АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2164/14
Головуючий 1 інстанції -
Доповідач - Коростійова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 березня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
державного підприємства «Харківський
приладобудівний завод імені
Т.Г.Шевченка» на рішення Жовтневого
районного суду міста Харкова від 5
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до державного підприємства
«Харківський приладобудівний завод
ім.Т.Г.Шевченка» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

20 лютого 2013 року ОСОБА_4
звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилався
на те, що з 1 березня по 17 грудня 2010 року
перебував з державним підприємством
«Харківський приладобудівельний завод
ім.Т.Г.Шевченка» (далі- ДП «ХПЗ
ім.Т.Г.Шевченка») у трудових
правовідносинах.

17 грудня 2010 року звільнений з
роботи з підстав, передбачених п.3 ст.36
КЗпП України.

Відповідач не виплатив належні
йому при звільненні суми, чим спричинив
йому моральну шкоду.

Послаючись на вказані обставини,
просив стягнути з ДП «ХПЗ
ім..Т.Г.Шевченка» належну йому при
звільненні суму - 9480,14 грн., середній
заробіток за час затримки при
звільненні за 796 днів у сумі 41790 грн. та
5000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

1 квітня 2013 року ОСОБА_4 уточнив
свої вимоги у частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за 836 днів у
сумі 43890 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Харкова від 15 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 19 червня 2013 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ДП «ХПЗ
ім..Т.Г.Шевченка» на користь ОСОБА_4
заборгованість по заробітній платі у
сумі 9480,14 грн.; середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
- 9594,38 грн.; 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 листопада 2013
року рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова від 15 квітня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 19 червня 2013 року у частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні скасовано і
справу у цій частині направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині вирішення позовних
вимог про стягнення заборгованості по
заробітній платі та відшкодування
моральної шкоди вказані судові рішення
у касаційному порядку не переглядались
і набрали законної сили.

При новому розгляді справи 21
січня 2013 року ОСОБА_4 уточнив позовні
вимоги і просив стягнути з ДП «ХПЗ
ім..Т.Г.Шевченка» середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
станом на 5 лютого 2014 року за 1146 днів у
сумі 60165 грн.

Відповідач, в особі свого
представника, позов визнав частково у
сумі 12584,25 грн. з урахуванням утримань
та графіку роботи підприємства.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Харкова від 5 лютого 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ДП «ХПЗ ім.Т.Г. Шевченка» на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні у
сумі 41212,50 грн., а на користь держави -
судовий збір у сумі 412,12 грн.

В апеляційній скарзі ДП «ХПЗ
ім..Т.Г.Шевченка» просе рішення
Жовтневого районного суду міста
Харкова від 5 лютого 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_4 задовольнити у сумі 12584,25 грн.
При цьому посилається на:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції не оскаржив.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Судом встановлено і підтверджено
наявними у справі доказами, що сторони
перебували у трудових правовідносинах
з 1 березня 2010 року.

ОСОБА_4 працював у відповідача
інженером-конструктором 3 категорії.

17 грудня 2010 року звільнений з
роботи за п.3 ст.36 КЗпП України.

Встановлено і підтверджено
наявними у справі доказами та
визнається відповідачем, що на
порушення вимог ст..116 КЗпП України
відповідач не виплатив позивачу всі
належні йому при звільненні суми.
Заборгованість склала 9480,14 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Харкова від 15 квітня 2013 року
з ДП «ХПЗ ім..Т.Г.Шевченка» на користь
ОСОБА_4 стягнуто заборгованість по
заробітній платі у сумі 9480,14 грн.
Рішення у цій частині набрало законної
сили.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно роз'яснень, що містяться у
п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці",
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності у
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Оскільки розрахунок при
звільненні ОСОБА_4 не проведено до
розгляду справи по суті, суд першої
інстанції підставно вважав, що
відповідач повинен нести
відповідальність за цей час за
затримку розрахунку при звільненні,
передбачену ст.117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст..27 Закону
України «Про оплату праці» (далі -
Закон) за правилами, передбаченими
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 8 лютого 1995 року з наступними
змінами (далі - Порядок).

Згідно довідки ДП "ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка"
№06/603/225 від 24 вересня 2011 року
середньоденна заробітна плата ОСОБА_4
за два місяці перед звільненням
складала 52,50 грн. (а.с.11 т.1)

Відповідно до п.8 Порядку нарахування
виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається
діленням

заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

При визначенні кількості днів,
які повинні бути оплачені ОСОБА_4 на
підставі ст..117 КЗпП України, суд
правильно керувався листами
Міністерства праці та соціальної
політики України «Про розрахунок норм
тривалості робочого часу» на 2010, 2011, 2012,
2013, 2014 роки №9681/0/14-07/13 від 25 серпня 2009
року; №9111/0/14-10/13 від 25 серпня 2010 року;
8515/0/14-11/13 від 23 серпня 2011 року; №9050/0/14-12/13
від 21 серпня 2012 року; №9884/0/14-13/13 від 4
вересня 2013 року - відповідно.

При цьому суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що з 17
грудня 2010 року підлягає оплаті 10 днів; у
2011 році - 250 днів; у 2012 році - 251 день; у 2013
році - 251 день; у 2014 році - 23 дні; а всього
підлягає оплаті 785 днів.

Середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
складає 41212,50 грн. (785 днів Х52,50 грн.).

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Визначаючи середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільненні, суд підставно виходив із
вимог ст..27 Закону та Порядку.

Посилання на графік роботи
підприємства, який був встановлений
після звільнення ОСОБА_4, є
безпідставним.

Скасовуючи судові рішення у
частині стягнення середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку при звільненні та
направляючи справу у цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції,
суд касаційної інстанції зазначив, що
при визначенні розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні суд помилково врахував
графік роботи підприємства,
установлений після звільнення
позивача і накази підприємства, дії
яких на звільненого працівника не
поширюються, і не врахував вимоги
Закону і Порядку.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при новому розгляді справи.

Відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у роботодавця не виключає
його вини у невиплаті належних
звільненому працівникові коштів і не
звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст.117
КЗпП України.

Нетривалий час роботи працівника
на підприємстві і незначна частка
заборгованості підприємства перед
працівником у виплаті заробітної плати
не є підставою для звільнення
роботодавця від зазначеної
відповідальності.

Така правова позиція міститься у
постанові судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 3
липня 2013 року по справі №6-64 цс13,
ухваленої у порядку Глави 3 ЦПК України
«Перегляд судових рішень Верховним
Судом України».

Строк звернення до суду з позовом
про стягнення заробітної плати за
затримку розрахунку при звільненні
ОСОБА_4 не пропустив, оскільки
звернувся до суду з цим позовом
одночасно з позовом про стягнення
заборгованості по заробітній платі.

Суд ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, підстав для його скасування не
має.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Харківський
приладобудівний завод імені
Т.Г.Шевченка» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова від 5 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: