Провадження № 2/0202/538/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді - Слюсар
Л.П.

при секретарі - Фісун
К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк" про визнання частково
недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в травні 2013 року звернулися
до суду із позовною заявою до
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», про
визнання п.п. 1.5.1, 3.6 кредитного
договору № 35.3/АК-00013.08.2 від 02 липня 2008
року не дійсними.

В обґрунтування позовних вимог,
позивачі посилалися на те, що 02 липня 2008
року між Відкритим акціонерним
товариство «Родовід Банк» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
35.3/АК-00013.08.2, згідно до умов якого Банк
відкриває Позичальнику не
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 21967,85 дол. США зі строком
сплати до 02 липня 2015 року включно.
Кредитні кошти надані для купівлі
автомобіля та сплати страхових
платежів.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань згідно цього кредитного
договору був також укладений договір
поруки від 02 липня 2008 року з ОСОБА_2,
відповідно до якого Поручитель
зобов'язується солідарно відповідати
перед Банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором № 35.3/АК-00013.08.2 від 02.07.2008 року.

Відповідно до п.1.5.1 Договору №
35.3/АК-00013.08.2 від 02.07.2008 року встановлена
щомісячна плата за обслуговування
кредиту, яка встановлюється в розмірі
0,3000% від суми виданого кредиту.
Позивачі вважають, що даний пункт
суперечить вимогам. ч. 4 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів», а
саме заборони встановлювати у договорі
про надання споживчого кредиту
будь-які збори, відсотки, комісії,
платежі, тощо за дії, які не є послугою у
визначенні цього Закону та ст. 18 цього
Закону, а саме: продавець не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що за
порушення строків повернення кредитів
чи сплати процентів, Позичальник
зобов'язується сплачувати Банку за
кожен день прострочення пеню у розмірі
1,6 процента від суми простроченої
заборгованості. Згідно до п.3.5 Договору
- погашати заборгованість за цим
договором позичальник зобов'язується у
такій послідовності: 1) погашення
простроченої заборгованості за
сплатою за обслуговування кредиту; 2)
погашення простроченої заборгованості
за процентами за користування
кредитом; 3) погашення простроченої
заборгованості за кредитом; 4)
погашення заборгованості за пенею, а
також штрафами, передбаченими цим
Договором; 5) погашення строкової
заборгованості за сплатою за
обслуговування кредитом; 6) погашення
строкової заборгованості за
нарахованими процентами; 7) погашення
строкової заборгованості за кредитами.

Позивачі вважають, що умови п. 3.6
Кредитного договору № 35.3/АК-00013.08.2 від
02.07.2008 року є несправедливими,
дискримінаційними у відповідності до
ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів» та суперечать принципам
добросовісності, так як у разі
прострочення сплати кредиту ОСОБА_1
зобов'язується сплатити банку
непропорційно велику суму компенсації
понад 50% суми від наданого кредиту, у
разі невиконання ним зобов'язань за
договором, а також суперечить ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Від представника позивачів через
канцелярію суду подана заява про
розгляд справи у відсутності позивачів
та їх представника, позовні вимоги
підтримує та просить задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Родовід
Банк» у попередньому судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у задоволенні позову,
оскільки заявлений позов є
безпідставним та необґрунтованим.

Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 липня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариство
«Родовід Банк» (правонаступник ПАТ
«Родовід Банк») та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №
35.3/АК-00013.08.2, згідно до умов якого Банк
відкриває Позичальнику не
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 21967,85 дол. США зі строком
сплати до 02 липня 2015 року включно.
Кредитні кошти надані для купівлі
автомобіля та сплати страхових
платежів. Відповідно до п. 1.5 Кредитного
договору процентна ставка за кредитом
встановлюється в розмірі 7,70 % річних.
Згідно до п.1.5.1 щомісячна плата за
обслуговування кредиту встановлюється
в розмірі 0,3000% від суми виданого
кредиту. Відповідно до п.3.1.1.
позичальник зобов'язаний починаючи з
місяця наступного за звітним, щомісяця
до 10-го числа ( включно) кожного
календарного місяця, частково погашати
заборгованість за кредитом у сумі 261,52
дол. США та нарахованими процентами, а
згідно п.3.1.4 щомісячно, до 10-числа (
включно) сплачувати Банку плату за
обслуговування кредиту згідно до п.1.5.1
цього договору. Відповідно до п. 3.6
Договору позичальник зобов'язується
за порушення строків повернення
кредитів чи сплати процентів,
сплачувати Банку за кожний день
прострочення пеню у розмірі 1,6 процента
від суми простроченої заборгованості.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань згідно цього кредитного
договору між ВАТ « Родовід Банк» і
ОСОБА_2 був також укладений договір
поруки від 02 липня 2008 року , відповідно
до якого Поручитель зобов'язується
солідарно відповідати перед Банком у
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання зобов'язань ОСОБА_1 за
кредитним договором № 35.3/АК-00013.08.2 від
02.07.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.6 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, вибору контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв,
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 ЦК України) .

Свобода договору означає
можливість сторін вільно визначити
зміст договору, який вони укладають і
формують його конкретні умови.

Зміст договору становлять умови
(пункти) визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК
України).

Загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, або одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах встановлених
законом, такий правочин може бути
визнано недійсним (оспорюваний
правочин) .

Отже, вирішуючи спір про визнання
правочину недійсним, належить
встановити наявність саме тих
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, зокрема:
відповідність змісту правочину
вимогам Цивільного Кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства;
правоздатність сторін правочину,
свободу волевиявлення учасників
правочину та відповідність
волевиявлення їх внутрішній волі;
спрямованість правочину на реальне
настання правових наслідків, що
зумовлені ним.

Підставою для визнання
зазначених положень договору
недійсними Позивачі вважають
невідповідність умовам діючого
законодавства та приводять відповідні
статті Закону.

В судовому засіданні встановлено, що
укладання між ОСОБА_1 та Банком
кредитного договору права ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 порушені не були, Кредитний
договір укладений відповідно до
положень чинного законодавства та з
дотриманням вимог ст. ст. 203, 205, 207, 208, ч. 2
ст. 524 і ст. 533 Цивільного кодексу
України від 16.01.2003 року № 435-ІУ (із
змінами та доповненнями), та в межах
повноважень Відповідача, плата за
обслуговування кредиту та пеня за
порушення строків повернення кредиту
чи сплати відсотків, передбачені
кредитним договором, підписаним
сторонами, ОСОБА_1 був ознайомлений з
усіма умовами кредитного договору, з
сумою щомісячного погашення
заборгованості, погодився з ним,
виконував їх .

Суд не вбачає суперечності п.1.5.1, 3.6
кредитного договору умовам
кредитування та сучасній діловій
практиці, і приходить до висновку щодо
відсутності суперечності даних
пунктів договору положенням ч.4, ч.5
ст.11, ст.18 Закону України « Про захист
прав споживачів», оскільки плата за
обслуговування кредиту визначена
незмінною величиною, а розмір пені
не перевищує розумну межу компенсації
за невиконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором, у
зв'язку з чим ці умови договору не є
несправедливими, а тому з огляду на
обставини справи суд не вбачає
законних підстав для визнання п.1.5.1, 3.6
кредитного договору № 35.3/АК-00013.08.2 від 02
липня 2008 року не дійсним а тому
вимушений в задоволені позовних вимог
позивачів відмовити.

Оскільки при подачі позовної заяви
позивачами судовий збір не оплачено, в
задоволені позовної заяви їм
відмовлено, то з позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь
держави судовий збір від заявлених
ними позовних вимог немайнового
характеру, у розмірі 243 грн. 60 коп. ( по
121,80 грн. з кожного).

Керуючись: ст.ст.99,124 Конституції
України, Законом України « Про захист
прав споживачів», , Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ст.ст.
3,4,14, 203, 215, 236,524,548,559,651 627, ЦК України,
ст.ст. 3, 7, 11, 15, 27, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1),
ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1) на користь
держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80
коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Л.П. Слюсар