Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/1598/14
у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Заводського
районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про
стягнення суми боргу,

В С Т
А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом з тих підстав,
що 04.11.2011 року відповідач, діючи за
довіреністю від імені та в інтересах
третьої особи, отримав від ОСОБА_5 24000
грн нібито за договором купівлі -
продажу транспортного засобу ВАЗ 2108, 1991
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2, який на праві власності належав
третій особі - ОСОБА_7.

На підтвердження факту отримання
коштів ОСОБА_6 склав та надав власноруч
виконану ним розписку від 04.11.2011 року.

В дійсності договір купівлі - продажу
не укладався. ОСОБА_8 скористався своїм
правом власника транспортного засобу
та продав останній іншій особі, яка
діючи в інтересах ОСОБА_7 здійснила
продаж зазначеного транспортного
засобу.

Відповідач відмовляється у
добровільному порядку повернути
отримані кошти, хоча - у відповідності
до ч. 1 ст. 1212. ч. 2 ст. 1214 ЦК України - він
зобов'язаний їх повернути позивачеві.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
третя особа ОСОБА_716.10.2011 року видав
доручення з правом передоручення на
ім'я в тому числі відповідача ОСОБА_6 на
розпорядження належним йому
автомобілем ВАЗ 2108, 1991 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 4).

Далі, відповідач ОСОБА_6 діючи на
підстав вказаної довіреності 04.11.2011
року видав доручення з правом
передоручення на ім'я позивача ОСОБА_5
та його сина ОСОБА_9 на розпорядження
належним ОСОБА_7 автомобілем ВАЗ 2108, 1991
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2 (а.с. 5) і отримав від ОСОБА_5 24000
грн. за вказаний автомобіль, що
підтверджується складеною і
підписаною ОСОБА_6 розпискою (а.с. 3).

Договір купівлі-продажу не укладався.

Оскільки на даний час вказаний
автомобіль без згоди позивача вибув з
його володіння та користування він
вказуючи на відсутність правових
підстав отримання коштів відповідачем
просив задовольнити його вимоги.

Постановлюючи оскаржуване рішення та
відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що фактично
між сторонами був укладений договір
купівлі-продажу автомобіля у формі
видачі довіреності та розписки, і тому
24000 грн. були передані за наявної
правової підстави.

Такий висновок суду є невірним.

Так, є доведеним і не оспорений
сторонами факт, що відповідач
відповідно до розписки від 04.11.2011 року,
де зазначено, що ОСОБА_6 продав за
генеральним дорученням ОСОБА_5
автомобіль ВАЗ 2108, 1991 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2 за 24000 грн.,
які отримав в повному обсязі і
претензій не має. Факт отримання коштів
і видачі цієї розписки відповідач
підтвердив і колегії суддів, як і факт
не укладення договору-купівлі продажу
вказаного транспортного засобу. На
передачу цих коштів власнику
автомобіля відповідач не послався.

Згідно із ст. ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України
довіреність - це письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами, ґрунтується на договорі та
визначає правовідношення, в якому одна
сторона (представник) зобов'язана або
має право вчиняти правочин від імені
другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України
представник зобов'язаний вчиняти
правочин за наданими йому
повноваженнями особисто; він може
передати своє повноваження частково
або в повному обсязі іншій особі, якщо
це встановлено договором або законом
між особою, яку представляють, і
представником, або якщо представник
був вимушений до цього з метою охорони
інтересів особи, яку він представляє.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, в
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, яка перевищує у двадцять та
більше разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян. У тексті
договору повинні бути вказані його
сторони, предмет і зміст угоди, інші
істотні умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України,
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Письмова форма договору
купівлі-продажу автомобіля
передбачена й постановою Кабінету
Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року,
якою затверджені Правила державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин на
шасі, автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок (далі
Правила), згідно з пунктом 2 яких вони є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб.

Відповідно до пункту 4 зазначених
Правил перед відчуженням транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ. Згідно з пунктом 44 цих
Правил, зняття з обліку транспортних
засобів здійснюються після їх огляду в
підрозділі ДАІ на підставі заяви
власника з поданням документа, що
посвідчує його особу.

Спірний автомобіль не був знятий з
обліку в органах ДАІ відповідно до
довідок виданих цим органом (а.с. 7,8).

Видачу генеральної довіреності чи
передоручення повноважень на
транспортний засіб, що був в
експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без укладення
договору купівлі-продажу, не можна
вважати договором, що укладений
відповідно до закону, та допускає
перехід права власності до третіх осіб.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Згідно ст.1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі.

Таким чином, доводи позову про те, що
кошти були передані без відповідної
правової підстави, підтверджуються
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, поясненнями
сторін.

Тому, судова колегія вважає, що на
підставі вище викладеного з
відповідача належить стягнути на
користь позивача кошти, отримані без
достатніх правових підстав в сумі 24000
грн. та судові витрати у вигляді
судового збору.

Таким чином рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст. 307, 308, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня 2013 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6, реєстраційний номер
картки платника податків НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 24000 грн. в
рахунок безпідставно отриманих коштів
та 361,8 грн. в рахунок витрат на сплату
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: