АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2467/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В. В. Доповідач - Максюта
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів :
Кочкової Н.О., Слоквенка Г.П.,

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 вересня 2013 року

по цивільній справі за позовом
Державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України» до
ОСОБА_2 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що відповідно до
звернення Управління Служби безпеки
України в м. Києві від 15.04.2011 р. № 51/2/3-44312
та на підставі постанови апеляційного
суду м. Києва від 14.04.2011 р. № 01-3135-ПП
Головним контрольно-ревізійним
управлінням України було проведено
позапланову ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
"Державний резервний насіннєвий фонд
України" за період з 01.01.2005 р. по 01.01.2011р.;
за результатами ревізії був складений
акт №07-23/18 від 24.05.2011 року, відповідно до
якого ревізією було встановлено
порушення чинного законодавства з боку
відповідача, у зв'язку з чим позивачу
було завдано збитки на загальну суму 3
625 432,28 грн.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду відповідно до п.5.3
статуту ДП «Держрезервнасінфонд»
генеральний директор підприємства
несе повну матеріальну
відповідальність за стан та діяльність
підприємства; організовує
виробничо-господарську,
соціально-побутову та іншу діяльність
Підприємства згідно мети та предмету
його діяльності; розпоряджається
коштами та майном Підприємства згідно
чинного законодавства; вчиняє інші дії,
необхідні для здійснення належних йому
повноважень.

Відповідно до п. 8 Порядку формування,
зберігання та використання державного
резервного насіннєвого фонду,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №977 від 27.06.2003 року
"Деякі питання державного резервного
насіннєвого фонду", відпуск насіння
з резервного фонду здійснює державне
підприємство "Державний резервний
насіннєвий фонд України" за дорученням
Міністерства аграрної політики та
продовольства шляхом продажу, обміну
або надання позички з укладенням
відповідних договорів із
сільськогосподарськими
товаровиробниками.

Продаж насіння здійснюється за
договірними цінами, що встановилися на
внутрішньому аграрному ринку на
відповідне продовольче зерно з
урахуванням сортової надбавки.

У разі коли ціни на насіння деяких
культур не визначені, вони
встановлюються за цінами однорідних
(споріднених) культур.

Обмін насіння проводиться за цінами, що
склалися на внутрішньому біржовому
ринку за оптовими контрактами, на суму,
еквівалентну вартості отриманого
насіння.

Відпуск насіння у позичку здійснюється
з відстроченням платежу до одного
господарського року за умови її
забезпечення заставою майна
позичальника і страхування посівів.

Також відповідно до п. 4.3 Порядку
проведення розрахунків із
постачальниками та зберігачами
насіння сільськогосподарських рослин
державного резервного насіннєвого
фонду і користувачами, затвердженого
спільним Наказом Міністерства
аграрної політики України та
Міністерства фінансів України №468/787
від 17.12.2004 року, реалізація (відпуск)
насіння сільгосптоваровиробникам у
позичку здійснюється на підставі
договорів поставки насіння з
відстрочкою платежу до одного
господарського року, забезпеченням
виконання умов договору поставки
заставою майна позичальника і
страхуванням посівів.

Під час проведення перевірки (сторінка
акту 10-11) було встановлено наступне:
«…Таким чином колишнім генеральним
директором ОСОБА_2 та першим
заступником генерального директора
Камишовим О.М. укладено договори
сортозаміни від 09.03.2006 року №19 та від
20.03.2008 року №200308/02 з ТОВ «Прогрес» в
порушення п. 4.3 Порядку від 17.12.2004 року
№468/787, п. 8 Порядку від 27.06.2003 року №977 та
здійснено відпуск ТОВ «Прогрес»
насіння на загальну суму 2 249 236,93 грн. з
резервного фонду у позичку без
забезпечення такої позички заставою
майна позичальника та страхування
посівів, а також внаслідок невиконання
ТОВ «Прогрес» (яке на даний час
ліквідовано) своїх договірних
зобов'язань в частині розрахунків з ДП
«Держрезервнасінфонд» за отримане
насіння, як наслідок ДП
«Держрезервнасінфонд» втрачено активи
на суму 2 249 236,93 грн. чим завдано
зазначеними посадовими особами
Підприємству шкоди (збитків) на вказану
суму…».

Під час проведення перевірки (сторінка
акту 13) було встановлено наступне:
«…Таким чином колишнім генеральним
директором ОСОБА_2 укладено договір
сортозаміни від 31.10.2006 року №24/07 з ТОВ
«Сфера-1» в порушення вимог п. 4.3 Порядку
№468/787 та п. 8 Порядку №977 в частині
незабезпечення укладання договору
застави майна та страхування посівів, а
також внаслідок невиконання ТОВ
«Сфера-1» (яке на даний час ліквідовано)
своїх договірних зобов'язань в частині
розрахунків з ДП "Держрезервнасінфонд"
за отримане насіння, як наслідок ДП
«Держрезервнасінфонд» втрачено активи
на суму 1 376 195,35 грн. чим завдано
зазначеними посадовими особами
Підприємству шкоди (збитків) на вказану
суму…», тому просили суд на підставі ч.
1 ст. 1166 ЦК України стягнути з
відповідача на користь позивача
збитків в розмірі 3625432,28 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 вересня 2013 року позов задоволено
повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
суму збитків в розмірі 3 625 432,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Державного підприємства «Державний
резервний насіннєвий фонд України»
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, в розмірі 3 441,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_2 подав до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволені
позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені позову у зв'язку з
порушенням судом першої інстанції п.4
ст.308 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованним.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам
не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі акту позапланової ревізії
судом було встановлено, що Відповідач з
06.12.2005р. по 19.05.2008р. займав посаду
Генерального директора
підприємства-позивача.

09.03.2006р. між ДП «Державний резервний
насіннєвий фонд» в особі Відповідача
та ТОВ «Прогрес» в особі директора
Куришко А.М. був укладений договір
сортозаміни №19, предмет якого становив
обмін насінням на загальну суму 1414897,45
грн.;

31.10.2006р. між ТОВ «Сфера-1» в особі
директора Ткаченка В.І. та ДП
«Державний резервний насіннєвий фонд»
в особі Відповідача був укладений
договір сортозаміни №24/07 щодо обміну
між сторонами насінням на загальну
суму 582526 грн.;

16.05.2007р. до договору сортозаміни №24/07
була укладена додаткова угода щодо
обміну між сторонами насінням на
загальну суму 814020,83 грн.

Вказані дії відповідач здійснив у
відповідності з вимогами п.5.3 Статуту
ДП «Державний резервний насіннєвий
фонд», з яких вбачається, що
генеральний директор підприємства
самостійно вирішує питання діяльності
підприємства за винятком тих, що
віднесені статутом до компетенції
Органу управління майном, та несе
повну матеріальну відповідальність за
стан та діяльність підприємства;
організовує виробничо-господарську,
соціально-побутову та іншу діяльність
Підприємства згідно мети та предмету
його діяльності; розпоряджається
коштами та майном Підприємства згідно
чинного законодавства; вчиняє інші дії,
необхідні для здійснення належних йому
повноважень. (а.с.31-34)

Таким чином судом першої інстанції
було встановлено, що спірні
правовідносини виникли з приводу дій,
вчинених Відповідачем під час
виконання ним трудових обов'язків на
посаді керівника Позивача.

Задовольняючи позов районний суд
виходив з того, що вина відповідача в
спричинені збитків підприємству
позивача у розмірі 3625432,28 грн. була
встановлена на підставі акту
позапланової ревізії проведеною
Головним контрольно-ревізійним
управлінням України від 24.05.2011 року
(а.с.5-34), а тому на підставі ст.1166 ЦК
України підлягає відшкодуванню у
повному обсязі, але з таким висновком
суду погодитись не можна, оскільки
вказані норми закону на спірні
правовідносини не розповсюджуються.

Передбачені ст.1166 ЦК України підстави
відповідальності особи за завдану
майнову шкоду застосовуються в разі
наявності між сторонами спору в
деліктних (не договірних)
зобов'язаннях. Таких зобов'язань між
сторонами спору не виникало.

Разом із тим підстави, умови, порядок,
межі й розмір матеріальної
відповідальності працівників за шкоду,
заподіяну ними підприємству, установі
організації встановлені главою IX КЗпП
України, та підлягають застосуванню у
спірних правовідносинах, оскільки
норми КЗпП України та норми ЦК України,
якими встановлена відповідальність за
шкоду, відрізняються як в частині
встановлення меж, так і підстав
відповідальності заподіювача шкоди.

Про що також було зазначено і в ч.2 п.3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками».

Крім того, слід зазначити, що в
матеріалах справи відсутні належні
докази про встановлення вини
відповідача, визнання відповідача
винним, у тому числі про притягнення
його до кримінальної відповідальності
за вчинення вказаних дій, або інші
докази його винних дій, оскільки
чинним законодавством не визначено акт
ревізії КРУ, як підставу для покладення
на працівника повної матеріальної
відповідальності

За вказаних обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а рішення суду скасувати,
та відмовити в задоволені позову у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 317 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 вересня 2013 року - скасувати.

В задоволені позову Державного
підприємства «Державний резервний
насіннєвий фонд України» до ОСОБА_2 про
стягнення збитків - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:

Судді: