У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ПАТ КБ
„Приватбанк" Станкевича В.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 жовтня 2013
року у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки за кредитним
договором.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, що з'явились у
судове засідання, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 24 жовтня
2013 року позов задоволено. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №ROVPGA00000026 від 5 червня 2007
року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
„Приватбанк", в розмірі 575526,88 долара
США, що за курсом НБУ складає 4592704 грн. 50
коп., звернуто стягнення на предмет
іпотеки, за початковою узгодженою
сторонами, ціною реалізації 3181197 грн.:

нежитлове приміщення загальною площею
114,5 кв.м., торговою площею 43,6 кв.м.,
розташоване по вул.Соборній 19/21 в
м.Рівне, з початковою ціною реалізації
982982 грн. 50 коп., належне ОСОБА_4 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 6 жовтня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу за реєстровим №5114 та КП
Рівненське міське БТІ за реєстровим
№247581;

нежитлове приміщення загальною площею
197,7 кв.м., основною площею 163,3 кв.м.,
розташоване на АДРЕСА_1, з початковою
ціною реалізації 1497577 грн. 50 коп.,
належне ОСОБА_4 на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від
31 січня 2005 року, посвідченого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу за реєстровим №506
та КП Рівненське міське БТІ за
реєстровим №96091389;

приміщення магазину загальною площею
99,1 кв.м., основною площею 79,8 кв.м.,
розташоване на АДРЕСА_2, з початковою
ціною реалізації 700637 грн., належне
ОСОБА_4 на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 23 липня 1996
року, зареєстрованого Рівненським
міським БТІ від 29 липня 1996 року за
реєстровим №1-72-72 та КП Рівненське
міське БТІ за реєстровим №13802927,

шляхом продажу предметів іпотеки ПАТ
КБ „Приватбанк" з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, з отриманням з Державного
реєстру прав власності, дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах, організаціях незалежно
від форм власності та підпорядкування
та вчинення всіх необхідних дій для
продажу предмета іпотеки. Рішенням
вирішено питання про стягнення з
відповідача на користь позивача
судового збору в розмірі 3326 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
вказує на незаконність рішення суду
першої інстанції, яке полягає в тому, що
вказаний судом спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки
суперечить чинному законодавству та
договору іпотеки укладеного між
сторонами. Вважає, що суд в рішенні не
вказав всіх необхідних складових, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки, не вирішено
питання щодо збереження предмета
іпотеки до його реалізації, не
зазначено способу реалізації предмета
іпотеки, у відповідності до ст.38 Закону
України „Про іпотеку", не вказано
пріоритету та розміру вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з предмета іпотеки. Доводить, що суд не
звернув увагу щодо пропуску позивачем
строку звернення до суду, при цьому
покликається на те, що за графіком
погашення заборгованості встановлені
окремі самостійні зобов'язання щодо
погашення заборгованості частинами, а
тому визначена окрема
відповідальність. Вважає, що суд першої
інстанції повинен був провести оцінку
вартості предмета іпотеки
задовольнивши клопотання відповідача.
За викладених обставин просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що 5 червня 2007 року, між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
„Приватбанк" укладеного кредитний
договір №ROVPGA00000026 за яким відповідач
отримав кредит у розмірі 520394,01 долара
США із сплатою відсотків за
користування у розмірі 10,56% на рік на
суму залишку заборгованості та строком
повернення 3 червня 2010 року.

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та позичальником укладеного
договір іпотеки не житлових приміщень
за яким відповідач передав позивачу
нерухоме майно, а саме нежитлові
приміщення загальною площею 99,1 кв.м.,
основною площею 79,8 кв.м., розташоване на
АДРЕСА_2, загальною площею 197,7 кв.м.,
основною площею 163,3 кв.м., розташоване
на АДРЕСА_1, приміщення магазину
загальною площею 99,1 кв.м., основною
площею 79,8 кв.м., розташоване на АДРЕСА_2.
Сторонами визначена загальна вартість
предмета іпотеки 3181197 грн.

Відповідач договірні
зобов'язання за кредитним договором
виконував неналежним чином, а станом на
24 січня 2012 року утворилась
заборгованість яка складала 575526,88
долара США, що становило 503374,77 долара
США - кредит, 49574,54 долара США - проценти
за користування кредитом, 10105,10 долара
США - комісія за користування кредитом,
12 472,47 долара США - пеня за несвоєчасне
виконання договірних зобов'язань. Дані
обставини відповідачем не спростовано.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що у відповідача виникло
право на звернення предмета іпотеки в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, виходячи з
договірних зобов'язань, умов
укладеного договору іпотеки та норм
матеріального права, що регулюють дані
правовідносини.

Безпідставним є доводи
відповідача, що реалізація майна, що
перебуває в іпотеці, може відбуватися
за умов визначених п.27 договору іпотеки
лише в позасудовому порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з положень ч.1 ст.589 ЦК України,
що у разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Наявність договору про позасудове
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки не позбавляє
іпотекодержателя права звернення
стягнення на предмет іпотеки в
судовому порядку (ч.2 п.38 постанови №5
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних спав від 30 березня 2012 року
„Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин").

Таке звернення відбувається у
відповідності до ч.1 ст.590 ЦК України за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що у
відповідача виникла заборгованість у
сумі 575526,88 долара США за кредитним
договором, а його дії та наміри не
свідчать про виконання договірних
зобов'язань за кредитним договором та
повернення кредиту за графіком
визначеного кредитором, тому у банка
виникло право, на підставі ч.2 ст.590 ЦК
України, як заставодержателя,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а реалізація цього права
відповідає умовам укладеного договору
іпотеки та положенням ст.38,39 Закону
України „Про іпотеку", на які посилався
суд першої інстанції при задоволенні
позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо пропуску
позивачем строку позовної давності
звернення до суду, з посиланням
відповідача на умови графіку погашення
кредитних зобов'язань.

Відповідно до умов кредитного
договору від 5 червня 2007 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ
„Приватбанк" строк повернення кредиту
визначений 3 червня 2010 року.

У відповідності до ч.1 ст.260 ЦК
України позовна давність обчислюється
за загальними правилами визначення
строків встановлених ст.ст.253-255 цього
Кодексу. Початок перебігу строку,
відповідно до ст.253 ЦК України,
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Загальна позовна давність, за
ст.257 ЦК України, встановлюється
тривалістю три роки.

Позивачем позов до суду подано 16
лютого 2012 року (а.с.2), тобто після
закінчення строку повернення кредиту,
який визначений кредитним договором 3
червня 2010 року, в межах приписів ст.257 ЦК
України, інші строки виконання
кредитного договору сторонами не
визначалися.

Не підлягає застосуванню
спеціальна позовна давність, визначена
ст.258 ЦК України, за тих обставин, що за
позовними вимоги відбулось звернення
стягнення на предмет іпотеки, а не
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо подвійного
стягнення на предмет іпотеки, адже за
змістом рішення суду звернуто
стягнення саме на майно, що перебуває
під іпотекою. у відповідності до
договору іпотеки від 5 червня 2007 року за
№ROVPGA00000026.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
ухвалено без порушень норм
матеріального і процесуального права,
судом з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, в повній мірі,
апеляційна скарга не містить посилань
на закон, з порушенням якого ухвалено
рішення, та не спростовує правильності
висновків суду, а тому відсутні
підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
Н.М. Ковальчук

М.П. Григоренко