Справа № 195/231/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2014 року с-ще
Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд
Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Тетеревятникова
А.П., при секретарі Мартиновій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Володимирівської сільської
ради Томаківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на нерухоме
майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Володимирівської сільської ради
Томаківського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на нерухоме
майно - будівлю, розташовану по АДРЕСА_1.

Позов мотивує тим, що у лютому місяці 2004
року з дозволу директора ТОВ «Хвиля»
Томаківського району
Дніпропетровської області почав
користуватися вказаною будівлею для
власних потреб.

Саме з того часу він фактично заволодів
вказаним нерухомим майном, яким і до
теперішнього часу користуюся на свій
власний розсуд.

22 травня 2004 року ТОВ «Хвиля» скликало
загальні збори своїх співзасновників
на яких вирішено було передати йому у
користування спірну будівлю.

Крім того, керівництво ТОВ «Хвиля» в
рахунок передачі йому даної будівлі
звернулося з проханням перерахувати
певну суму грошей для погашення
заборгованості перед Пенсійним фондом
України, про що він погодився на суму 4370
гривень, але з умовою в подальшому
укласти договір купівлі-продажу
нерухомого майна.

Отримавши кошти ТОВ «Хвиля» видало на
його ім'я відповідну податкову
накладну від 27.05.2004 року.

Факт заволодіння нерухомим майном та
передачі коштів підтверджується
протоколом №5 зборів співзасновників
ТОВ «Хвиля» від 22 травня 2004 року, зміст
якого передбачає, що члени товариства
вирішили у майбутньому відчужити на
його користь свою будівлю з метою
отримання на той час певної суми грошей
для погашення боргових зобов'язань.

Згодом ТОВ «Хвиля» збанкрутувало і
перестало існувати як юридична особа.

Не вирішеним і до теперішнього часу
залишилося питання щодо оформлення
правочину з відчуження нерухомого
майна, який за ст. 657 ЦК України повинен
бути нотаріально посвідчений з
відповідною державною реєстрацією.

Положенням ст. 328 ЦК України визначено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Тому, виходячи із вказаних правових
норм він у повному обсязі не має
можливості реалізувати своє право
володільця нерухомого майна, так як
попри законних вимог отримав у
власність нерухоме майно.

Більше того, не має можливості провести
державну реєстрацію нерухомості за
собою з причини ліквідації його
попереднього власника.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно,
виникають з моменту такої реєстрації.

Єдиною підставою визнати за ним право
власності на будівлю є положення ч. 1 ст.
344 ЦК України згідно якої особа, яка
добросовісно, відкрито, безперервно
володіє нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому, право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Отож, якщо в суді буде встановлено факт
спливу строку набувальної давності, це
означатиме, що право власності виникло
і рішення суду про визнання права
власності за набувальною давністю не
замінюватиме собою державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, а буде лише підставою для її
проведення.

До того, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за умови якщо реєстрація прав
та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Отже, існують усі підстави для визнання
права власності та реєстрації речових
прав на нерухоме майно враховуючи
наведені вище обставини.

З лютого місяця 2004 року і до
теперішнього часу він постійно та
безперервно користуюся будівлею за
своєю власною волею. Тобто, проводить
капітальні та поточні ремонти,
використовує її за цільовим
призначенням та інше.

Відсутність реєстрації права
власності на майно у єдиному реєстрі
перешкоджає йому вільно
розпоряджатися своїм майном
відповідно до вимог ст. 317 ЦК України.

Вимоги ст. 182 ЦК України також вказують
на те, що право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають обов'язковій
державній реєстрації.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Саме на цей час сплинув строк у десять
років, який надає йому можливість
порушити питання щодо набуття права на
нерухоме майно внаслідок
добросовісного заволодіння вказаною
будівлею. Довести своє право набувача
майна можливо лише в судовому порядку,
підставами для чого слугують
добросовісне заволодіння майном, про
що свідчать накладна та протокол
загальних зборів колишнього ТОВ
«Хвиля», безперервність володіння та
користування нерухомістю, про що може
підтвердити орган місцевого
самоврядування, на території якого
розташована будівля.

На цей час він має намір оформити за
собою право користувача або власника
земельної ділянки, на якій розміщена
будівля щоб мати можливість сплачувати
до місцевого бюджету податки на землю.

Державна реєстрація права власності на
нерухоме майно (саме право власності та
інші речові права підлягають державній
реєстрації) у цьому випадку не є
підставою виникнення права власності,
оскільки воно виникає на підставі
набувальної давності. Реєстрація
визначає лише момент виникнення права
власності, але не є підставою для його
набуття. Це означає, що право власності
виникає на підставі набувальної
давності і, водночас, закріплюється за
новим власником у момент його
державної реєстрації.

Позов він подав до органу місцевого
самоврядування, Володимирівської
сільської ради Томаківського району
Дніпропетровської області, на
адміністративній території якої
розміщена спірна будівля, а тому у
випадку якщо не закріпити за собою
право власника нерухомого майна,
відповідач згідно ст. 335 ЦК України
наділений правом поставити питання про
визнання такого майна безхазяйним та
взяти на баланс для чого існують усі
умови.

У своїй письмовій заяві представник
позивача, який діє в силу довіреності
від 24.02.2014 року, просить суд розглянути
справу за його та позивача відсутності
у судовому засіданні та підтримує
позов у повному обсязі.

Представник Володимирівської
сільської ради Томаківського району
Дніпропетровської області в своїй
заяві просить суд вирішити справу за
своєї відсутності у судовому
засіданні, про що проти позову ОСОБА_1
не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, з
врахуванням позиції сторін, суд дійшов
того висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 41 Конституції України право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом.

Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України
право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Набувальна давність є юридичним
фактом. Рішення суду про встановлення
факту спливу строку набувальної
давності не замінюватиме собою
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, а буде лише
підставою для її проведення.

Набувальна давність (або давність
володіння) відноситься до первісних
способів набуття права власності, тому
що права набувача основані не на
минулій власності чи відносинах
правонаступництва, а на обов'язковій
сукупності обставин, передбачених ч. 1
ст. 344 ЦК України, до яких насамперед
відносяться законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Дійсно, виходячи із першої необхідної
умови об'єктом володіння є складське
приміщення загальною площею 89,34 кв.м. по
АДРЕСА_1, на яку виготовлена відповідна
технічна документація.

Добросовісність володіння об'єктами на
які поширюється строк давності
підтверджується тим, що технічна
документація на майно видана на ім'я
ОСОБА_1, який вважає, що добросовісно у
2004 році заволодів нерухомим майном з
дозволу ТОВ «Хвиля».

Отже, позивач відповідно до вимог ст. 344
ЦК України порушив питання про
виникнення підстав набуття права
власності, за відповідним строком
набувальної давності. З моменту спливу
строку набувальної давності у нього, як
давнісного володільця, за загальним
правилом, і виникло право власності на
нерухоме майно, яким він відкрито та
безперервно володів нерухомістю.

Державна реєстрація права власності на
нерухоме майно (саме право власності та
інші речові права підлягають державній
реєстрації) у цьому випадку не є
підставою виникнення права власності,
оскільки воно виникає на підставі
набувальної давності. Реєстрація
визначає лише момент виникнення права
власності, але не є підставою для його
набуття. Це означає, що право власності
виникає на підставі набувальної
давності і, водночас, закріплюється за
новим власником у момент його
державної реєстрації.

Положення ст. 328 ЦК України передбачає,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Тому, виходячи із вказаного правила суд
не вбачає порушень прав та інтересів
третіх осіб внаслідок заволодіння
позивачем складським приміщенням.

На теперішній час, він має право
оформити за собою право власності
внаслідок збігу строку визначеного
саме законом для реєстрації за собою
права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно,
виникають з моменту такої реєстрації.

До того, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за умови якщо реєстрація прав
та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214-215 ЦПК України, ст.
344 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на нерухоме майно - складське
приміщення загальною площею 89,34 м2,
розташованого по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Томаківський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: А. П. Тетеревятников