Єдиний унікальний номер 205/8949/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року

Ленінський районний суд
м.Дніпропетровська в складі
головуючого судді Остапенко Н.Г., при
секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про вселення-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
згідно останніх уточнень, вказала, що
вона є власницею 86/100 домоволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

26.06.1998 року між її донькою ОСОБА_3 та
відповідачем був зареєстрований шлюб.

Після реєстрації шлюбу, в належній їй
частині домоволодіння був
зареєстрований відповідач як член її
сім*ї.

На сьогоднішній день її донька з ОСОБА_2
продовжують перебувати у шлюбних
відносинах, але ці відносини носять
формальний характер, оскільки однією
сімє*ю вони не проживають та відповідно
спільного господарства вони не ведуть.
Відповідач вже більше року фактично
проживає за іншою адресою, а саме:
АДРЕСА_2

Комунальні служби, що надають їй
послуги по утриманню її частки
домоволодіння АДРЕСА_1 в своїх
розрахунках вказують кількість
мешканців - 2 особи, та відповідно
нараховують комунальні платежі
виходячи із цієї кількості осіб.

Таким чином, оскільки відповідач у
належній їй частині домоволодіння не
проживає більше року, не оплачує за
користування жилим приміщенням і
комунальні послуги, не несе інших
витрат по утриманню будинку та не
приймає участі у спільному побуті, він
вважається таким, що втратив право
користування ним. Тому вона змушена
звернутися до суду, та просить визнати
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ
громадянства та реєстрації фізичних
осіб Ленінського району у м.
Дніпропетровську зняти відповідача з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1 про вселення

В обґрунтування свої позовних
вимог вказав, що з донькою відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з
26.06.1998 року.

Після реєстрації шлюбу був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та
вселився в житловий будинок. З того
часу постійно проживав в цьому будинку
, як член сім*ї власника, брав участь в
утриманні будинку, окрім того продав
належні йому на праві особистої
власності будинки, які знаходилися за
адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та
витратив кошти на проведення
капітального ремонту будинку ОСОБА_1

В квітні 2013 року після сварки з
дружиною - відповідач ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_4 забрали у нього ключі від
будинку та перешкоджають проживати. В
будинку залишилися його особисті речі,
будівельні інструменти та інше.

На цей час він змушений винаймати
житло, таким чином він не зі своєї вини
не мешкає в будинку з квітня 2013 року.
Тому він звернувся до суду з зустрічним
позовом та просить вселити його в
житловий будинок АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за законом від
18.10.2013 року та Свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 02.02.1978 року.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014
року було замінено неналежну третю
особу - Відділ громадянства і
реєстрації фізичних осіб Ленінського
районну м. Дніпропетровська на належну
третю особу - Головне управління
державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_5
підтримали позовні вимоги і просили їх
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилалися на обставини,
викладені у позовній заяві. Зустрічну
позовну заяву не визнали в повному
обсязі та заперечували проти її
задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_6
первісну позовну заяву не визнала та
заперечувала проти її задоволення.
Зустрічні позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позові.

Третя особа за первісним позовом
-Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, у судове
засідання не з'явилися, про день і час
проведення судового засідання
повідомлялися належним чином.

Суд, в межах наданих доказів,
заслухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, , допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи вважає, що
первісні та зустрічні позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає справу не інакше як за
заявою осіб, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів,
тобто кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що власником
домоволодіння по АДРЕСА_1, є ОСОБА_1 на
підставі свідоцтво про право на
спадщину, виданого 18.10.2013 Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою. (а.с.4,5)

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
зареєстрований 26.06.1998 року, Відділом
реєстрації актів громадського стану
виконкому Ленінської районної ради м.
Дніпропетровська (а.с.37)

Відповідно до домової книги за адресою
АДРЕСА_1 зареєстровано три особи -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

Згідно довідки голови квартального
комітету Коваль А.Н. від 09 липня 2013 року,
ОСОБА_2. за адресою:АДРЕСА_1 не проживає,
а проживає за адресою: АДРЕСА_2

Згідно ст.316 ЦК України право
власності є право особи на майно, яке
вона здійснює відповідно до закону за
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб. Відповідач є членом сім'ї
позивача та власника квартири тому
відповідно до ст. 391 ЦК України власник
має право на усунення перешкод у
розпорядженні власністю квартирою
шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, викає
спір.

В судовому засіданні позивачка
пояснила, що ОСОБА_2 не проживає за
адресою: АДРЕСА_1 з березня 2012 року.

Також, допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 зазначили, що
відповідач ОСОБА_2 не проживає за
зазначеною адресою з весни 2012 року.

Але суд критично відноситься до
показань свідків, оскільки в
матеріалах справи міститься позовна
заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, де вона вказує, що з
відповідачем шлюбні відносини
припинені та проживають окремо з
березня 2013 року.

Також, свідки ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11,
та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що
ОСОБА_4 не проживає по АДРЕСА_1 з березня
2013.

Отже виходячи з вищевикладеного, в
межах обґрунтування позову та за
наведених норм права вимоги позивача
до ОСОБА_2 про виселення та зняття з
реєстраційного обліку є передчасними
та задоволенню не підлягають оскільки
ОСОБА_2 не проживає в спірному будинку з
кінця березня 2013 року, а з позовню
заявою ОСОБА_1 звернулась до суду 25.10.2013
року, тобто ще до спливу річного строку.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення суд
відмовляє з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до ОСОБА_1
позивач послався на ст.ст. 405 ЦК України,
ст. 156 ЖК України як на підставу
вселення відповідача..

Представник відповідача пояснила, що
ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 з
березня-квітня 2013 року, у зв'язку з тим,
що у нього виникали постійні конфлікти
з ОСОБА_1

Також, у своїй позовній заяві ОСОБА_2
вказав, що ОСОБА_1 забрала у нього ключі
від будинку та перешкоджає проживати, в
будинку залишилися його особисті речі,
будівельні інструменти.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законодавством.

Згідно зі ст. 156 цього Кодексу
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє колишніх членів права
користуватися займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.
Аналогічне положення громадян
закріплене ст. 9 ЖК України.

При цьому, представник відповідача в
судовому засіданні не зазначала, та не
надала жодного доказу того що ОСОБА_1
чиняться будь-які перешкоди у
користуванні домоволодінням або сам
ОСОБА_2 вчиняв будь-які дії на вселення
в дане домоволодіння.

Зважаючи на викладене, розглядаючи
даний спір в межах заявлених вимог,
оцінюючи здобуті по справі докази щодо
їх належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 недоведені,
необґрунтовані та безпідставні, а,
отже, задоволенню не підлягають

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК
України, враховує, що первісні та
зустрічні позовні вимоги оплачені
сторонами, судом залишено без
задоволення, у зв'язку з чим поверненню
не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
Конституцією України, ст.ст. 9, 156, 157 ЖК
України, ст.ст. 316, 319, 391, 405 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання втратившим право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зняття з
реєстраційного обліку - відмовити.

В задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
вселення в житловий будинок АДРЕСА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя
Н.Г. Остапенко