АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/698/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Циганкова В.О. Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого судді - Ткаченко
І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в інтересах
ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні
дії та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7 про
визнання права власності та усунення
перешкод у користуванні власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 08 лютого
2013 року

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2013 року позивач за первісним
позовом звернувся до суду з позовною
заявою відповідно до якої просить
зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконати
умови договору купівлі-продажу від
15.12.2009 р. шляхом його нотаріального
посвідчення; та зобов'язати ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_6
повернути технічну документацію на
квартиру АДРЕСА_1. Первісний позов
обґрунтований наступним: 15.12.2009 р. між
ОСОБА_2(продавець) та ОСОБА_3 (покупець)
та ОСОБА_4 (гарант) було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Відповідно зазначеного
договору ОСОБА_2 зобов'язується
передати квартиру у власність ОСОБА_3, а
ОСОБА_3 зобов'язується прийняти АДРЕСА_1
і сплатити за неї обговорену грошову
суму. Відповідно до п. 4.4. договору
купівлі - продажу від 15.12.2009 р. сторони
дійшли згоди, що в термін до 15.12.2010 року
оформлять дану угоду нотаріально.
Позивач за первісним позовом
стверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ухиляються від виконання п. 4.4.
договору. Крім того, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка
діє в інтересах ОСОБА_7, не повертають
технічну документацію на нерухомість у
зв'язку з чим позивач за первісним
позовом не має можливості посвідчити
договір купівлі - продажу від 15.12.2009 р.
нотаріально (а.с. 2-3).

05 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зустрічною позовною заявою
відповідно до якої просить визнати за
нею право власності на квартиру
АДРЕСА_1; усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_7 звільнити її шляхом
виселення. Зустрічний позов
обґрунтований наступним: 15.12.2009 р. між
ОСОБА_2(продавець) та ОСОБА_3 (покупець)
та ОСОБА_4 (гарант) було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Позивач за зустрічною
позовною заявою не заперечує проти
нотаріального посвідчення договору
купівлі - продажу, але відсутність у
позивача за первісним позовом
оригіналів документів на АДРЕСА_1
унеможливлює нотаріальне посвідчення
угоди. Крім того, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє
в інтересах ОСОБА_7, чинять перешкоди у
користуванні належним їй майном та
перешкоджають реалізувати право
володіти, розпоряджатися та
користуватися АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 08 лютого
2013 року, в якому було виправлено описки
ухвалою від 05 березня 2013 року, у
задоволенні первісного позову ОСОБА_2
про зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено в повному обсязі.
Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання
права власності та усунути перешкоди у
користуванні шляхом виселення -
задоволено в повному обсязі. Визнано за
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1) право власності на АДРЕСА_1.
Усунуто перешкоди ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) у
користуванні АДРЕСА_1 та зобов'язано
ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_3), ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер
- НОМЕР_2), яка діє в інтересах ОСОБА_7
(ІНФОРМАЦІЯ_1) звільнити її шляхом
виселення (а.с. 38-39, 43).

В апеляційній скарзі відповідач -
ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні зустрічного позову
відмовити (а.с. 56-59).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує
рішення суду в частині задоволених
позовних вимог, то апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість вищевказаного рішення
суду першої інстанції в цих межах.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 31.07.2009
р., виданого на підставі рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
09.06.2009 р., зареєстрованого в КП «ДМБТІ»
03.08.2009 р.

15.12.2009 р. між ОСОБА_2 (продавець) та
ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_4 (гарант)
було укладено договір купівлі-продажу.
Предметом зазначеного договору була
квартира АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1.1.
зазначеного договору продавець
зобов'язується передати квартиру у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти АДРЕСА_1 і
сплатити за неї обговорену грошову
суму. Пункт 2.1 передбачає, що продаж
зазначеної квартири за домовленістю
сторін вчиняється за 400 000,00 (чотириста
тисяч) грн. Крім того, відповідно до п.
4.4. сторони дійшли згоди, що в термін до
15.12.2010 року оформлять дану угоду
нотаріально. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
виконано п. 4.4. зазначеного договору
купівлі - продажу, оскільки ОСОБА_2 не
пред'явив оригінали технічної
документації на нерухомість, що
необхідна для посвідчення угоди
нотаріально відповідно чинного
законодавства. Пункт 3.3. зазначеного
договору передбачав, що гарант,
гарантує виконання зобов'язань сторін
відповідно до умов договору до моменту
його нотаріального посвідчення.

Також встановлено, що 20 січня 2010 року
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська по цивільній справі
№ 2-8514/10 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості була
винесена ухвала згідно якої було
затверджено у справі мирову угоду від
19.01.2010 р., відповідно до якої ОСОБА_2
передає у власність ОСОБА_5 нерухоме
майно, а саме: АДРЕСА_2, житловою площею
70,5 кв.м., загальною площею 138,3 кв.м., та
АДРЕСА_1.

04.07.2012 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, в
інтересах якого діяла ОСОБА_6 було
укладено договір дарування квартири
АДРЕСА_1.

У серпні 2012 р. ОСОБА_2 звернувся до
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська з заявою про перегляд
ухвали від 20.01.2010 року за
нововиявленими обставинами.

03.08.2012 р. Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська була винесена ухвала
про задоволення заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами та
скасування ухвалу Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20.01.2010 року по справі № 2-8514/10.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська 05.12.2012 р. було
прийнято рішення відповідно до якого
визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_7, в інтересах якого діяла
ОСОБА_6

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги, суд 1 інстанції виходив із того,
що 15.12.2009 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 й
ОСОБА_4 (гарантом) було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, але
відсутність у продавця документів на
вищевказану квартиру унеможливлює
нотаріальне посвідчення угоди, тому
суд дійшов висновку, що за ОСОБА_3 слід
визнати право власності на квартиру.
Враховуючи, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
чинять перешкоди у користуванні
квартирою та перешкоджають
реалізувати право володіти,
розпоряджатися та користуватися
АДРЕСА_1, то суд дійшов висновку, що
ОСОБА_3 слід усунути перешкоди в
користуванні квартирою та висилити з
неї відповідачів.

При цьому посилався на ст. 16 ЦК України,
відповідно до якої кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, і припинення дії,
яка порушує право. Згідно ст. 526 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається (ст. 615 ЦК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Однак, колегія суддів в частині
задоволених позовних вимог, які й
оскаржують ся апелянтом, не
погоджується з висновками суду.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 656 ЦК України, предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Статтею 657 ЦК України, встановлено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Правові наслідки недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору передбачено ст. 220 ЦК України.
Так, у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3,
звертаючись до суду, просила визнати
за нею право власності на квартиру на
підставі договору купівлі-продажу,
вчиненого у простій письмовій формі і
який не був нотаріально посвідчений, у
передбачений законом порядок, а також
просила усунути їй перешкоди у
користуванні, володінні та
розпорядженні, як власнику квартири.

Однак, ОСОБА_3 не надано суду належних
доказів на підтвердження свої позовних
вимог щодо порушення її права
власності.

Як роз'яснив у п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", судам
необхідно враховувати, що момент
вчинення правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, відповідно до статей 210 та
640 ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому у випадку не
додержання зазначених вимог, вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін. Крім того,
відповідно до ст.. 220 ЦК України, такий
договір є нікчемним.

Статею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення та
інших обставин, які мають значення для
вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета. Позивач не
скористався наданими йому правами, не
обґрунтував свої позовні вимоги та не
надав суду доказів на їх підтвердження,
а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів, наданих сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
надати суду докази на підтвердження
своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд 1 інстанції
помилково дійшов висновку, що за ОСОБА_3
слід визнати право власності на спірну
квартиру та усунути їй перешкоди у
користуванні власністю, оскільки
договір, укладений між нею і ОСОБА_2 є
нікчемним та таким, що не створює прав
та обов'язків для сторін, бо вчинений з
порушенням діючого законодавства.

Крім того, ухвала Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 03.08.2012 р.,
якою була скасована ухвала Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20.01.2010 року по справі № 2-8514/10 про
затвердження мирової угоди від 19.01.2010
р., відповідно до якої ОСОБА_2 передає у
власність ОСОБА_5 нерухоме майно, а
саме: АДРЕСА_2, житловою площею 70,5 кв.м.,
загальною площею 138,3 кв.м., та АДРЕСА_1,
та рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська 05.12.2012 р., яким
визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_7, в інтересах якого діяла
ОСОБА_6 не є чинними, а тому на
теперішній час власником квартири
продовжує залишатися малолітній
ОСОБА_7

За таких обставин висновки суду про те,
що за ОСОБА_3 слід визнати право
власності на спірну квартиру, оскільки
вона її придбала у ОСОБА_2 та є її
власником, а тому їй необхідно усунути
перешкоди у користуванні власністю
шляхом виселення відповідачів, не
відповідають фактичним обставинам
справи, а рішення в цій частині
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Тому рішення суду, згідно із п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в
частині задоволених позовних вимог, з
ухваленням нового рішення в цій
частині про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7 про
визнання права власності та усунення
перешкод у користуванні власністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 08 лютого 2013
року в частині задоволення зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_7 про визнання права
власності та усунення перешкод у
користуванні власністю - скасувати.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7 про
визнання права власності та усунення
перешкод у користуванні власністю -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: