Справа № 161/2170/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/551/14 Категорія: 47 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
на ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 03 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 12 листопада 2011
року між ним та ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб. Сторони припинили
шлюбні стосунки, ведення спільного
господарства, стали проживати окремо
одне від одного, внаслідок чого
подальше спільне життя і збереження
шлюбу неможливе та суперечить його
інтересам.

У зв'язку з викладеним просив розірвати
шлюб.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 03 березня 2014 року провадження у
справі зупинено та надано сторонам
строк для примирення до 03 червня 2014
року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати цю ухвалу,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, який був
зареєстрований 12 листопада 2011 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Луцького міського
управляння юстиції Волинської області,
актовий запис № 1762 (а. с. 5). При цьому у
позовній заяві не наведено обставин,
які беззаперечно і переконливо
свідчать про неможливість збереження
сім'ї та про необхідність термінового
розірвання шлюбу.

До початку розгляду справи по суті
відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву
про надання подружжю строку для
примирення у зв'язку з її бажанням
знайти порозуміння з чоловіком та
зберегти створену за взаємною згодою
сім'ю (а. с. 13).

Згідно з ч. 5 ст. 191 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України у справі про розірвання шлюбу
суд може зупинити розгляд справи і
призначити подружжю строк для
примирення, який не може перевищувати
шести місяців.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 201 цього
Кодексу суд зобов'язаний зупинити
провадження у справі у разі надання
сторонам у справі про розірвання шлюбу
строку на примирення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 203 ЦПК України
встановлено, що провадження у справі
зупиняється до закінчення строку для
примирення, визначеного судом.

Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу (далі
- СК) України суд вживає заходів щодо
примирення подружжя, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» передбачене
ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом
заходів щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі відкладення розгляду
справи слуханням та надання сторонам
строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК).
Судам слід використовувати надану
законом можливість відкласти розгляд
справи для примирення подружжя,
особливо за наявності неповнолітніх
дітей. При визначенні строку на
примирення суд заслуховує думку сторін
та враховує конкретні обставини
справи.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано зупинив провадження у
справі, надавши сторонам тримісячний
строк для примирення.

Доводи апелянта про те, що суд не
заслухав його та не врахував його
думку, не заслуговують на увагу. 18
лютого 2014 року він подав суду заяву, в
якій просив слухати справу за його
відсутності. Ця заява судом була
задоволена. Відтак позивач сам
добровільно і свідомо позбавив себе
можливості висловити свою позицію в
судовому засіданні. При вирішенні
питання про надання сторонам шлюбу
строку для примирення суд в силу
наведених вище положень законодавства
та роз'яснень Верховного Суду України
зобов'язаний враховувати права та
інтереси обох сторін, а не лише особи,
яка пред'явила позов.

Зупинивши провадження у справі і
надавши подружжю строк для примирення,
суд ніяким чином не примусив сторін до
шлюбу, оскільки вони уклали його
добровільно ще задовго до
постановлення оскаржуваної ухвали (а.
с. 5). Вжиття судом передбачених законом
заходів для збереження сім'ї, створеної
на засадах взаємної вільної згоди
подружжя, не може бути розцінене як
примушування жінки та чоловіка до
шлюбу чи до збереження шлюбних
відносин. У випадку, якщо протягом
наданого строку сторони не
примиряться, суд зобов'язаний буде
розірвати шлюб у відповідності з ч. 3 ст.
105 СК України.

Помилкове зазначення в резолютивній
частині оскаржуваної ухвали про те, що
вона не підлягає оскарженню, ніяким
чином не вплинуло на правильність
вирішення питання про зупинення
провадження у справі у зв'язку з
наданням сторонам строку для
примирення, а тому не є підставою для
скасування ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а ухвалу Луцького
міськрайонного суду від 03 березня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: