АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/2281/14
Головуючий І інстанції -
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г.,
Колтунової А.І.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Московського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення пені за
прострочення по сплаті аліментів,-

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення пені за
прострочення по сплаті аліментів, в
якому зазначила, що від шлюбу з
відповідачем вона має доньку ОСОБА_4, 2006
року народження, яка мешкає з
позивачкою. 10 квітня 2009 року
Московським районним судом м. Харкова
було ухвалено рішення про стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_3 на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_4 аліментів в розмірі ? частини з
усіх видів заробітку (доходу) щомісяця
але не менше прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку починаючи з
27.02.2009 року і до повноліття дитини.

Проте ОСОБА_2 з червня 2011 року повністю
припинив виплату аліментів. Таким
чином, позивач не отримує законних
коштів на утримання доньки.

Розмір заборгованості відповідача по
сплаті аліментів станом на 27.06.2013 року
та станом на 01 листопада 2013 року
становить 31598 грн. 83 коп., у зв'язку із
чим позивачка просить стягнути з
відповідача на її користь неустойку
(пеню) за прострочення по сплаті
аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в
розмірі - 135408 грн. 14 коп. та судові
витрати просить покласти на
відповідача.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав з підстав,
вказаних в ньому, та просив
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав. Також подав
заперечення, в яких зазначив, що сума
пені, зазначена в позові, не відповідає
дійсності, посилаючись на те, що з
моменту отримання ним довідки про
заборгованість по аліментам він
намагався частково сплачувати цей
борг, але позивач відмовилась від
прийняття цих коштів, просив в позові
відмовити та долучити до матеріалів
справи копії чеків на підтвердження
виконання ним своїх обов'язків по
утриманню доньки.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити в його задоволені.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 неустойку за
прострочення по сплаті аліментів на
утримання доньки ОСОБА_4, в розмірі - 135408
(сто тридцять п'ять тисяч чотириста
вісім) гривень 14 копійок. Вирішене
питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, відповідач ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить скасувати
це судове рішення в частині, що
стосується стягнення з нього неустойки
за прострочення сплати аліментів, та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про стягнення зазначеної
неустойки в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору, що
стосується стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України, в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, судова колегія
визнає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції зміні з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач своєчасно не виплачував
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини, що призвело до виникнення
заборгованості з їх виплати, у зв'язку
чим з відповідача на користь позивачки
необхідно стягнути неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 135408,14 грн., а також судові
витрати у сумі 1 354,08 гривень.

Проте погодитися повністю з таким
висновком судова колегія не може.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Московського районного суду
м. Харкова № 2-4838/09 від 10.04.2009 року
з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 на
утримання неповнолітньої доньки -
ОСОБА_4 аліментів в розмірі ? частини з
усіх видів заробітку (доходу) щомісяця
але не менше прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку починаючи з
27.02.2009 року і до повноліття дитини.

Розмір заборгованості відповідача по
сплаті аліментів станом на 27.06.2013 року
та станом на 01.11.2013р., становить 31598 грн.
83 коп. розмір пені - 135408, 14 грн. (а.с. 8-9).

Визначаючи розмір неустойки, суд
першої інстанції врахував, що пеня
нараховується на всю суму несплачених
аліментів (заборгованості) за кожен
день прострочення її сплати, а її
нарахування не обмежується лише тим
місяцем, протягом якого не проводилося
стягнення.

Колегія суддів погоджується з розміром
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів визначеної судом першої
інстанції, оскільки її розрахунок
проведено з додержанням вимог ч. 1 ст. 196
СК України.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК
України розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Стягуючи неустойку в розмірі 135498,14 грн.,
суд не звернув увагу на те, що розмір
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, яка підлягала стягненню з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, в декілька
разів перевищує розмір заборгованості
по сплаті аліментів.

Одночасно судова колегія не може
погодитися з доводами представника
апелянта щодо відсутності вини
відповідача по справі у несвоєчасній
сплаті аліментів на утримання дитини.
ОСОБА_2 є молодою особою, тривалий час
постійного місця роботи не має і на
обліку в державних установах як особа,
що шукає працевлаштування, не
перебуває. Будь-яких доказів того, що
відповідач за станом здоров'я не може
працювати, ані суду першої інстанції,
ані апеляційному суду ним не надано.

Однак ОСОБА_2 має на утриманні ще
малолітню дитину 2012 року народження.

Враховуючи матеріальний та сімейний
стан ОСОБА_2, який не працює, має іншу
сім'ю, в якій проживає і має на
утриманні малолітню дитину, колегія
суддів вважає за необхідне зменшити
розмір неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів, стягнутої з нього на
користь ОСОБА_3, з 135408 грн. до 30 000 грн.

Таким чином, судова колегія вважає, що
районним судом помилково не
застосована норма матеріального права,
що у відповідності до ч.4 ст.309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п.
3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 03 лютого 2014 року змінити,
зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 пені за прострочення по
сплаті аліментів до 30 000 (тридцяти
тисяч) гривень.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -