АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц/796/56/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Величко Т.О.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кравець В.А.

при секретарі - Мурга М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
акціонерний банк» ВласюкГанни
Дмитрівни на рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 16
вересня 2013 року в цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 16 вересня 2013 року
Публічному акціонерному товариству
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
Власюк ГаннаДмитрівна звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просила
рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 16 вересня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції не
відповідає дійсним обставинам справи,
базується на припущеннях, ухвалене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Зазначає, що
висновки суду 1-ї інстанції ґрунтується
виключно на усних поясненнях
відповідача про те, що його паспорт
було викрадено і в подальшому ним
скористалася інша особа, зокрема, під
час підписання кредитного договору від
14.02.2008 року. Проте, обставини, на які
посилається відповідач не можуть
підтверджуватись усними поясненнями,
так як договір укладено в письмовій
формі і докази на підтвердження або
спростування позовних вимог повинні
надаватися в письмовій формі.
Постанова Святошинського РУ ГУ МВС
України в м.Києві від 26.09.2007 року про
відмову в порушені кримінальної
справи, на яку посилається суд в своєму
рішенні, не є належним та допустимим
доказом на підтвердження факту
викрадення паспорта відповідача, яким
в майбутньому скористалась інша особа,
зокрема, під час укладення кредитного
договору від 14.02.2008 року. У зв'язку з
наведеним вважає, що обставини, на які
посилається відповідач є недоведеними,
безпідставними та такими, що
спростовуються письмовими доказами, що
є в матеріалах справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6
та його представник ОСОБА_7 проти
доводів апеляційної скарги
заперечували, посилаючись на те, що
вони є безпідставними, а рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
вимогам закону.

Представник позивача Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк» в
судове засідання не з'явився, про день
та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину своєї неявки суду не
повідомив, а тому, колегія суддів
вважає можливим слухати справу за його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення відповідача та його
представника, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2008 року
між Відритим акціонерним товариством
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Всеукраїнський
акціонерний банк») та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір №400040384,
відповідно до умов якого, банк надає
позичальнику кредит в сумі 12 661,97 грн.,
строком на 31 місяць до 15 вересня 2010 року
зі сплатою 10 % річних, з погашенням
згідно умов вказаного договору.

Пунктом 1.3 вищезазначеного кредитного
договору встановлено, що кредит
надається позичальнику для придбання
товарів/послуг та оплату послуг банку.
Також зазначено, що кредит надається в
безготівковій формі шляхом оплати
рахунків продавця.

Як вбачається з меморіального ордеру
№124889 від 15 лютого 2008 року банком на
виконання умов кредитного договору
№400040384 від 14.02.2008 р. на рахунок ТОВ СІТІ
«КОМ» було перераховано кошти в
розмірі 11 511 грн., в рахунок оплати
товару придбаного ОСОБА_6.

Судом також встановлено, що 20.09.2007 року
ОСОБА_8 звернулась до Святошинського
РУГУ МВС України в м. Києві з заявою, в
якій повідомила, що в своїй квартирі
вона виявила відсутність паспортів на
ім'я громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

За даним фактом, 26.09.2007 року дільничним
інспектором Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві лейтенантом міліції
Куницьким А.М. була винесено постанову
про відмову в порушені кримінальної
справи.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6
обов'язків за кредитним договором
№400040384 від 14.02.2008 р. представник
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» в
червні 2013 року звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості.

Відмовляючи Публічному акціонерному
товариству «Всеукраїнський
АкціонернийБанк» в задоволені позову
до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, суд 1-ї інстанції
виходив з того, що з візуального огляду
оригіналу паспорта відповідача та
ксерокопії, яка знаходиться в
матеріалах справи вбачається, що
фотокартки на паспортах поданих
сторонами у справі не однієї і тієї ж
особи, а тому суд прийшов до висновку,
що докази на які посилався позивач в
обґрунтування заявлених позовних
вимог не знайшли своїх підтверджень в
ході розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України
встановлено, що за кредитним договором
банк, або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з ч.2 даної статті до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046
ЦК України).

Пред'являючи позов Публічне акціонерне
товариство «Всеукраїнський
АкціонернийБанк», посилався на те, що
ОСОБА_6 отримав у банку кредит в розмірі
12 661,97 грн. зі сплатою 10% річних, строком
на 31 місяць до 15 вересня 2010 року.
Відповідач свої обов'язки за кредитним
договором №400040384 від 14.02.2008 р. належним
чином не виконав, що призвело до
виникнення заборгованості в сумі 22 366,51
грн.

Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З висновку Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №396/397/14-32 від 11 березня 2014
року, складеного за результатами
проведення судової почеркознавчої
експертизи, призначеної за ухвалою
Апеляційного суду м.Києва, вбачається,
що підписи від імені ОСОБА_6 в
кредитному договорі №400040384 від 14.02.2008
року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою
з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_6.

Таким чином, ОСОБА_6 кредитний договір
не підписував, як наслідок грошових
коштів, як це встановлено ст.1046 ЦК
України, він не отримував, а тому
правових підстав для стягнення з нього
на користь позивача заборгованості за
кредитним договором №400040384 від 14.02.2008
року в сумі 22 366,51 грн. немає.

Крім того, ні суду 1-ї інстанції, ні суду
апеляційної інстанції банком не надано
належних та допустимих доказів того, що
ОСОБА_6 здійснював будь-яке погашення
заборгованості за вказаним кредитним
договором.

За наведених обставини, колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про відсутність правових
підстав для стягнення з ОСОБА_6 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
акціонерний банк» заборгованості за
кредитним договором №400040384 від 14.02.2008
року в сумі 22 366,51 грн.

Доводи апеляційної скарги апелянта про
те, що висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та вимогам
закону, колегія суддів вважає
безпідставними, так як суд повно та
об'єктивно встановив дійсні обставини
справи, дослідив надані сторонами
докази, дав їм правильну правову оцінку
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального
права, а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
акціонерний банк» Власюк Ганни
Дмитрівни відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
акціонерний банк» Власюк
ГанниДмитрівни відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 16 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: