Справа № 462/8768/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2014 року

м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в
складі:

головуючої судді
Постигач О.Б.

при секретарі судового засідання
Гіряк С.І.

за участю позивачки
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника третьої особи
Бояківського А.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування
Франківської рай адміністрації
Львівської міської ради про надання
дозволу на вивіз дитини за кордон без
згоди батька, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до відповідача ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради, в якому
просить надати дозвіл на тимчасові
виїзди за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
супроводі матері ОСОБА_1, або
уповноваженої нею особи; надати дозвіл
на виготовлення проїзних документів
необхідних для тимчасового виїзду за
кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері -
ОСОБА_1, або уповноваженої нею особи.

В обґрунтування своїх позовних
вимог покликається на те, що, від
шлюбу між нею та відповідачем
народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
Проте, в травні 2007 р. шлюб між сторонами
було розірвано. Позивач проживає з
сином - ОСОБА_4, виховує та утримує його.
На даний час, при наявності можливості
виїзду дитини за кордон, зокрема на
літній відпочинок чи на навчання у
літній Американській Англійській
Школі влітку 2013 р., відповідач ОСОБА_2
відмовився надати дозвіл на
виготовлення документів та згоду на
вивіз дитини за кордон, у зв'язку з
чим, вона змушена була звернутися до
суду. Просить позовні вимоги
задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала. Просила позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги заперечив,
посилаючись на письмові заперечення,
долучені до матеріалів справи.
Додатково пояснив, що позивач не
зверталася до нього про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон.
Крім того, вказав, що наведене в позові
не відповідає дійсності та
спростовується, долученими до
матеріалів справи документами. Також
пояснив, що надасть згоду на виїзд
дитини за кордон, якщо з таким
проханням до нього звернеться позивач
та вкаже куди та на який термін їде його
син.

Представник третьої особи в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, суд виходив з
наступного.

Судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1
перебували у шлюбі до травня 2007
року, що стверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1,
його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено та
цього не заперечили сторони, що ОСОБА_4
постійно проживає з матір'ю - позивачем
ОСОБА_1

В судовому засіданні відповідач
ствердив, що не відмовляється від
надання дозволу на тимчасовий виїзд
дитини за кордон, та заперечив, про
надання такого дозволу без визначення
періоду перебування дитини за кордоном
у невизначеній державі. Крім того,
наголосив на тому, що позивач не
зверталася до відповідача щодо надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини за
кордон.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України,
дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України.

У відповідності до п.18 «Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№231, оформлення проїзного документа,
у разі, коли батьки не перебувають у
шлюбі між собою, здійснюється на
підставі заяви того з батьків, з ким
проживає дитина.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи у супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в`їзду в Україну громадян України»
передбачено, що громадянин України має
право виїхати з України. Правила
перетинання державного кордону
України громадянами України
встановлюється Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Закону та
інших законів України. За відсутності
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина за кордон
може бути дозволено на підставі
рішення суду.

За правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року № 57
в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010
року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України
громадян, які не досягли 16 річного віку,
здійснюється за згодою обох батьків та
в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд
громадян, які не досягли 16-річного віку,
у супроводі одного із батьків або інших
осіб, уповноважених одним із батьків з
нотаріально посвідченою згодою
здійснюється: 1) за нотаріально
посвідченою згодою другого із батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування в цій державі,
якщо другий із батьків відсутній у
пункті пропуску; 2) без нотаріально
посвідченої згоди другого із батьків у
разі пред`явлення зокрема рішення суду
про надання дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку без згоди та супроводу другого із
батьків. Виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
осіб, які уповноважені обома батьками,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою обох батьків із
зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Із врахуванням того, що позивачем не
надано жодних доказів про звернення до
відповідача для надання останнім згоди
на виїзд дитини за межі України із
визначенням держави прямування, мети
поїздки та відповідного часового
проміжку перебування в цій державі, як
і доказів його відмови у наданні такого
дозволу, а також приймаючи до уваги те,
що Законом України "Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України" не передбачено надання
дозволу на багаторазове вивезення
дитини за кордон, суд вважає, що в
позові необхідно відмовити.

Також, суд не бере до уваги посилання
позивача на те, що відповідач
відмовився надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон влітку 2013 р. для
участі у літній Американській
Англійській Школі за межами України,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, зокрема з довідки, виданої
директором Львівського
навчально-виховного комплексу ім.
В.Симоненка з поглибленим вивченням
німецької мови «Спеціалізована школа І
ступеня -Гімназія» від 05.02.2014 р., ОСОБА_4,
учень 6В класу, у минулому році не мав
поїздок за кордон у зв'язку з тим, що
програма в рамках шкільного обміну з
Польщею, Німеччиною, Австрією, яка є у
гімназії діє з 14 років.

Не встановлено судом і правової
підстави для надання за рішенням суду
дозволу на неодноразові виїзди дитини,
без встановлення періоду перебування,
разом із матір'ю за кордон без згоди
батька, крім визначеної ст.4 Закону
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" можливості
ухвалення судом рішення на виїзд, а не
на постійні виїзди без згоди батька, не
позбавленого батьківських прав.

Що стосується позовних вимог про
надання позивачці дозволу на
виготовлення проїзних документів
дитини, то ч. 2 статті 4 цього ж Закону
передбачено, що оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Однак,
позивач в судовому засіданні не надала
суду жодного доказу звернення у
відповідні органи держави для
отримання проїзного документа чи
відмову у видачі такого.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до переконання, що позовні вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,14,60, 62, 213-215 ЦПК
України, ст. 141СК України, ст. 4 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну", Постановою Кабінету
Міністрів України №57 від 27.01.1995 року
"Про затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України", -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
/підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя
Постигач О.Б.