Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Максимчук З.М., Григоренко М.П.,

секретаря судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ПАТ КБ
„Приватбанк" Станкевича В.О.,

відповідача ОСОБА_4 його представника
ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду від 26
лютого 2014 року у цивільній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 26 лютого 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
„Приватбанк" 17788 грн. 71 коп.
заборгованість за кредитним договором
б/н від 15 червня 2006 року та судовий збір
229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
вказує на незаконність рішення суду
першої інстанції, вважає прийнятим в
порушення норм матеріального та
процесуального права, з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи. Доводить,
що строк дії договору закінчився 15
червня 2008 року з тих підстав, що
сторонами не продовжувався його строк,
який первинно був визначений на 12
місяців. Не вірним є тлумачення щодо
пролонгування договору на відповідний
термін. Вважає, що строк дії договору
визначено строком дії кредитної
картки. Умови та Правила надання
банківських послуг не викладені на
державній мові та не вказують часу їх
прийняття, а він не був з ними
ознайомлений, а тому всі доводи
позивача побудовані на домислах, а не
доказах. Припускає, що його
заборгованість могла складати на час
припинення дії договору 4093 грн. 70 коп.,
відсотки 231 грн. 64 коп. Покликається, що
позивачем пропущено строк позовної
давності звернення до суду, про слідує
із судової практики, а право вимоги
виникло у позивача з часу порушенням
боржником умов договору, а саме графіка
погашення кредиту. За викладених
обставин просить рішення суду
скасувати та постановити по справі
нове рішення, яким відмовити за
безпідставністю позовних вимог та за
спливом позовної давності.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15
червня 2006 року між ОСОБА_4 на підставі
поданої ним заяви, укладено договір б/н
з ПАТ КБ „Приватбанк", за яким
відповідач отримав кредит у розмірі 5000
грн. у вигляді кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції визнав, що відповідач
неналежним чином виконував взяті на
себе зобов'язання щодо користування
кредитом та повернення у строк
встановлений договором, а позивач має
право вимагати повернення позики та
сплати процентів, належних за
договором.

Заборгованість за кредитним договором,
на час звернення позивача до суду,
станом на 31.10.2013 року, складається із
заборгованості за кредитом у сумі 3916
грн. 33 коп., заборгованості по процентам
за користування кредитом у сумі 12549 грн.
11 коп., та штрафних санкцій, відповідно
до 8.6. умов та правил надання
банківського кредиту у сумі 500 грн.
(фіксована частина), 823 грн. 27 коп.
(процентна складова).

Дана обставина в судовому засіданні
відповідачем не спростована, а за таких
обставин позовні вимоги ПАТ КБ
„Приватбанк" є обґрунтованими.

Про те, колегія суддів не може
погодиться із рішенням суду першої
інстанції про задоволення позову за
наступних обставин.

В ході судового розгляду судом першої
інстанції відповідачем, у запереченні
до позову (а.с.20-23) заявлялось письмове
клопотання про застосування позовної
давності і відмову з цих підстав у
задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що позивачем
строк позовної давності не пропущено, а
кредитний договір між сторонами є
діючим.

Правила про позовну давність повинні
застосовуватися лише тоді, коли буде
доведено існування самого
суб'єктивного права.

Відповідно до ст.ст.257,261 ЦК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до розрахунку
заборгованості за укладеним договором
(а.с.5-6), відповідач останній раз
користувався платіжною карткою в
травні 2008 року, що ним підтверджується
в апеляційній скарзі.

Представник позивача в суді першої
інстанції пояснив, що строк дії
кредитної картки встановлений 2 роки, а
тому строк її дії закінчився 15 червня
2008 року.

Банк нову картку для відповідача не
видавав, таким чином перебіг позовної
давності почався з даної дати та
закінчувався 15 червня 2011 року.

Позовну заяву подано до суду першої
інстанції 19.11.2013 року, що стверджується
штемпелем (а.с.3), що свідчить про
пропуск позивачем позовної давності
тривалістю два роки п'ять місяців та
чотири дні.

Позивач не ставив перед судом першої
інстанції вимогу про поновлення
пропущеної позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої було заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень п.31 постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України від 30 березня 2012 року „Про
практику застосування сулами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

За викладених обставин позов підлягає
залишенню без задоволення.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи на наведені обставини уваги не
звернув, що призвело до ухвалення
рішення, яке не може залишатися чинним,
а підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, відповідно до
ч.4 ст.267 ЦК України, керуючись
ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
26 лютого 2014 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству
комерційний банк „Приватбанк" у позові
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
З.М. Максимчук

М.П. Григоренко