АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа №628/4720/13.
Головуючий І інст. : - Гетьман
Провадження№22-ц/790/2330/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: -
Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ПАТ «Дельта Банк» - Марченко Ірини
Георгіївни на заочне рішення
Куп'янського міськрайонного суду
Харківської області від 27 січня 2014 року
по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_7 - про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т
а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначало, що 7 березня 2008 року ТОВ «КБ
«Дельта», правонаступником якого є ПАТ
«Дельта Банк» та ОСОБА_7 уклади
кредитний договір №005-20025-070308, за
умовами якого ТОВ «КБ «Дельта Банк»
надало ОСОБА_7 кредит шляхом відкриття
відновлюваної відкличної кредитної
лінії на загальну суму 30 000 грн.

Позичальник ОСОБА_7 отримував гроші
за кредитом, проте свої зобов'язання за
кредитним договором належно не
виконував.

Станом на 23 листопада 2013 року
допустив заборгованість у сумі 3 419 грн.
74 коп., з яких: заборгованість за
кредитом - 790 грн. 65 коп.; заборгованість
за відсотками - 1020 грн. 08 коп.;
заборгованість за комісіями - 1609 грн. 01
коп.

Добровільно оплатити
заборгованість ОСОБА_7 не бажає, що
змушує банк звернутися з позовом до
суду.

Посилаючись на вказані обставини
та ст. ст. 526, 530, 631, 1046 -1056 ЦК України, ПАТ
«Дельта Банк» просило суд стягнути з
ОСОБА_7 на його користь заборгованість
за кредитним договором №005-20025-070308 від
7 березня 2008 року у сумі 3 419 грн. 74 коп.,
судовий збір у сумі 229 грн. 49 коп.

Відповідач ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явився.

Заочним рішенням Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ПАТ «Дельта Банк» - Марченко І.Г.,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з підстав,
передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивачем
пропущено строк на звернення з позовом
до суду за захистом своїх порушених
прав.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певних дій, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема
договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст.
509 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 7
березня 2008 року ТОВ «КБ «Дельта»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк» та ОСОБА_7 уклали кредитний
договір №005-20025-070308 на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки для розрахунків за
товари чи послуги, та вчинення інших
операцій, які не заборонені діючим
законодавством України.

Згідно п. 1.2 вказаного договору
банк відкрив ОСОБА_7 картковий рахунок
НОМЕР_1 у національній валюті України
гривні, надав у користування платіжну
картку та ПІН-код до неї, зобов'язався
здійснювати обслуговування держателя
картки на умовах, викладених в
тарифному пакеті «Visa Інтернаціонал»,
що міститься в додатку №1 до договору
та умовах, викладених в Правилах
здійснення операцій за картковими
рахунками.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4
кредитного договору банк надав ОСОБА_7
кредит шляхом відкриття відновлюваної
відкличної кредитної лінії на загальну
суму 30 000 грн. та на день укладання
цього договору встановив ліміт
кредитної лінії на рахунку в розмірі 10
000 грн.

Кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснювалося протягом 364
календарних днів. Кожна наступна
кредитна лінія надавалася після спливу
строку надання попередньої на умовах,
погоджених сторонами, та не
потребувала підписання додаткових
угод.

Згідно п. 3.6 кредитного договору
ОСОБА_7 зобов'язався щомісяця
здійснювати погашення заборгованості
у вигляді обов'язкового мінімального
платежу, складові частини якого
зазначаються у Тарифах (частка
обов'язкового погашення тіла кредиту,
нарахованих процентів за кредит, плати
за обслуговування овердрафту, плати за
прострочену заборгованість).

Пунктом 3.7 договору сторони
перебачили, що у разі порушення
держателем картки строків сплати
заборгованості за кредитною лінією
та/або овердрафтом та процентів за
користування кредитною лінією та/або
овердрафтом, держатель картки сплачує
банку пеню в розмірі, строки і порядку,
які визначені Правилами та тарифами.

Пунктом 3.8 кредитного договору
сторони визначили, що при надходженні
на рахунок коштів та наявності
непогашеної кредитної заборгованості
по рахунку, вони направляються на
погашення заборгованості держателя у
наступній черговості: 1) погашення
овердрафту; 2) погашення плати за
прострочену заборгованість (пеню); 3) по
сплаті прострочених процентів, які
нараховані за користування кредитною
лінією; 4) по погашенню простроченої
заборгованості за кредитною лінією; 5)
сплаті поточних процентів; 6) погашенню
поточної заборгованості за кредитною
лінією; 7) сплаті платежів за
розрахунково-касове обслуговування; 8)
решта коштів зараховується на рахунок
(погашення тіла кредиту).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2
кредитного договору з підписанням
цього договору держатель картки
засвідчив, що він ознайомлений з
Правилами, Тарифами та погоджується
вважати їх обов'язковими для
застосування їх до відносин, які
виникли на підставі цього договору.
Договір набуває чинності з дати його
укладання сторонами та діє до повного
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором (а. с. 5-9).

Із розрахунку до кредитного
договору, наданого банком та
залученого до справи вбачається, що
ОСОБА_7 знято з карткового рахунку
готівку: 24.03.2008 року - 500 грн.; 08.04. 2008 року
- 350 грн., 10.04.2008 року - 50 грн.; 15.04. 2008 року -
90 грн., 18.07.2008 року -100 грн., 11.08.2008 року - 230
грн., 02.09.2008 року -150 грн., 18.09.2008 року -120
грн., 15.09.20008 року - 200 грн., 22.09.2008 року - 50
грн., 01.09.2008 року - 450 грн. Сплачено
ОСОБА_7 банку 17.04. 2008 року - 55 грн., 14.05.2008
року -150 грн., 10.06. 2008 року - 150 грн., 09.07. 2008
року - 150 грн., 11.08.2008 року -1004 грн., 12.08. 2008
року -120 грн., 17.10.2008 року - 116 грн., 20.11.2008
року - 119 грн., 21.01. 2008 року - 360 грн., 13.02.2008
року - 130 грн., 16.03. 2008 року -130 грн.

Станом на 23 листопада 2013 року
заборгованість ОСОБА_7 за кредитним
договором становить 3 869 грн. 74 коп., з
яких: заборгованість за кредитом - 790
грн. 65 коп.; заборгованість за
відсотками -1020 грн. 08 коп.;
заборгованість за комісіями - 1609 грн. 01
коп.; пеня - 459 грн. (а. с.12-13).

Позивачем заявлено позов про
стягнення з ОСОБА_7 заборгованості у
сумі 3 419 грн. 74 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 790 грн. 65
коп.; заборгованість за відсотками - 1020
грн. 08 коп.; заборгованість за
комісіями - 1609 грн. 01 коп.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Дельта Банк» пені у сумі
450 грн. позивачем не заявлені (а. с.2-4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідач ОСОБА_7 свої
зобов'язання за кредитним договором
№005-20025-070308 від 7 травня 2008 року не
виконав та має заборгованість перед
банком в розмірі 3 419 грн. 74 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того згідно п. 7 ч. 13 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого сплинув. У зв'язку з цим, позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у справі.

Однак, такий висновок суду
суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у п. 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року (із
змінами, внесеними постановою пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №7 від 7 лютого 2014 року) «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи,
що ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням строку позовної давності,
при вирішенні таких спорів, суди
повинні враховувати положення ЦК
України про позовну давність. Оскільки
зі спливом строків позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо), положення
пункту 7 частини одинадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та вимоги ЦК України щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Матеріали справи свідчать, що ПАТ
«Дельта Банк» звернулося в суд з
позовом 24 грудня 20113 року, тобто після
сплину трьох років.

В той же час, відповідач ОСОБА_7 не
звертався в суд з заявою про
застосування строків позовної
давності, у зв'язку з чим суд першої
інстанції не вірно застосував норми ч.
3 ст. 267 ЦК України та помилково дійшов
висновку, що позивач пропустив строк
звернення до суду з позовом і його
вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає за необхідне скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість за договором
відновлювальної відкличної кредитної
лінії №005-20025-070308 від 7 березня 2008 року у
сумі 3 419 грн. 74 коп.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

При зверненні з позовом до суду
ПАТ «Дельта Банк» сплачено на користь
держави судовий збір в розмірі 229 грн.
40 коп., що стверджується платіжним
дорученням №87298343 від 3 грудня 2013 року
(а. с. 1).

У зв'язку з цим, колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7
на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий
збір у сумі 229 грн. 40 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ПАТ
«Дельта Банк» - Марченко Ірини
Георгіївни - задовольнити.

Заочне рішення Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 січня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Дельта Банк» (р/р 3331, МФО 380236, код
за ) заборгованість за
договором відновлювальної кредитної
лінії №005-20025-070308 від 7 березня 2008 року у
сумі 3 419 (три тисячі чотириста
дев'ятнадцять) грн. 74 (сімдесят чотири)
коп., судовий збір у сумі 229 (двісті
двадцять дев'ять) грн. 40 (сорок) грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: