Провадження №22-ц/784/738/14
Провадження №22-ц/784/738/14
інстанції Тішко Д.А.
Доповідач апеляційного суду Тищук
Ухвала

Іменем України

26 березня 2014 року

місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Колосовського С.Ю.

суддів: Тищук Н.О., Локтіонової О.В.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

за участю позивача - ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

представників відповідачів -
Хмельницького В.С., Руснакової Т.А.,

прокурора Брезіцького В.С.,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 січня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Миколаївській області
(далі ГУ ДКСУ в Миколаївській області),
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області (далі
Центральний РВ ММУ УМВСУ) - про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінально відповідальності, -

у с т а н о в и л а:

10 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ГУ ДКСУ в
Миколаївській області, Центрального РВ
ММУ УМВСУ про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності, вимоги за яким
уточнював та остаточно просив стягнути
з ГУ ДКСУ в Миколаївській області,
Центрального РВ ММУ УМВСУ за рахунок
державного бюджету відшкодування
моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. В
обґрунтування позову зазначав, що
постановою Центрального РВ ММУ УМВСУ
від 29 січня 2009 року відносно нього було
порушено кримінальну справу за ч. 2 ст.
358 КК України. Однак вироком
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 03 березня 2011 року його
було виправдано у вчиненні злочину за
цією статтею. Ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 20
червня 2013 року вирок Центрального
районного суду м. Миколаєва в цій
частині залишено без змін. За таких
обставин позивач вважає, що його
незаконно притягнуто до кримінальної
відповідальності , через що
постраждала його репутація, було
порушено його права та свободи. Чим
було завдано моральної шкоди, яку
позивач оцінює в 50 000 грн. і просить
стягнути на його користь за рахунок
державного бюджету.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 15 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов в повному
обсязі, через те, що суд не прийняв до
уваги надані позивачем докази.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
відносно позивача виправдувальний
вирок не постановлювався. Позивача
лише було виправдано лише за окремим
епізодом кримінальної справи, у зв'язку
з чим у позивача відповідно до п.1. ч. 1
ст. 2 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» не виникло права на
відшкодування шкоди, заподіяної, на
його думку, з боку держави.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони є
мотивованими та обґрунтованими. Судом
першої інстанції вірно встановлені
обставини справи та визначені
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичної
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладенню
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.
Відповідно до ст. 2 цього ж Закону право
на відшкодування шкоди виникає у
випадку постановлення
виправдувального вироку.

Відповідно до положень ст. 4
вищевказаного Закону, відшкодування
моральної шкоди провадиться за рахунок
коштів Державного бюджету у разі, коли
незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що постановою
старшого слідчого відділу
Центрального РВ ММУ УМВСУ від 28 січня
2009 року порушено кримінальну справу за
ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст.
358 КК України, постановлено об'єднати її
з кримінальною справою № 07010201 (а.с. 3).
Вироком Центрального районного суду м.
Миколаєва від 03 березня 2011 року ОСОБА_2
визнано винним у скоєнні злочинів,
передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст.
126 КК України. За статтями ч. 3 ст. 355, ч. 2
ст. 358 КК України ОСОБА_2 - виправдано
(а.с. 4-7). Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 20 червня 2013
року Вирок Центрального районного суду
м. Миколаєва від 3 березня 2011 року у
відношенні ОСОБА_2 скасувати в частині
його засудження за ч. 1 ст. 126 КК України
та закрити провадження у справі:

- за епізодом від травня 2001 року - на
підставі п.1 ч. 1 ст. 6 КПК України1960 року
за відсутністю події злочину;

- за епізодом від серпня 2004 року - на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року
за відсутністю в його діях складу
злочину.

Закрити провадження у справі за
обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст. 355 КК
України (за епізодом від 28.03.2003 року) на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року
за відсутністю в його діях складу
злочину.

Вважати ОСОБА_2 засудженим:

- за ч. 1 ст. 125 КК України (за епізодами
від 25.12.2003 року та від 06.01.2007 року) на 200
годин громадських робіт та звільнити
його від призначеного судом покарання
на підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК
України;

- за ч. 1 ст. 122 КК України (за епізодом від
28.03.2003 року) на 1 рік 6 місяців
позбавлення волі та звільнити його від
призначеного судом покарання на
підставі ч. 5 ст. 74, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК
України.

В решті зазначений вирок залишено без
зміни. (а.с. 8-16).

З наведеного виходить, що
виправдувального вироку відносно
позивача не постановлювалось.

Оскільки відносно ОСОБА_2 було
постановлено обвинувальний вирок, а не
виправдувальний, як це передбачено
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», правові підстави
для відшкодування шкоди відсутні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення суду
першої інстанції слід залишити без
змін.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: