Справа №480/664/13-ц 03.04.2014 03.04.2014 03.04.2014
Провадження №22-ц/784/1114/14
провадження № 22ц/784/1114/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Свіщуку О.В.,

за участі: представника позивача
ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_7

на рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 24
лютого 2014 року

за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу
та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

В березні 2013 року ОСОБА_7 звернувся з
позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу
та поділ спільного майна подружжя.

Позивач зазначав, що 23 вересня 2000 року
він уклав шлюб з відповідачкою. Від
шлюбу мають доньку - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу, 27 липня 2006 року вони
придбали за спільні кошти квартиру
АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за
відповідачкою.

Посилаючись на те, що з кінця 2012 року
вони з відповідачкою не підтримують
подружніх стосунків, а також на те, що
добровільної згоди щодо поділу майна в
них немає, позивач просив суд розірвати
шлюб та провести поділ спільного
сумісного майна подружжя, визнавши за
ними право власності по ? частині
спірної квартири.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 24
лютого 2014 року позов задоволено
частково. Постановлено розірвати шлюб
між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а також провести
поділ спільного майна подружжя,
визнавши за ОСОБА_7 право власності на
1/3 частку, а за ОСОБА_5 - на 2/3 частки
квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
рішення в частині поділу майна
подружжя змінити, визнавши за ним та
відповідачкою право власності на
спірну квартиру по ? частці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Вирішуючи спір в частині вимог про
поділ спільного майна подружжя, суд
першої інстанції виходив з наявності
підстав для збільшення частки
відповідачки, оскільки з нею проживає
дитина.

Однак, не з усіма висновками суду можна
погодитись.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
вересня 2000 року. Від шлюбу мають доньку
- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2012 року
сторони подружніх стосунків не
підтримують.

За час шлюбу вони придбали за спільні
кошти квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для розірвання
шлюбу, а також, що спірна квартира є
об'єктом спільної сумісної власності
сторін.

Рішення в цій частині сторони не
оскаржували, а тому колегія суддів його
не перевіряє.

Разом з тим, визначаючи розмір часток
майна дружини та чоловіка, суд не
звернув належної уваги на положення
сімейного законодавства щодо умов, за
яких відповідна частка може бути
збільшена.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Можливість збільшення частки майна
дружини, чоловіка, з якими проживають
діти, передбачена ч. 3 вказаної норми,
але за умови, що розмір аліментів, які
вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Отже, для застосування ч. 3 ст. 70 СК
України необхідна певна умова, а саме
наявність аліментних зобов'язань, яких
недостатньо для забезпечення
відповідних потреб дитини.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що ОСОБА_7 не має аліментних
зобов'язань ні перед дружиною - ОСОБА_5,
ні перед донькою, яка проживає з
відповідачкою.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що підстави для збільшення
частки відповідачки, передбачені ч. 3
ст. 70 СК України, відсутні.

Тому, при визначені часток майна
сторін, необхідно виходити з рівності
цих часток відповідно до ч. 1 ст. 70 СК
України.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на вказані
обставини справи та вимоги
матеріального права, рішення в частині
поділу майна подружжя підлягає зміні
на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з
визнанням права власності сторін по ?
частки квартири.

Рішення в частині розподілу судових
витрат підлягає залишенню без зміни,
оскільки стягнута судом сума судового
збору відповідає пропорційності
задоволених вимог позивача.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 24 лютого 2014
року в частині поділу майна подружжя
змінити.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Рішення в іншій частині залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: