нарахування неустойки і
не містить в собі посилань на зазначені
норми закону.

Таким чином, розмір неустойки (пені) за
період з 7 серпня 2011 року по 7 серпня 2012
року становитиме 19 082, 73 долари США, а
тому загальний розмір заборгованості
складає 140 142,41 долари США (78 442,38 доларів
- заборгованість за кредитом, 33 715, 38
доларів - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 19 082,73 доларів
- пеня, 2 232,37 доларів - заборгованість по
комісії, 31,29 доларів - фіксована частина
штрафу, 7 444,43 доларів - процентна
складова штрафу).

По справі також є доведеним, що
відповідачка на підставі рішення
Ужгородського міськвиконкому № 250 від
25 червня 2008 року провела реконструкцію
предмета іпотеки.

Згідно експертного висновку квартира,
яка є предметом іпотеки, в даний час за
рахунок двох прибудованих та
надбудованих приміщень збільшилась з
97,4 кв.м. до 162,2 кв.м.

Отже, предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1
з параметрами 97,4 кв.м. загальної та 47,7
кв.м. житлової площі на час розгляду
справи судом змінився.

Згідно п. 8 договору іпотеки від 21
квітня 2008 року іпотека поширюється і на
частину об'єкта предмета іпотеки, яка
не може бути виділеною в натурі і була
приєднана до предмета іпотеки після
укладення цього іпотечного договору
без реєстрації права власності на неї
як на окремий об'єкт нерухомості.

Висновком експерта доведено, що
прибудоване приміщення (поз.1) та
надбудовану мансарду (поз. 4-7) з
технічної точки зору можна відокремити
від раніше існуючих приміщень.

Отже, враховуючи те, що предмет іпотеки
не втратив статус житлової квартири, а
також те, що прибудовані та надбудовані
до нього приміщення можуть бути
відокремлені та виділені в натурі,
звернення стягнення слід здійснити на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 99,4
кв.м., тобто без надбудованого та
прибудованого приміщень.

Обраний позивачем спосіб реалізації
предмета іпотеки відповідає вимогам
ст. ст. 38, 39 ЗУ «Про іпотеку», а початкову
ціну продажу слід встановити згідно
положень ч. 5 ст. 38 цього Закону.

17 червня 2012 року позивач листом за №
30.1.0.0/2 - 155 повідомив відповідачку про
прийняте рішення щодо звернення
стягнення на передане в іпотеку
житлове приміщення та необхідність у
зв'язку з цим звільнення його.

Враховуючи викладене та вимоги ст. 40
Закону №898-V відповідачка підлягає
виселенню зі спірної квартири.

Що стосується вимог банку про зняття
відповідачки з реєстраційного обліку в
органах МВС України, то у цих вимогах
слід відмовити виходячи з наступного.

Органом, який у м. Ужгороді здійснює
реєстрацію фізичних осіб у житловому
фонді та зняття їх з реєстраційного
обліку, є Ужгородський міський відділ
ГУ ДМС Україна в Закарпатській області.

Він до участі у даній справі не
залучений, тому жодних обов'язків на
нього суд покласти не вправі.

В силу вимог ст. 309 ЦПК України
викладене вище є підставою для
ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 23 квітня 2013 року скасувати,
ухваливши нове, яким вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №MKL6GA00000028 від 28
квітня 2008 року у розмірі 140 142,41 долари
США (сто сорок тисяч сто сорок два
долари 41 цент) звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 97,40
кв.м. шляхом продажу її публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» від імені ОСОБА_1
будь-яким способом з одержанням він
імені власника усіх необхідних
документів у відповідних установах,
організаціях, підприємствах для
оформлення правочину за початковою
ціною на підставі оцінки майна на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, проведеної
спеціалізованою організацією.

Виселити ОСОБА_1 з даної квартири.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судові витрати у розмірі 4
939,50 грн.

Рішення набирає законної сили після
його проголошення, але може бути
оскаржено протягом 20 днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя