АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2949/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О.В. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Міхеєвої В.Ю., Ремез В.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу

Дніпропетровської міської ради на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення фактів належності майна
та визнання права власності на
спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Восьма ДДНК, про встановлення
фактів належності майна та визнання
права власності на спадкове майно
задоволені.

Встановлено факт належності ОСОБА_2 1/3
частини домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, відповідно до
заповіту після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Встановлено факт належності ОСОБА_4 2/3
часток домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, відповідно до
заповіту після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3
частини домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, відповідно до
заповіту після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Статтями 560, 561 ЦК УРСР передбачено, що
спадкоємці, закликані до спадкоємства,
можуть одержати в державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини свідоцтво про
право на спадщину. Свідоцтво про право
на спадщину видається спадкоємцям за
законом після закінчення шести місяців
з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону, права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що рішенням
виконкому Придніпровської міськради
депутатів трудящих № 3/38 від 09.02.1960 року
за ОСОБА_3 визнано право власності на
будинок АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську
та зареєстровано Дніпропетровським
інвентарбюро за номером 1-141(а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла ОСОБА_3, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1(а.с. 7).

На підставі свідоцтва про спадщину за
заповітом зареєстрованого в реєстрі за
№ 1-1403 (номер спадкової справи № 371/85)
виданого 24.09.1987 року ОСОБА_4 стала
власницею 2/3 часток, а ОСОБА_2 - 1/3 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в місті
Дніпропетровську(а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2(а.с. 7).

Згідно із заповітом від 24.09.1987 р. ОСОБА_4
усе своє майно, де б воно не було, та з
чого б воно не складалось заповіла
ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження
батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.
8).

У довідці від 23.05.2013 року № 315 виданої
головою квартального комітету
територіальної ради самоорганізації
житлового масиву Чаплі зазначено, що
ОСОБА_2 з народження проживає АДРЕСА_1
(а.с.88). Ці ж факти підтвердили свідки
допитані в судовому засіданні.

Зі спадкової справи відкритої до майна
ОСОБА_4.(а.с. 63-84) вбачається, що після
смерті останньої до Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2
(а.с. 63).

Державний нотаріус Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори відмовив
Довгополій О.О., яка діяла від імені
ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_4, оскільки правовстановлюючий
документ на спадкове майно за життя
спадкодавця не було зареєстровано у
ДМБТІ, що виключає право власності на
майно (а.с. 84).

На запит адвоката, КП «ДМБТІ» ДОР
надало інформацію 14.02.2012 року № 2047
відповідно до якої право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1
зареєстровано за «ОСОБА_3» (а.с. 76).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд правильно виходив з того, що
відсутність факту реєстрації
свідоцтва в МБТІ перешкоджає
оформленню позивачем своїх спадкових
прав та беручи до уваги те, що
нормативно правові акти, які діяли на
той час, що регулювали державну
реєстрацію права власності на житлові
будинки, передбачали таку державну
реєстрацію, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від самої державної
реєстрації.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що хоча позивач та його мати
ОСОБА_4 і отримали свідоцтво про
спадщину, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_3, однак не зареєстрували своє
право власності у відповідному органі
державної реєстрації - БТІ, як того
вимагає ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» від 2004 року, наказ
Держжитлокомунгоспу від 1995 року та
п.п.1.2,1.3,1.4,1.5 Тимчасового положення «Про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно» від 2002 року не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки дані
правові акти були видані після
відкриття спадщини і їх дія не має
зворотньої сили.

Згідно ж п.п. 4,7,23 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР затвердженої 31.01.1966
року, реєстрація проводиться на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів) згідно з додатком №1,
шляхом внесення відомостей про право
власності на будинок до відповідної
книги і видачі посвідчення.

Згідно Додатку №1, п.23 до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких проводиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу УРСР віднесено
свідоцтво про право на спадщину, видане
нотаріальними конторами.

Таким чином, враховуючи вищевикладені
обставини, в судовому засіданні було
доведено належність права власності
ОСОБА_2 на 1/3 частини та ОСОБА_4 на 2/3
частин в домоволодінні АДРЕСА_1

Безпідставним є посилання відповідача
на те, що ОСОБА_2 не надав доказів
прийняття спадщини після смерті своєї
матері, оскільки Інструкція про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України №18/5 від 14.06.1994
року, на яку зокрема посилався
відповідач, встановлює перелік
документів, які можуть слугувати
підтвердженням фактичного вступу в
управління або володіння спадковим
майном, до яких віднесено довідку ЖО,
правління ЖБК, виконавчого комітету
місцевої ради народних депутатів чи
місцевої державної адмістрації про те,
що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, запис у будинковій книзі, який
свідчить про те, що спадкоємець був
постійно прописаний у спадковому
будинку протягом шести місяців після
смерті спадкодавця та інші.

На аркуші справи 88 знаходиться довідка
від 23.05.2013 року №315 видана квартальним
комітетом територіальної ради
самоорганізації масиву Чаплі, в якій
зазначено, що ОСОБА_2 з народження
проживає АДРЕСА_1, був зареєстрований
та проживав на момент смерті матері
ІНФОРМАЦІЯ_4 року у цьому будинку, що
свідчить про прийняття ним спадщини.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що в матеріалах справи відсутні
достатні докази, які підтверджують, що
вулиця Полтавська у м.
Дніпропетровську змінила назву на
вулицю Дубінінську не є підставою для
скасування рішення суду, оскільки
обидві сторони не оспорюють того, що
мова йде про одне й те ж домоволодіння,
власником якого, згідно даних наданих
ДБТІ, була ОСОБА_3, після її смерті на
підставі заповіту і відповідних
правовстановлюючих документів на її
ім'я, державним нотаріусом 24.09.1987 року
було видано свідоцтво про спадщину за
заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на
вищезазначений будинок.

Твердження відповідача про те, що даний
позов предявлено до Міськради
необгрунтовано, оскільки належним
відповідачем є територіальна громада є
безпідставним, так як згідно
ст.ст.10,12,16,42,54 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» саме міські
ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції, повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України.

Таким чином, рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради
відхилити.

Рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: