Справа №6-192/2011 25.03.2014 25.03.2014 25.03.2014
Провадження №22ц/784/1029/14
Головуючий в першій інстанції Алексєєв
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Буренкової К.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Свіщуку О.В.,

за участю представника банку
Баштової Я.А.,

представника боржника
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_4

на ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 07 червня 2011 року

за поданням заступника начальника
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області

( далі - підрозділ відділу ДВС ГУЮ)

про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України громадянина ОСОБА_5,

ВСТАНОВИЛА:

07 червня 2011 року заступник начальника
підрозділу відділу ДВС ГУЮ звернувся
до суду з поданням про тимчасове
обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі
України.

Заявник зазначав, що на виконанні у
підрозділі відділу ДВС ГУЮ знаходиться
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа від 02
грудня 2009 року, виданого Центральним
районним судом м. Миколаєва про
стягнення з ОСОБА_5 на користь
відкритого акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 711 308 грн.

Посилаючись на ухилення ОСОБА_5 від
виконання зобов'язань за вказаним
рішенням суду, заступник начальника
підрозділу відділу ДВС ГУЮ просив
тимчасово обмежити його у праві виїзду
за межі України.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 07 червня 2011 року
заборонено ОСОБА_5 виїзд за межі
України до повного погашення боргового
зобов'язання.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 просить скасувати
ухвалу суду. На думку апелянта ухвала
суду є незаконною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника банку та представника
боржника, дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали місцевого суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції
виходив із того, що боржник ухиляється
від добровільного погашення указаної
заборгованості.

Проте погодитись із таким висновком
суду повністю не можна, оскільки суд
дійшов його із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
передбачено, як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність невиконаних
зобов'язань, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено, що
в провадженні Центрального ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції (в подальшому у підрозділі
відділу ДВС ГУЮ, а на даний час у
Корабельному ДВС Миколаївського
міського управління юстиції)
знаходиться виконавчий лист
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 02 грудня 2009 року про
солідарне стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на
користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» 710
413 грн. заборгованості за кредитним
договором та з кожного по 975 грн.
судового збору.

В підтвердження ухилення ОСОБА_5 від
виконання зобов'язань за рішенням суду
представником підрозділу відділу ДВС
ГУЮ надані суду постанова
Центрального ДВС від 03 лютого 2010 року
про відкриття виконавчого провадження,
постанова підрозділу відділу ДВС ГУЮ
про прийняття до виконання вказаного
виконавчого листа від 16 липня 2010 року
та лист зазначеного підрозділу до
ОСОБА_5 про роз'яснення його прав (а.с.
4-6).

Докази, які б свідчили про ухилення
боржника, який є майновим поручителем,
від виконання зобов'язання, в
матеріалах справи відсутні.

При цьому, така санкція, як тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, передбачена не за наявності
факту невиконання зобов'язань, а за
ухилення від їх виконання.

Проте, суд, задовольняючи подання, не
з'ясував, чи дійсно ОСОБА_5 свідомо не
виконував належні до виконання
зобов'язання.

Навпаки, з доданих до апеляційної
скарги письмових доказів вбачається,
що для забезпечення виконання
кредитного договору, ОСОБА_5 передав в
іпотеку належних йому на праві
власності дві земельні ділянки у селі
Залізний Порт Голопристанського
району Херсонської області, кожна
вартістю по 494 749 грн. (а.с. 29), на які
державним виконавцем 15 квітня 2010 року
було накладено арешт (а.с. 31).

Тобто, зазначеними письмовими доказами
підтверджується, що ОСОБА_5 не
ухиляється від виконання судового
рішення, надає необхідні документи
щодо свого матеріального стану,
належного йому майна, яке він передав в
іпотеку в забезпечення виконання
кредитного договору укладеного з
ОСОБА_7

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
дійшла висновку про недоцільність
застосування тимчасового обмеження
ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України,
оскільки боржником вживаються заходи
для виконання зобов'язань за
виконавчим листом і він не ухиляється
від їх виконання.

Суд першої інстанції, прийшовши до
висновку про застосування тимчасового
обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі
України, не обґрунтував ухилення
боржника від виконання зобов'язань, а
також не звернув уваги на ст. 33
Конституції України відповідно до
якої, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду підлягає
скасуванню, як незаконна і
необґрунтована, з постановленням нової
ухвали про відмову в задоволенні
подання.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 07 червня 2011 року
скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання заступника
начальника підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області про тимчасове обмеження ОСОБА_5
у праві виїзду за межі України
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий

Судді