АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4809/2014
в 1 інстанції - Цокол Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченко М.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
13 лютого 2014 в справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа: Печерська
районна у м. Києві державна
адміністрація про надання дозволу на
виїзд з України дитини, яка не досягла
16-річяного вік, без згоди та супроводу
матері, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу
на виїзд з України, в тому числі, але не
обмежуючись, у країни Шенгенської зони,
а також до Австралії, Республіки
Болгарія, Сполученого Королівства
Великої Британії та Північної
Ірландії, Єгипту, Канади, Кіпру,
Мексики, Об'єднаних Арабських Еміраті,
Королівства Таїланд, Тунісу, Індонезії,
Малайзії, Сейшельських островів,
Мальдівських островів, Турецької
Республіки, Сполучених Штатів Америки,
Хорватії, Чорногорії, Шрі-Ланки,
Російської Федерації, Грузії, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі його батька -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та
супроводу матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
до досягнення ОСОБА_5 16-річного віку.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що він має бажання
та можливість здійснювати подорожі з
дитиною за кордоном з метою відпочинку,
проте відповідач не дає згоду на виїзд
за кордон сина ОСОБА_5, не зважаючи на
неодноразові звернення до неї з
проханням надати такий дозвіл.
Відсутність згоди матері, так само як
невчасність її отримання перешкоджає
позивачу у реалізації здійснення
виїзду за кордон з дитиною, яка не
досягла 16 років.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15.02.2014 року в задоволені
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Печерська районна у м. Києві державна
адміністрація про надання дозволу на
виїзд з України дитини, яка не досягла
16-річяного віку, без згоди та супроводу
матері - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просила його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

В скарзі посилалася на порушення судом
норм матеріального права,
невідповідність висновків
встановленим обставинам та
недоведеність тих обставин які суд
вважав встановленими. Зазначала, що суд
порушив норми ст. ст. 212-215 ЦПК України,
не взяв до уваги ту обставину, що дитині
вже майже 11 років і вона є достатньо
дорослою для того, щоб вирішувати з
батьком, коли і до якої країни хоче
поїхати відпочивати. Суд не надав
належної оцінки тій обставині, що
сторони перебувають у тривалих
конфліктних стосунках, які виникли з
кінця 2011 року, внаслідок дій
відповідача позивач позбавлений
можливості виїжджати з дитиною за
кордон для оздоровлення і відпочинку.
Суд також не врахував, що
законодавством не встановлює жодних
обмежень щодо того, в які саме країни та
в який період часу може виїжджати один
з батьків разом з дитиною, яка не
досягла 16-річного віку, на підставі
рішення суду. ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом про надання дозволу на виїзд
дитини для тимчасового перебування, а
не для постійного проживання . Не
зазначення позивачем у позові
конкретних країн та точного періоду, на
який необхідно надати дозвіл, не може
бути підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог, оскільки
ОСОБА_2 звернувся до суду саме з метою
отримання дозволу на виїзд дитини для
її оздоровлення та відпочинку і не
спроможний заздалегідь визначити, до
яких саме країн і на який період часу
планується поїздка з дитиною.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи скарги
підтримала.

Відповідачка до апеляційного суду не
з`явилась. Про розгляд справи
повідомлена 13.03.2014 року.

Представник третьої особи також
повідомлений про дату судового
засідання.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
врахувавши положення ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 p. № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16- річного віку,
здійснюється лише за згодою обох
батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку.

На виїзд за межі України громадян, які
не досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків, згода другого з
батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянина,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Статтею 18 Правил передбачено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається і
встановлено судом, що 27.04.2002 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві

був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилася дитина - ОСОБА_5.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва 17.08.2012 року шлюб між позивачем
та відповідачем був розірваний.
Вказане рішення суду про розірвання
шлюбу набрало законної сили.

Після розлучення позивача і
відповідача син залишився проживати з
матір'ю ОСОБА_3

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва 22.08.2012 р. були задоволені частково
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання їх
сина ОСОБА_5 у розмірі 4000 грн.

На підставі зазначеного рішення суду
про стягнення аліментів був виданий
виконавчий лист та відкрито виконавче
провадження № .10.2012 р.

У позивача ОСОБА_2 виникла
заборгованість по сплаті аліментів,
яку позивач пояснив зміною
матеріального стану, що стало
підставою для його звернення до
Печерського районного суду м. Києва з
позовом про зміну розміру аліментів, у
зв'язку з чим, рішенням суду 23.09.2013 року
розмір аліментів був змінений на 1/3
частину усіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Позивач у судовому засіданні зазначив,
що матеріально утримує дитину та купує
йому речі. Мав намір вивезти дитину на
відпочинок до Франції на осінні
канікули у 2013 року, зокрема на період з
25 жовтня 2013 року по 02 листопада 2013 року ,
у зв'язку з чим звернувся у вересні до
відповідачки з проханням надати дозвіл
на виїзд дитини за кордон без супроводу
матері. Пороте, відповідач ОСОБА_3
надала вказаний дозвіл лише 07.10.2013, що
було запізно для оформлення поїздки до
Франції.

Також, позивач зазначив, що намагався
отримати дозвіл у відповідачки на
виїзд дитини закордон, а саме до
Словаччини на зимові канікули. Проте,
відповідачка проігнорувала таке
прохання.

Позивач вважає, що діями відповідачки
ОСОБА_3 у не наданні йому дозволу на
виїзд за кордон дитини без супроводу
матері, порушуються його права як
батька на участь у вихованні їх дитини.

Відповідач ОСОБА_3 під час надання
пояснень зазначала про те, що 30 вересня
2013 року дізналась про необхідність
надання її згоди на виготовлення
проїзного документу та виїзд до
Французької Республіки з наміром
позивача здійснити подорож з 25 жовтня
2013 року. Виготовити вказані документи
їй вдалось лише 07 жовтня 2013 року,
враховуючи зайнятість на роботі та
режим роботи нотаріальних контор.
Відповідач зазначила про те, що
напрямок країни та тривалість подорожі
є необхідним під час надання нею згоди,
оскільки дитина має певні особливості
стану здоров'я та здійснює навчання в
загальноосвітній школі.

Із наданих сторонами письмових доказів
видно, що 07 жовтня 2013 року ОСОБА_3 видано
заяву, посвідчену приватним нотаріусом
КМНО, про надання згоди на виїзд дитини
ОСОБА_5 за межі України до Французької
Республіки у період з 25 жовтня 2013 року
по 02 листопада 2013 року , також
посвідчено заяву на отримання
проїзного документу дитини для виїзду
за кордон.

Із допиту свідка ОСОБА_6 встановлено, що
вона була присутня під час надходження
смс-повідомлення від ОСОБА_2 на
мобільний телефон відповідача ОСОБА_3 в
кінці вересня на початку жовтня 2013
року. Свідок зазначала про те, що ОСОБА_3
хвилювалась у зв'язку з терміновістю
надання заяв. Із показів свідка ОСОБА_7
видно, що 07 жовтня 2013 року через водія
позивача ОСОБА_2 було передано дві
заяви від ОСОБА_3

Судом також встановлено, що заяви
позивача про надання дозволу
відповідачки на виїзд дитини ОСОБА_5 за
межі України не були вручені
відповідачу ОСОБА_3

Висновки суду першої інстанції про
відсутність правових підстав до
задоволення позовних вимог про
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон без згоди та супроводу матері,
узгоджуються з вимогами матеріального
права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку про те, що судове рішення про
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон без дозволу та супроводу одного
з батьків має містити такі ж умови як і
нотаріально посвідчена згода, оскільки
такі умови прямо передбачені
законодавством.

Так, відповідно до п.п. 6.6 Постанови
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року №57 «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України» виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з прийомних
батьків, батьків-вихователів
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з них відсутній у пункті пропуску через
державний кордон.

Чинним законодавством передбачено
можливість вирішувати питання про
надання дозволу саме на конкретний
виїзд дитини за кордон без згоди матері
(одноразовий), з визначенням його
початку і закінчення. Інше розуміння
змісту нормативних актів та
допустимість неодноразових виїздів
дитини за кордон без згоди матері на
підставі одного рішення суду є грубим
порушенням права одного з батьків на
спілкування з дитиною та на участь у її
вихованні.

З врахуванням вищезазначеного доводи
апеляційної скарги про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, порушенням прав неповнолітнього
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні та спростовуються
матеріалами справи.

Окрім того, позивачем не надано
доказів, що він дійсно має намір
здійснити виїзд саме у вказані країни,
при цьому ОСОБА_2 не зазначено
оздоровчих закладів, у які він має
намір вивезти дитину на оздоровлення,
що вказує на необґрунтованість
заявлених вимог.

Доводи скарги про неможливість
заздалегідь визначити країну та період
не відповідають дійсності.

Позивач не довів, що відповідач по
справі умисно перешкоджає позивачу в
оздоровлені дитини за кордоном. При
завчасному зверненні до відповідача,
остання , як свідчила її поведінка, щодо
поїздки дитини в Францію, вживає всіх
необхідних заходів, для надання нею
дозволів. Тобто позивач не довів, що
відповідачка порушує йог права.

Інші доводи скарги на правильність
рішення не впливають.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 лютого 2014 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: