Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/957/14
Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 24 грудня 2013 року у справі
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазнав,
що відповідно до укладеного договору
б/н від 09 липня 2007 року ОСОБА_3 отримав
кредит у сумі 6500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом .

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 31 травня 2013 року має заборгованість -
24513, 72 грн., яка складається з: 6489, 13 грн. -
заборгованість за кредитом, 12357, 90 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 4023, 18 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500, 00 грн. - штраф
(фіксована частина), 1143, 51 - штраф
(процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь суму заборгованості за
договором в розмірі 24513, 72 грн. та
судовий збір.

Рішенням Комунарського районного суд
м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року , у
якому ухвалою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 29 січня 2014року
виправлена допущена описка у назві
позивача, позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором б/н від 09 липня 2007
року у розмірі 24513, 72 грн. та судові
витрати у розмірі 245, 14 грн.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог,застосувавши до позовних вимог
строк позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК
України Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,яким
суд,виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує
зокрема такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин;

Постановлене у даній справі
рішення суду не відповідає зазначеним
вимогам закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Разом із тим згідно до вимог
ст.ст.256,257,267 ч.4,ч.5 ЦК України загальна
позовна давність, в межах якої особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, встановлюється тривалістю у
три роки. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності,порушене
право підлягає захисту.

Згідно до вимог ст.261 ч1,ч.5 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня,коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу,яка його порушила. За
зобов»язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Судом встановлено і з матеріалів
справи вбачається,що 09 липня 2007 року
ОСОБА_3 звернувся до позивача з заявою
про надання йому кредиту у вигляді
кредитного ліміту в сумі 6500гр.

Умовами договору,зазначеними у
Заяві ОСОБА_3(а.с.8),передбачено,що
строк дії наданого кредитного ліміту
відповідає строку дії картки, порядок
погашення заборгованості: щомісячними
платежами у розмірі 7% від суми
заборгованості із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. В межах строку дії кредитної
картки НОМЕР_1 13.08.2007 року відповідач
отримав у позивача кредит в сумі 6500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну ОСОБА_3,
користуючись наданими йому кредитними
коштами, виконував свої зобов»язання з
погашення боргу,сплативши 03.10.2007р.
6611гр.70коп, 12.11.2007р. 300гр, 14.02.2008р.
6967гр.99коп., всього суму 13879гр.69коп.

Заперечуючи проти позову, він
зазначав,що строк дії кредитного
договору і повного повернення
кредиту сторонами був визначений у 12
місяців.

Позивач не заперечує проти
цього,зазначаючи разом із тим,що строк
дії кредитного договору за п.9.12 Умов і
правил надання банківських послуг був
неодноразово пролонгований,оскільки
відповідач не звертався до нього з
заявою про припинення дії договору.

Ствердження позивача щодо дії
кредитного договору в теперішній час з
посиланням на п 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг,доданих до
позовної заяви, через відсутність
заяви відповідача про припинення дії
договору , судова колегія вважає
неспроможними,оскільки Заява про
надання кредиту від 09.07.2007 року,що
підписана сторонами у договорі, не
містить у собі такі умови договору, а
позивачем у порушення вимог ст.60 ЦПК
України не надано суду доказів ,які б
свідчили,що крім зазначених у Заяві
умов і правил надання кредиту боржник
був ознайомлений також з доданими до
позовної заяви Умовами і правилами
надання банківських послуг, за якими
договір може бути пролонгований після
спливу 12 місяців.

До того ж п.9.12 Умов і правил
надання банківських послуг,на які
посилається позивач, передбачають лише
одноразове пролонгування кредитного
договору на 12 місяців і не
передбачають неодноразовість таких
дій.

Оскільки укладеним договором
передбачено строки виконання
боржником чергових місячних платежів,
то за умовами договору і, відповідно до
вимог ст.261 ч.5 ЦК України у разі
невиконання боржником таких
зобов»язань, право вимоги до нього про
повернення боргу у позивача виникло з
часу , коли відповідач повинен був
виконати свої зобов»язання , проте їх
не виконав, а саме : з 14 лютого 2008року,
тому саме з цього часу повинна
обчислюватись позовна давність,
передбачена ст.ст.256,257,258 ЦК України.

З позовом до ОСОБА_3 ПАТ
КБ»Приватбанк» звернулось до суду
08.07.2013року з пропуском встановленої
законом позовної давності як щодо
вимог про стягнення основної суми
боргу,так і відносно додаткових вимог,
причини пропуску позовної давності
позивач не навів.

Судова колегія вважає,що поважні
причини пропуску позивачем строку
позовної давності відсутні,оскільки з
14.02.2008 року йому було відомо про
порушення відповідачем його прав і
перешкод для своєчасного звернення до
суду за захистом своїх прав не було.

Суд першої інстанції встановив
винні дії відповідача , проте,не
надавши належної оцінки доказам у
справі, - умовам договору,зазначеним у
Заяві ОСОБА_3., яка підписана обома
сторонами у справі,розрахунку
заборгованості і особовому рахунку
боржника,не взявши до уваги зазначені
фактичні обставини справи, не
застосував норми матеріального
права,які підлягали застосуванню- ст
ст.256,257,267 ЦК України ,зокрема про
наслідки спливу позовної давності, про
що заявляв відповідач(а.с.50),
неправильно вирішив спір, постановивши
незаконне і необгрунтоване рішення.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З огляду на зазначене судова колегія
приходить до висновку про те,що
оскільки позивачем пропущена без
поважних причин позовна давність щодо
стягнення заборгованості за
договором, а суд першої інстанції
порушив вимоги матеріального і
процесуального права, постановив
незаконне і необгрунтоване рішення,
яким безпідставно стягнув борг з
відповідача, рішення суду підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Згідно до вимог ст.266 ЦК України , а
також за змістом положень,визначених у
п. 31 Постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів,що виникають із
кредитних правовідносин» з
послідуючими змінами від 07 лютого
2014року зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається,що позовна давність спливла
і до додаткової вимоги.

Керуючись ст.ст.307,309ЦПК України, судова
колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити..

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року у цій
справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором залишити без
задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: