У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 березня
2014 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за клопотанням
Компанії «ТетраЛавальКредіт» про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду про стягнення
з публічного акціонерного товариства
«Львівський Холодокомбінат»
заборгованості, за касаційною скаргою
Компанії «ТетраЛавальКредіт» на
ухвалу Залізничного районного суду м.
Львова від 30 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Компанія
«ТетраЛавальКредіт» звернулась до
суду з клопотанням, у якому просила
визнати та надати дозвіл на примусове
виконання рішення іноземного суду у
відповідності до розділу VII ЦПК
України.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим,
що 16 вересня 2005 року між компанією та
ПАТ «Львівський Холодокомбінат» (далі -
ПАТ «Львівський Холодокомбінат»)
укладено лізинговий договір № 100413,
згідно з яким були погоджені основні
умови поставки обладнання, що надано у
лізинг.

Додатками № 1 та № 2 до вказаного вище
договору встановлено, що всі спори, що
виникають у зв'язку з цим договором,
повинні остаточно вирішуватись за
Правилами Арбітражу Міжнародної
Торгової Палати м. Стокгольм
(Швеція) одним чи декількома арбітрами,
призначеними за цими правилами.

Рішенням Міжнародного Арбітражного
Суду Міжнародної Торгової Палати м.
Стокгольм (Швеція) у справі № 17769/G//MНМ
від 31 січня 2013 року з боржника ПАТ
«Львівський холодокомбінат» на
користь компанії стягнуто суму
заборгованості в розмірі 898 266 євро, 2 %
місячних з відповідних дат, що вказані
в рішенні, 75 000 дол. США витрати з
арбітражного процесу, 880 000 шведських
крон судових витрат, 98 000 шведських крон
судових витрат та 9 400 євро судових
витрат та встановлено, що всі зазначені
суми мають бути сплачені з відсотками
відповідно до розділу 6 Шведського
Закону про Відсоток з дня винесення
рішення до дати отримання оплати,
відповідач за свій власний рахунок і на
свій власний ризик негайно повинен
передати їм обладнання, а компанія має
право самостійно визначити місце і
порядок такої передачі.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 30 вересня 2013 року,
залишеною без зміни ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 13 січня 2014 року, у задоволенні
клопотання відмовлено.

У касаційній скарзі Компанія
«ТетраЛавальКредіт» просить скасувати
ухвали судів попередніх інстанцій,
постановити нову ухвалу, якою визнати
та надати дозвіл на виконання рішення
іноземного суду, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні клопотання,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що Генеральні Умови
Лізингу підписані лише зі сторони
Компанії «ТетраЛавальКредіт» і не
підписані ПАТ «Львівський
холодокомбінат», а відсутність підпису
на арбітражній угоді зі сторони ПАТ
«Львівський Холодокомбінат» свідчить
про відсутність згоди між сторонами
щодо її укладення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
судове рішення Міжнародного
Арбітражною Суду Міжнародної Торгової
Палати м. Стокгольм (Швеція) за позовом
Компанії «ТетраЛавальКредіт» до ПАТ
«Львівський Холодокомбінат» ухвалено
па підставі параграфів 1, 2 статті 18
Генеральних умов лізингу, які «були
підписані представниками позивача. а
не представниками відповідача».

Звертаючись з даним клопотанням,
заявник посилався на те, що пунктами 5-15
рішення Міжнародного Арбітражного
Суду Міжнародної Торгової Палати м.
Стокгольм (Швеція) встановлено, що 16
вересня 2005 року між стягувачем
Компанією «ТетраЛавальКредіт» та
боржником ПАТ «Львівський
холодокомбінат» укладено Лізинговий
Договір № 100413 додатком № 1 до якого є
контракт купівлі-продажу й за цим
контрактом між сторонами були
погоджені «основні умови поставки
обладнання, що надано у лізинг та
додатки №1 «перелік Обладнання, що
надається у лізинг» і № 2 «Генеральні
умови лізингу».

До клопотання заявником подано витяг з
Генеральних умов лізингу, п. 18
яких вважає арбітражною угодою.

При цьому, Генеральні умови лізингу
підписані лише зі сторони заявника
Компанії «ТетраЛавальКредіт» та не
підписані зі сторони ПАТ «Львівський
Холодокомбінат».

Згідно з ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення
іноземного суду визнаються та
виконуються в Україні, якщо їх визнання
та виконання передбачено міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України
або за принципом взаємності.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України Про практику
розгляду судами клопотань про визнання
й виконання рішень іноземних судів та
арбітражів і про скасування рішень,
постановлених у порядку міжнародного
комерційного арбітраж)' на території
України сторона, що порушує клопотання
про виконання арбітражного рішення на
підставі ст.35 Закону "Про міжнародний
комерційний арбітраж", повинна подати
оригінал належним чином засвідченого
арбітражного рішення або засвідчену
копію останнього, а також оригінал або
належним чином засвідчену копію
арбітражної угоди. Згідно зі ст.7 цього
Закону остання вважається укладеною в
письмовій формі, якщо міститься в
документі, підписаному сторонами.
Посилання в угоді на документ, що
містить арбітражне застереження, є
арбітражною угодою за умови, що угоду
укладено в письмовій формі і це
посилання є таким, що робить згадане
застереження її частиною.

Статтею 7 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
визначено, що арбітражна угода - це
угода сторін про передачу до арбітражу
всіх або певних спорів, які виникли або
можуть виникнути між ними в зв'язку з
будь-якими конкретними
правовідносинами незалежно від того,
чи мають вони договірний характер чи
ні. Арбітражна угода може бути укладена
у вигляді арбітражного застереження в
контракті або у вигляді окремої угоди.
Арбітражна угода укладається в
письмовій формі. Угода вважається
укладеною в письмовій формі, якщо вона
міститься в документі, підписаному
сторонами, або укладена шляхом обміну
листами, повідомленнями по
телетайпу, телеграфу або з
використанням інших засобів
електрозв'язку, що забезпечують
фіксацію такої угоди, або шляхом обміну
позовною заявою та відзив на позов, в
яких одна із сторін стверджує
наявність угоди, а інша проти цього не
заперечує. Посилання в угоді на
документ, що містить арбітражне
застереження, є арбітражною угодою за
умови, що угода укладена в письмовій
формі і це посилання є таким, що робить
згадане застереження частиною угоди.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди першої та апеляційної
інстанцій з урахуванням встановлених
обставин справи та з урахуванням того,
що Генеральні умови лізингу були
підписані лише представником Компанія
«ТетраЛавальКредіт», обґрунтовано
дійшли висновку про відмову в
задоволенні клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду про стягнення з ПАТ
«Львівський Холодокомбінат»
заборгованості.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Компанії
«ТетраЛавальКредіт» відхилити, ухвалу
Залізничного районного суду м. Львова
від 30 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко