Справа 206/1301/13-ц
Провадження 2/206/4/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков
А.О.,

при секретарі Віткалов
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Самарська районна у м.Дніпропетровську
рада, Управління Держземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про усунення порушень правил
добросусідства при користуванні
земельною ділянкою, права власності на
землю, та повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки, стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2013 року ОСОБА_1 подала в
Самарський районний суд
м.Дніпропетровська позовну заяву до
ОСОБА_2, треті особи: Самарська районна
у м. Дніпропетровську рада, Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення порушень
правил добросусідства при
користуванні земельною ділянкою, права
власності на землю, та повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 08 липня 2013 року в даній
цивільній справі було призначено
проведення судової
будівельно-технічної експертизи за
клопотанням ОСОБА_2 для встановлення
розмірів земельних ділянок та
розташування спірних побудов
земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.
Провадження у справі було зупинено. 31
жовтня 2013 року зазначену ухвалу було
скасовано та відновлено провадження у
зв'язку з тим, що не була проведена
оплата.

11 листопада 2013 року за клопотанням
відповідача було повторно призначено
судову будівельно-технічну експертизу
для встановлення розмірів земельних
ділянок та розташування спірних
побудов земельних ділянок АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 Провадження у справі було
зупинено. Оплата експертизи була
проведена не в повному обсязі, у зв'язку
з чим цивільна справа була повернута
експертною установою до суду, і 11
березня 2014 року відновлено
провадження по справі.

В позові ОСОБА_1 посилається на те, що їй
на праві особистої приватної власності
належить садиба АДРЕСА_1. Зазначена
садиба складається із: а) земельної
ділянки розміром 709 кв.м; б) житлового
будинку А-1, який складається із
приміщень: коридору 1-1, площею 11,3 кв.м,
санвузла 1-2, площею 7 кв.м, кухні 1-3,
площею 10,6 кв.м, житлової кімнати 1-4,
площею 18,9 кв.м, житлової кімнати 1-5,
площею 12,7 кв.м, житлової кімнати 1-6,
площею 13,4 кв.м, холу І площею 12,4 кв.м,
загальною площею - 86,3 кв.м, житловою - 45,0
кв.м; в) споруд та будівель: сараю - Б,
сараю - В, навісу - Д, навісу - Е та споруд
№1-9.

З 2005 року користувачем і фактичним
володільцем суміжної земельної
ділянки АДРЕСА_2 є відповідач - ОСОБА_2,
який придбав житловий будинок та
господарські споруди у третіх осіб:
ОСОБА_3, ОСОБА_4.

ОСОБА_2 у 2010 році почав будівництво на
своїй земельній ділянці по межі з
земельною ділянкою ОСОБА_1

Впродовж 2010-2012 р.р. ОСОБА_2 вчинив дії,
які порушують правила добросусідства
та порушив права ОСОБА_1 як власника
земельної ділянки, с саме: розмістив
самовільно побудовані об'єкти
будівництва ближче одного метра до
межі, в тому числі незакінчене
будівництво нового житлового будинку,
переніс межу, що поділяє позивача та
відповідача земельні ділянки на 75 см
вглиб земельної ділянки ОСОБА_1 та
встановив капітальний суцільний
бетонний паркан, який негативно
впливає на стан земельної ділянки
позивача та внаслідок чого також
змінилася конфігурація меж земельної
ділянки.

Крім цього, відповідно до Акту про
комісійне обстеження домоволодіння
ОСОБА_1 від 27.11.2011 року працівниками
Самарської районної у місті
Дніпропетровську ради та висновку
будівельно-технічного експертного
дослідження від 24.11.2012 року за №922-11,
відповідач своїми діями порушив ДБН
В.3.2.-9-2009 «Реконструкція, ремонт,
реставрація об'єктів, житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт»,
п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування,
планування і забудова міських і
сільських поселень», оскільки
недодержався при забудові земельної
ділянки відстані до межі сусідньої
ділянки - в один метр, та не забезпечив
влаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, які
повинні запобігати стіканню
атмосферних опадів на територію садиби
АДРЕСА_1.

Таким чином, у зв'язку з самовільним
будівництвом, відповідачем,
вищезазначеного нового житлового
будинку, споруд та будівель,
капітального суцільного бетонного
паркану, ОСОБА_1 завдається багато
незручностей, які унеможливлюють
користуватися земельною ділянкою за
цільовим призначенням для
обслуговування споруд, і вона втрачає
свої родючі властивості, оскільки
фактично все затемняється, не
провітрюється та на неї з даху споруд
відповідача стікають всі відведені ним
атмосферні опади, які підмивають та
руйнують споруди, підвищують вологість
на земельній ділянці та змивають з неї
родючий земляний шар.

Земельний спір між позивачем та
відповідачем розглядався Самарською
районною у місті Дніпропетровську
радою, Інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю у
Дніпропетровській області, Самарським
РВ ДГУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області,
квартальним комітетом №17 в
Самарському районі м.
Дніпропетровську, але спір не був
вирішений по суті спірних відносин,
оскільки не були поновлені права
позивача як власника земельної
ділянки, і вище зазначені виконавчі
органи влади рекомендували звернутися
до суду, що підтверджується протоколом
засідання комісії з питань земельних
спорів Самарської районної у місті
Дніпропетровську ради від 23.01.2013 року.

Межі між земельними ділянками ОСОБА_5
та ОСОБА_2 були встановлені задовго до
того, як відповідач вступив у власність
вказаним домоволодінням. Межі також
закріплені у державному акті на право
власності на земельну ділянку, як
позивача домоволодіння, так і сусідніх
домоволодінь. Відповідач самовільно
пересунув у бік позивачки їхню спільну
межу між земельними ділянками
домоволодінь. На звернення позивачки
щодо повернення у первісний стан,
відповідач ніяким чином не реагує.
Внаслідок новозбудованих відповідачем
будівель, ОСОБА_1 не має змоги
повноцінно користуватися частиною
своєї земельної ділянкою.

Добровільно усунути порушення прав, як
власника земельної ділянки, та
відшкодувати завдану моральну шкоду
відповідач відмовився.

Позивачка просить зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 усунути порушення
її права власності на земельну ділянку
АДРЕСА_1, шляхом наступного: відновити
межу, що поділяє земельні ділянки
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, згідно з даними
земельно-кадастрової документації,
повернути самовільно зайняту частину
земельної ділянки, перенести паркан
вглиб земельної ділянки відповідача на
відстань одного метра від межі, знести
за рахунок відповідача будівлі і
споруди, які знаходяться ближче одного
метра від межі; стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. та
судові витрати (а.с. 3-8).

У судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
наведених у позовній заяві.
Представник позивачки додатково
пояснив, що відповідач придбав сусіднє
домоволодіння і почав самовільне
будівництво. Між сторонами виникли
конфлікти, оскільки відповідач
встановив паркан без дозволу і без
дотримання норм на земельній ділянці
позивача. Також відповідачем
спричинена моральна шкода, через
постійну нервову напругу, бо було
захвачено земельну ділянку позивача.

Відповідач та його представник
адвокат ОСОБА_7 проти позову
заперечували в повному обсязі,
вважаючи, що порушень не було. Пояснили,
що відповідач переробив лише
надстройки. Гараж вже існував. Паркан
він поставив майже по розміщенню
старого у 2012 році. Що він не власник
земельної ділянки він не знав.

Третя особа ОСОБА_3 пояснив, що дійсно
він з сестрою продав відповідачу
домоволодіння АДРЕСА_2 у 2005 році. До них
звертався відповідач з проханням
надати довіреність для оформлення
земельної ділянки. Оформив він її чи ні
йому не відомо. Завжди задня стінка
гаражу була межею земельних ділянок.
Коли позивач приватизовувала земельну
ділянку, він з сестрою підписували акт
щодо меж.

Представник третьої особи Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради
просила суд вирішити питання згідно
чинного законодавства та на підставі
наявних доказів по справі. Пояснила, що
дійсно до них зверталася позивач з
проханням вирішити спір між сторонами
але відповідач двічі не з'явився, тому
позивачу запропоновано звернутися до
держкомзему та провести експертизу.

Третя особа Управління
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області
надали до суду письмові пояснення, що
вони не є належною стороною по справі.
Щодо витребування технічної
документації на земельну ділянку
АДРЕСА_2 повідомили, що 04 серпня 2008 року
у приміщенні сталася пожежа, внаслідок
чого було знищено Державний фонд
документації із землеустрою та інші
матеріальні цінності, у тому числі
запитувана технічна документація.
(а.с.а.с. 140-141 том 1.)

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8, пояснив, що він голова
квартального комітету. До нього
звернулася позивач зі скаргою. Він
ознайомився з документами та звернувся
до Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, було складено
акт та оглянуто земельні ділянки. Було
виявлено порушення з боку ОСОБА_2, на
виклики до виконкому він не з'являвся.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 пояснила, що вона сусідка
сторін. У позивачки стояв не
добудований паркан від АДРЕСА_1 до
гаража відповідача. У сторін виникли
конфлікти. Відповідач ОСОБА_2 поставив
швидко свій паркан. Гараж відповідача
будував ще колишній власник ОСОБА_3, а
ОСОБА_2 добудував мансарду над гаражем
та навіс поряд із гаражем, з яких
відбувається затінення земельної
ділянки та всі опади потрапляють на
город ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10, пояснила, що вона родич
позивачки. Їх чоловіки рідні брати. Ще у
1992 році, коли власником домоволодіння
АДРЕСА_2 був ОСОБА_3, за згодою всіх він
побудував одноповерховий гараж на
межі. Паркану раніше не було, а межею
слугувала стінка гаражу. Але коли
власником став ОСОБА_2, він всупереч
всім поставив паркан, а над гаражем
побудував другий поверх.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 пояснив, що він чоловік
позивача і після смерті своєї бабусі
був власником домоволодіння АДРЕСА_1, а
потім передав його дружині. Відносини у
них з відповідачем вкрай погані.
Відповідач поставив новий паркан без
дозволу. Власник земельної ділянки не
ОСОБА_2 Його просили надати документи
на будинок, але він казав, що у нього все
гаразд і не надає. Другий поверх з
гаражу відповідача робить їм тінь, вода
з нгавісу тече у город. Раніше межа йшла
по гаражу.

У судовому засіданні 03.07.2013р. дав
пояснення експерт ОСОБА_12, згідно яких
відповідач ОСОБА_2 здвинув свій паркан
на земельну ділянку позивача ОСОБА_1,
щодо будівлі також є порушення
будівельних норм і правил, при цьому
домоволодіння позивача і відповідача
межують між собою. Всі опади з навісу
спадають на сусідню земельну ділянку,
другий поверх над гаражем спричиняє
затінення.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, покази свідків, експерта,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
праві приватної власності належить
садиба АДРЕСА_1, що підтверджується
договором дарування від 06 жовтня 2007
року, який посвідчено приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
реєстр за №10832, Державним актом на
право приватної власності на землю,
кадастровий номер :09:305:0025, виданий
на підставі рішення Дніпропетровської
міської Ради народних депутатів від
02.02.1998 року (а.с.9-10 том 1).

Власником суміжної земельної
ділянки АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
підтверджується державним актом
приватної власності на землю, виданого
на підставі рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради народних депутатів від 10 жовтня 2001
року, ІІІ-ДП № 071999, Д* № 037783 код ДЗК 84237006
(а.с. 208 том 1).

Земельні ділянки сторін є сусідніми і
мають спільні межі.

Згідно технічного паспорту на садибний
житловий будинок АДРЕСА_1 від 13.07.2007
року, складається із: земельної
ділянки, розміром 709 кв.м., житлового
будинку А-1, який складається із
приміщень: коридору 1-1, площею 11,3 кв.м.;
санвузол 1-2, площею 7 кв.м.; кухні 1-3,
площею 10,6 кв.м.; житлової кімнати 1-4,
площею 18,9 кв.м.; житлової кімнати 1-5,
площею 12,7 кв.м.; житлової кімнати 1-6,
площею 13,4 кв.м.; холу - І, площею 12,4 кв.м.;
загальною площею - 86,3 кв.м., житловою - 45,
0 кв.м., споруд та будівель: сараю - Б,
сараю - В, навісу - Е, споруд № 1-9, І інших
споруд (а.с. 11-15 том 1).

Відповідно до акту про комісійне
обстеження домоволодіння гр.. ОСОБА_1 по
АДРЕСА_1 від 27.11.2012 року Самарською
районною у місті ради, встановлено, що
гр. ОСОБА_2 побудував паркан у вересні
2012 року, частково захопивши територію
земельної ділянки гр. ОСОБА_1, а
будівництво нового будинку ведеться по
межі земельних ділянок, що є порушенням
ДБН В.3.2-9-2009. Також на покрівлі будинку
відсутні водозливи і вся дощова вода
попадає на територію земельної ділянки
сусідів, що призводе до її підтоплення
(а.с. 24 том 1).

Згідно технічного паспорту на садибний
житловий будинок АДРЕСА_2 від 02.09.2005
року, складається із: земельної
ділянки, розміром 849 кв.м., житлового
будинку А-1, який складається із
приміщень: коридору 1, площею 11,3 кв.м.;
коридор 2, площею 8,8 кв.м.; санвузол 3,
площею 2,9 кв.м.; жила 4, площею 14,1 кв.м.;
жила 5, площею 11,8 кв.м.; жила 6, площею 5,9
кв.м.; кухня 7, площею 5,9 кв.м.; веранда І,
площею 3,4 кв.м., разом по буд. літ А-1
загальною площею - 64,1 кв.м., житловою - 31,
8 кв.м. (а.с. 28-30 том 1).

23 січня 2013 року Самарська районна у м.
Дніпропетровську рада провела
засідання комісії з питань земельних
спорів, де запропоновано ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 вирішити питання у
відповідності ст. 103 ЗК України
«Добросусідство», провести технічну
експертизу щодо визначення порядку
користування земельними ділянками.
Звернутися до управління «Держкомзем»
у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області для виносу
меж земельної ділянки в натурі,
отримати схему порушення межі з боку
домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.а.с.31-32 том 1)

22 березня 2013 року рішенням Самарської
районної ради у м. Дніпропетровську
зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2
додержуватися правил добросусідства.
(а.с. 193 том 1)

За висновком будівельно-технічного
експертного дослідження № 922-11 за
листом-замовленням від 24.11.2012р. ОСОБА_1,
складений 29.11.2012 року судовим експертом
ОСОБА_12 розмір земельної ділянки
домоволодіння, що розташоване за
адресою АДРЕСА_1, згідно з наданими на
дослідження документами становить 703
кв.м., а довжина меж частини земельної
ділянки кута вказаного домоволодіння,
що межує з сусіднім домоволодінням з
боку меж домоволодіння по АДРЕСА_2
дорівнює 12,81 м та з боку меж
домоволодіння по другому АДРЕСА_3
дорівнює 8,03 м. Фактичні розміри меж
земельної ділянки домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
становлять: довжина межі частини
земельної ділянки кута домоволодіння
об'єкту дослідження, що межує з
сусіднім домоволодінням з боку меж
домоволодіння по АДРЕСА_2 дорівнює 13,58 м
замість 12,81 м (різниця +0,77 м) та з боку
меж домоволодіння по АДРЕСА_3 дорівнює
7,28 м замість 8,03 м (різниця -0,75 м), що
викликане встановленням паркану з боку
домоволодіння по АДРЕСА_2. Дані щодо
фактичної відстані у 0,61 м від будівель,
які знаходяться у стадії будівництва,
домоволодіння по АДРЕСА_2 до спільної
межі з домоволодінням по АДРЕСА_1, що
порушують вимоги п. 3.25* ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» в
частині відстані до межі сусідньої
ділянки та не забезпечують влаштування
необхідних інженерно-технічних
заходів, що запобігатимуть стіканню
атмосферних опадів з покрівель та
карнизів будівель на територію
суміжної ділянки домоволодіння по
АДРЕСА_1 (а.с. 33-94 том 1).

Спірні правовідносини регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог так і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 96 Земельного кодексу України
передбачені обов'язки
землекористувачів, які зобов'язані:

а) забезпечувати використання землі за
цільовим призначенням;

б) додержуватися вимог законодавства
про охорону довкілля;

в) своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату;

г) не порушувати прав власників
суміжних земельних ділянок та
землекористувачів;

ґ) підвищувати родючість ґрунтів та
зберігати інші корисні властивості
землі;

д) своєчасно надавати відповідним
органам виконавчої влади та органам
місцевого самоврядування дані про стан
і використання земель та інших
природних ресурсів у порядку,
встановленому законом;

е) дотримуватися правил добросусідства
та обмежень, пов'язаних з встановленням
земельних сервітутів та охоронних зон;

є) зберігати геодезичні знаки,
протиерозійні споруди, мережі
зрошувальних і осушувальних систем.

Зміст добросусідства визначено ст. 103
ЗК України:

1. Власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

2. Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

3. Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них та використання цих
ділянок із запровадженням і
додержанням прогресивних технологій
вирощування сільськогосподарських
культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна
організація територій, дотримання
сівозмін, встановлення, зберігання
межових знаків тощо).

ОСОБА_2 всупереч наведеним нормам
порушив права суміжного
землекористувача, розмістив
самовільно побудовані об'єкти
будівництва ближче одного метра до
межі, в тому числі незакінчене
будівництво нового житлового будинку,
переніс межу, що поділяє зімельні
ділянки та встановив бетонний паркан, а
також зміст добросусідства, завдаючи
суттєвих незручностей сусіду.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу
України право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 79 ЗК України встановлено, що
земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку
поширюється в її межах на поверхневий
(ґрунтовий) шар, а також на водні
об'єкти, ліси і багаторічні насадження,
які на ній знаходяться, якщо інше не
встановлено законом та не порушує прав
інших осіб.

Право власності на земельну ділянку
розповсюджується на простір, що
знаходиться над та під поверхнею
ділянки на висоту і на глибину,
необхідні для зведення житлових,
виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 90 ЗК України прямо визначено,
що власники земельних ділянок мають
право:

а) продавати або іншим шляхом
відчужувати земельну ділянку,
передавати її в оренду, заставу,
спадщину;

б) самостійно господарювати на землі;

в) власності на посіви і насадження
сільськогосподарських та інших
культур, на вироблену продукцію;

г) використовувати у встановленому
порядку для власних потреб наявні на
земельній ділянці загальнопоширені
корисні копалини, торф, лісові
насадження, водні об'єкти, а також інші
корисні властивості землі;

ґ) на відшкодування збитків у випадках,
передбачених законом;

д) споруджувати жилі будинки, виробничі
та інші будівлі і споруди.

2. Порушені права власників земельних
ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки,
що передбачено ч.2 ст. 212 ЗК України.

Також і стаття 104 ЗК України визначає,
що власники та землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
припинення діяльності на сусідній
земельній ділянці, здійснення якої
може призвести до шкідливого впливу на
здоров'я людей, тварин, на повітря,
земельні ділянки та інше.

Відповідно до ст. 106 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Статтею 375 Цивільного кодексу України
визначено, що власник земельної
ділянки має право зводити на ній
будівлі та споруди, створювати закриті
водойми, здійснювати перебудову, а
також дозволяти будівництво на своїй
ділянці іншим особам.

2. Власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно.

3. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

За встановлених обставин справи, є
достатні підстави вважати позивача та
відповідача користувачами земельних
ділянок, на яких розміщені їхні
будинки, будівлі та споруди, придбані у
встновленому законом порядку
(спадкування, купівля-продаж), у межах,
необхідних для їх обслуговування.
Проте відповідач ОСОБА_2 не є власником
земельної ділянки, крім того частково
його споруди зведені на земельній
ділянці позивача, не відповідають
вимогам будівельних норм і правил.

За приписами статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Аналізуючи факти, встановлені у
судовому засіданні в їх сукупності,
співставляючи їх зі змістом приведених
норм, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як
власник земельної ділянки вправі
вимагати усунення порушень своїх прав
шляхом відновлення межі земельної
ділянки з перенесенням паркану та
зобов'язання відповідача ОСОБА_2 знести
ті споруди, що збудовані без додержання
будівельних норм, внаслідок існування
яких потенційно погіршуються умови
землекористування позивача, тобто
знесення надбудови (другого поверху)
гаража літ. Г та навісу, побудованого
безпосередньо до гаража. Щодо інших
споруд позивач конкретних вимог не
заявляє, під час розгляду справи
обставин, які давали би підстави для
аналогічного рішення з приводу інших
об'єктів відповідача, встановлено та
здобуто не було.

Вирішуючи спір в частині
відшкодування моральної шкоди суд
виходить із наступного.

У відповідності до ст. 23
Цивільного кодексу України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних чи душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вона є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Позовні вимоги у частині відшкодування
моральної шкоди у сумі 40000,00 грн.
мотивуються душевними стражданнями,
яких позивач зазнала внаслідок
неправомірних дій відповідача по
самовільному захвату частини її
власності - земельної ділянки, та
негативного впливу на неї, у зв'язку з
проведеними відповідачем будівельних
робіт з порушенням діючого
законодавства. Внаслідок цього вона
змушена ходити по різним інстанціям.

Однак на думку суду доводи позивача
щодо стягнення моральної шкоди не
охоплюються підставами, передбаченими
ст. 23 ЦК України, оскільки шкода власне
земельній ділянці як майну ОСОБА_1
жодними доказами не підтверджена, самі
по собі факти затінення та надмірного
зволоження земельної ділянки,
проведення на ній робіт зі
встановлення паркану не доводять її
пошкодження. Витрачання сил та
особистого часу на відновлення своїх
прав взагалі не передбачено законом як
підставу стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 23, 375, 391 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 78, 79, 81, 90, 91, 103, 104,
106, 107, 211, 212 Земельного кодексу України ,
ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути порушення
права власності на земельну ділянку
АДРЕСА_1 шляхом: відновлення межі, що
поділяє земельні ділянки АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 відповідно до Акту
встановлення існуючих зовнішніх меж
земельної ділянки в натурі від 24
березня 2010 року, перенесення паркану за
межу земельної ділянки АДРЕСА_1,
знесення надбудови (другого поверху)
гаража літ. Г та навісу, побудованого
безпосередньо до гаража літ. Г за
адресою АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 114,70 грн., 300,00 грн. витрат
на оплату допиту експерта, 700,00 грн.
витрат на правову допомогу, загалом 1114
(одну тисячу сто чотирнадцять) грн. 70
коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков