РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1048/14-ц

пр. № 2/759/1956/14

01 квітня 2014 року

м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Миколаєць І.Ю.

при секретарі
Руденко Ю.Ф.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Мороза Д.С.

прокурора
Барадатова А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до заступника голови з
припинення повноважень Подільської
районної в місті Києві ради -
заступника голови Подільської
районної державної адміністрації в м.
Києві Міщенко В.М. про звільнення,
виплату заробітної плати, компенсації
та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вищезазначеним позовом, з
вимогами зобов'язання заступника
голови з припинення повноважень
Подільської районної в місті Києві
ради - заступника голови Подільської
районної державної адміністрації в м.
Києві Міщенко В.М. внести запис в
трудову книжку про звільнення його з
роботи за п. 1ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у
зв'язку із ліквідацією підприємства)та
виплати йому компенсації та заробітної
плати, а також з вимогою зобов'язання
Центру зайнятості Святошинського
району м. Києва поставити його на облік
з 29.10.2013 року. Свої позовні вимоги
позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з
ліквідацією КП «Поділ», 14.10.2013 року ним
була подана заява про звільнення з
посади генерального директора у
зв'язку з ліквідацією даного
підприємства, але заступником голови з
припинення повноважень Подільської
районної в місті Києві ради Міщенко В.М.
було видане розпорядження, відповідно
до якого позивач був звільнений за
згодою сторін.

У судовому засіданні позивач
вимоги позовної заяви підтримав та
просив їх задовольнити, а також
пояснив, що він не вважає на даний час
себе звільненим з посади генерального
директора та бажає щоб відповідач
видав наказ про звільнення його з
займаної ним посади керівника
підприємства за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Представник відповідача позову
не визнає. Заперечення проти вимоги
позивача звільнити останнього за п. 1 ч.
1 ст. 40 КЗпП України ґрунтуються на тому,
що 14.10.2014 року ОСОБА_1 була подана заява,
в якій він просив звільнити його за
угодою сторін з 08.11.2013 року, в
результаті чого останнього було
звільнено та видане відповідне
розпорядження. Заперечення проти
виплати компенсації та заробітної
плати обґрунтоване тим, що ОСОБА_1,
будучи керівником підприємства,
отримував заробітню плату та інші
виплати за рахунок доходу
підприємства, а тому Подільська
районну м. Києві рада не повинна
виплачувати заробітню плату ОСОБА_1, як
керівнику комунального підприємства.
Крім того зазначив, що повноваження
щодо звільнення, в тому числі
керівників комунальних підприємств,
які були створені Подільською районною
у м. Києві радою, належать комісії з
припинення Подільської районної у м.
Києві, а не одноособово заступнику
голови Міщенко В.М., яку ОСОБА_1 визначив
відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог виходячи із
наступного.

Із пояснень сторін судом встановлено,
що відповідач займав посаду
генерального директора КП «Поділ».

14.10.2013 року ОСОБА_1 особисто була подана
заява про звільнення його з посади
генерального директора КП «Поділ» за
згодою сторін з 08.11.2013 року (а.с.30).

Розпорядженням Подільської районної у
м. Києві ради від 08.11.2013 року ОСОБА_1 було
звільнено із займаної ним посади за
угодою сторін (а.с.31). Про видане
розпорядження ОСОБА_1 було повідомлено
відповідним листом від 11.11.2013 року (а.с.
32).

Оскільки розпорядження Подільської
районної у м. Києві ради від 08.11.2013 року
не визнане недійсним, і цей факт
позивачем не оспорюється його
позовними вимогами, суд приймає за
належний цей доказ як свідчення
розірвання трудової угоди.

Паралельно з поданням ОСОБА_1 заяви від
14.10.2013 р. про звільнення його з посади
генерального директора КП «Поділ» за
угодою сторін, останнім через засоби
поштового зв'язку, надсіслано
заступнику голови з припинення
повноважень Подільської районної в
місті Києві Міщенку В.М. заяву, в якій
він просить звільнити його із займаної
ним посади у зв'язку з ліквідацією КП
«Поділ», датоване 14.10.2013 р. (а.с.39-40).
Також в матеріалах справи міститься
заява позивача від 29.10.2013 р., в якій він
просить звільнити його за власним
бажанням (а.с.33). В цій же заяві
міститься посилання на заяву подану
ним 15.10.2013 р., в якій він висловлює своє
бажання щодо звільнення його з
займаної ним посади.

Отже, в матеріалах справи наявні
три заяви ОСОБА_1 про звільнення і в
одній є посилання на четверту його
заяву.

Щодо заяви ОСОБА_1 від 14.10.2013 року про
звільнення з посади за угодою сторін.
Дана заява подана позивачем особисто,
про що він не заперечує. На підставі
саме цієї заяви позивача його було
звільнено за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36
КЗпП України). Розпорядження № 1 кр. Від
08.11.2013 року є чинним і позивачем не
оспорюється.

Щодо заяви ОСОБА_1 від 04.10.2013 року про
його звільнення у зв'язку із
ліквідацією підприємства. Суд вважає,
що припинення трудових відносин у разі
ліквідації підприємства відбувається
не за ініціативою працівника (як це
вважає позивач), а за ініціативою
підприємства, що закріплене ст. 40 КЗпП
України, і тому заява ОСОБА_1 щодо його
звільнення саме за цією статтею не
могла бути задоволена.

Щодо заяви ОСОБА_1 про його звільнення
за власним бажанням від 29.10.2013 року в
якій є посилання також і на заяву про
звільнення від 15.10.2013 року. Позивач, не
заперечуючи факту написання ним і цієї
заяви, посилався на те, що він не
пам'ятає коли і з якою ціллю ним була
написана ця заява. А тому суд, при
ухваленні рішення не бере до уваги
заяву від 29.10.2013 року.

Заявляючи вимогу про звільнення за п. 1
ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з
ліквідацією підприємства), позивач
обґрунтовує цю вимогу саме
незаконністю його звільнення за
угодою сторін. Суд не може погодитись
із таким обґрунтуванням, оскільки
судом не встановлено незаконність дій
відповідача. Суд вважає, що предметом
даного позову є зміна формулювання
звільнення. Зміна ж формулювання
звільнення можлива лише у разі, якщо
судом будуть встановлені такі
обставини, за якими вбачається помилка
(незаконність дії) адміністрації
власника у застосуванні норми закону
при звільненні працівника. Оскільки
Розпорядження Подільської районної у
м. Києві ради від 08.11.2013 року за яким
ОСОБА_1 було звільнено із займаної ним
посади за угодою сторін останнім не
оскаржується, воно не визнане не
дійсним, суд вважає дане розпорядження
дійсним та виданим на законних
підставах, а підстави зміни
формулювання звільнення такими, що не
підлягають задоволенню. Не підлягають
задоволенню і інші похідні вимоги
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, 292
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
заступника голови з припинення
повноважень Подільської районної в
місті Києві ради - заступника голови
Подільської районної державної
адміністрації в м. Києві Міщенко В.М.
про звільнення, виплату заробітної
плати, компенсації та зобов'язання
вчинити дії, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя: