Справа № 342/2129/13-ц
Провадження № 22-ц/779/803/2014
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І. Г. І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В.,
Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Городенківського районного
суду від 04 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 19 грудня 2005 року в сумі 10
348, 13 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим,
що у зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором від 19 грудня 2005 року,
укладеного між сторонами на суму 1 500
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 30 % на
рік на суму залишку заборгованості та
кінцевим терміном повернення по 19
грудня 2006 року, утворилась
заборгованість станом на 16 грудня 2013
року в розмірі 10 348, 13 грн.

Посилаючись на те, що кредитний договір
діє з моменту його укладання до повного
виконання зобов'язань сторонами, банк
просив позов задовольнити.

Рішенням Городенківського районного
суду від 04 лютого 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 19 грудня 2005 року в сумі 10 348, 13 грн.
відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилається на те, що
дане рішення є незаконним,
необґрунтованим та ухвалене з неповним
з'ясуванням обставин, що мають істотне
значення для справи, оскільки судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не
враховано, що останній платіж
виконаний відповідачем 07 вересня 2010
року на суму 128, 84 грн., позовні вимоги
розраховані та пред'явлені станом на 16
грудня 2013 року , а тому позов заявлено в
межах строку позовної давності.

Апелянт зазначає, що правовим
висновком Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув у розумінні ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
при цьому вказано, що дана норма
стосується позасудового порядку
повернення кредиту.

Судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідно до роз'яснень
Вищого спеціалізованого суду України
при розгляді справ даної категорії
суди мають право застосовувати
наслідки спливу строку позовної
давності тільки якщо подається заява
про застосування такої.

Посилаючись на те, що зобов'язання за
кредитним договором не виконано, заяви
про застосування строку позовної
давності відповідач не подавала,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Рокетська С.В. апеляційну скаргу
підтримала по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду
не з'явився, хоча про час та місце
судового розгляду належним чином
повідомлялася.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в позові за пропуском
строку позовної давності, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами укладено споживчий кредит,
тому позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Разом з тим, такий висновок суду є
невірним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 19 грудня 2005 року
ПАТ КБ «ПриватБанк» надав
позичальнику строковий кредит у сумі 1
500 грн. для ремонту будинку на один рік
по 19 грудня 2006 року включно із сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 2,5% в місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту і комісії в
розмірі 1,3 % від суми виданого кредиту
щомісячно, шляхом внесення щомісячних
платежів в розмірі 166, 04 грн. у період з 14
по 19 число кожного місяця.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконала, у
зв'язку з чим станом на 16 грудня 2013 року
виникла заборгованість в розмірі 10348,13
грн., зокрема: заборгованість за
кредитом - 0,00 грн., в т.ч. прострочене
тіло кредиту - 0,00грн., заборгованість за
відсотками - 2415,49 грн., в т.ч. прострочені
відсотки - 2415,49 грн., заборгованість з
комісії - 98,25 грн., в т.ч. простроч. ком. -
98,25 грн., заборгованість з пені - 7834,39
грн.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 заяву про застосування строку
позовної давності не подавала, а тому у
суду першої інстанції не було правових
підстав для застосування такого
строку.

Крім того, пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України №
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року у справі
за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень статті 360-7
ЦПК України, є обов'язковою для всіх
судів України.

А тому суд першої інстанції прийшов до
невірного висновку про застосування
до спірних правовідносин наслідків
спливу позовної давності, при цьому не
звернув уваги на те, що у матеріалах
справи відсутня заява відповідача про
застосування позовної давності, яка
мала бути ним подана до ухвалення
рішення судом першої інстанції.

Відповідно до п.4.1 умов договору, при
порушенні позичальником кожного із
зобов'язань, передбачених договором,
банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми
непогашеної заборгованості за кожний
день прострочення платежу.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, застосування строку позовної
давності в один рік щодо стягнення
неустойки обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням до суду, а
починається окремо за кожний день, за
який вона нараховується, у межах строку
позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551
ЦК України розмір неустойки (штрафу,
пені) може бути зменшений за рішенням
суду, якщо він значно перевищує суму
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, тіло кредиту відповідачем
було сплачено в лютому 2010 року і існує
тільки заборгованість за відсотками в
розмірі 2415,49 грн. та заборгованість з
комісії в сумі 98,25 грн., а розмір пені
нараховано 7 834, 39 грн.

А тому з врахуванням наведених
обставин колегія суддів приходить до
висновку про зменшення розміру пені до
1 493, 31 грн.

У зв'язку з наведеним, рішення суду
першої інстанції підлягає до
скасування з ухвалення нового рішення,
яким позовні вимоги банку слід
задовольнити частково та стягнути з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 4 007, 05 коп., яка складається з
заборгованості за відсотками - 2415,49
грн., заборгованості з комісії - 98,25
грн. та пені - 1 493,31 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
слід стягнути понесені судові витрати
в розмірі 351, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Городенківського районного
суду від 4 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № ІFG2SE00000688 від 19
грудня 2005 року в сумі 4 007 грн. 05 коп., яка
складається з заборгованості за
відсотками - 2415,49 грн., заборгованості
з комісії - 98,25 грн., пені - 1 493,31 грн. та
понесені судові витрати в розмірі 351,20
грн.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський