Єдиний унікальний номер 234/15/-ц
Номер провадження 22-ц/775/2925/2014
Головуючий в 1 інстанції Марченко Л.М.
Доповідач Азевич В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,

суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 17 лютого 2014 року,-

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та
відсотків за прострочення виконання
грошового зобов'язання. Зазначив, що
27.06.2012 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, за яким
останній отримав у борг 30 000 грн. та
зобов'язався повернути вказані гроші в
тримісячний строк, про що склав
розписку. У зв'язку з невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань позивач
просив стягнути з відповідача суму
боргу в розмірі 30 000 грн. та 3% річних від
простроченої суми за період з 01.10.2012
року по 01.10.2013 року - 900 грн., а всього 30 900
грн.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 17 лютого 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

На вказане рішення суду позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи скарги зазначає,
що суд першої інстанції не звернув
увагу на той факт, що саме ОСОБА_2
написав розписку після отримання
грошей та дійшов до помилкового
висновку про відмову у позові, взявши
за основу лише пояснення представника
відповідача, який стверджував, що це
був лише проект розписки.

Вказує, що факт знаходження у позивача
боргової розписки на суму 30 000 грн.
свідчить про те, що він є кредитором та
боргове зобов'язання відповідачем не
виконано.

Представник позивача - ОСОБА_3
підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача - ОСОБА_4
просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу позивача
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції у справі
встановлено, що двосторонній письмовий
договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
укладався. Факт позики грошових коштів
позивач ОСОБА_1 намагався довести
розпискою позичальника ОСОБА_2 від
27.06.2012 року.

Суд вважав, що надана позивачем ОСОБА_1
та досліджена судом розписка від 27.06.2012
року про боргові зобов'язання
відповідача ОСОБА_2 є неналежним
доказом та не доводить правовідносини
позики, оскільки не підписана
позичальником.

Представник відповідача у судовому
засіданні наполягав на тому, що гроші в
борг ОСОБА_2 не отримував.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити,
оскільки доводи позивача ОСОБА_1 про
існування перед ним боргових
зобов'язань відповідача ОСОБА_2 та
вимоги про стягнення позиченої суми з
відсотками за прострочення виконання
грошового зобов'язання є
необґрунтованими та недоведеними.

З вказаними висновками суду
погодитися не можливо, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 27.06.2012 року написав розписку
про отримання у борг від позивача
грошевої суми у розмірі 30 000 грн. (а. с. 12)

Відповідач не заперечував, що
власноручно написав розписку, але у
зв'язку з виниклими між сторонами
протиріччями з приводу необхідності
залучення свідків, він її своїм
підписом не засвідчив та гроші у борг
не отримував.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Зі змісту боргової розписки
вбачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі 30 000 грн.

Окрім того, факт отримання грошей за
договором позики підтверджується
протоколом допита ОСОБА_2 у якості
свідка від 06.11.2013 року по кримінальній
справі, де він зазначає, що взяв у борг
гроші у розмірі 30 000 грн., які ОСОБА_1
надав йому для придбання товару на
розвиток бізнесу. На підтвердження
договору позики він написав розписку.
(а. с. 50-51)

Частиною першою статті 1049 ЦК України
встановлено, що за договором позики на
позичальникові лежить зобов'язання
повернути суму позики у строк та в
порядку, що передбачені договором.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, слід вважати
доведеним той факт, що між сторонами
виникли правовідносини, яки випливають
з договору позики.

Позов підлягає задоволенню та з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму боргу - 30 000 грн., три
відсотка річних - 900,00 грн. та витрати по
сплаті судового збору 309,00 грн., а всього
31 209 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу
позивача слід задовольнити, рішення
суду першої інстанції - скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 17 лютого 2014 року
скасувати.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг в розмірі 30 000,00 грн., три відсотка
річних - 900,00 грн., витрати по сплаті
судового збору 309,00 грн., а всього 31 209
(тридцять одна тисяча двісті дев'ять)
грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: