Справа № 2/217/3/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2014 року Авдіївський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді Соболєвої І.П.,

при секретарі
Сильчевій Ю.С.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Авдіївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та відновлення меж
земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та відновлення меж
земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач вказав,
що йому на праві приватної власності
належить земельна ділянка, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується державним актом. На
плані зовнішніх меж земельна ділянка
межує з земельною ділянкою відповідача
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2. В теперішній час
межа порушена та не відповідає
державному актові. Відповідачі
встановили паркан між ділянками
фактично на території ділянки
позивача, захвативши у глибину від 3,5 до
4 метрів ділянки. Посилаючись на ст. 391
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), ст.ст. 106, 152 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), позивач
просив зобов'язати відповідачів
усунути перешкоди у здійснені права
користування та розпорядження власною
земельною ділянкою шляхом приведення
огорожі у відповідність до державного
акту про право власності на землю в
межах позначок від "Б" до "В", визначених
в ньому планом зовнішніх меж земельної
ділянки.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити у повному
обсязі.

Відповідачі позовні вимоги не визнали,
просили відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши обставини справи
та перевіривши їх доказами в межах
заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

Як вбачається з державного акта про
право власності на землю від 25
листопада 1996 року, ОСОБА_1 на підставі
рішення виконкому Авдіївської міської
ради народних депутатів від 20
листопада 1996 року № 417 передається у
приватну власність земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2514 га в межах
згідно з планом; землю передано для
обслуговування житлового будинку та
ведення підсобного господарства. Копії
державного акту та рішення виконкому
наявні в матеріалах справи. Акту
відведення земельної ділянки в натурі
на місцевості суду не надано.

ОСОБА_5 на підставі державного акта про
право приватної власності на землю від
12 грудня 1997 року передано у власність
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2,
площею 0,2543 га в межах згідно з планом
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель 0,1000 га та ведення особистого
підсобного господарства 0,1543 га.
Рішення виконкому, на підставі якого
передається вказана ділянка у
власність ОСОБА_5, акту відведення
земельної ділянки в натурі на
місцевості суду не надано.

ОСОБА_3 належить будинок за адресою:
АДРЕСА_3, на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку від
10.10.2011, посвідченого приватним
нотаріусом Авдіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 Щодо
земельної ділянки право власності
ОСОБА_3 не оформлено. В матеріалах
справи наявний акт узгодження меж
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд ОСОБА_3
у АДРЕСА_3, який не підписаний власником
земельної ділянки АДРЕСА_1, тобто
позивачем у справі (а.с. 60).

У Відділі Держземагнтства у м. Авдіївці
Донецької області відсутні сумісний
план земельних ділянок, розташованих
за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 з
нанесенням основних об'єктів
нерухомості, означенням ділянки
накладення із зазначенням координат
цієї ділянки накладення та технічна
документація із землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі на місцевості, що
підтверджується листом від 03.12.2013 №
01-08/778.

Ухвалою суду від 02.04.2013 у справі
призначалась судова
будівельно-технічна експертиза, однак
19.06.2013 було отримано повідомлення
експерта про неможливість проведення
експертизи у зв'язку із ненаданням
додаткових матеріалів, а саме -
сумісного плану земельних ділянок.
Отже, проведення експертизи у справі є
неможливим.

Відповідно до частини 1 статті 106 ЗК
України, на яку посилається позивач в
обгрунтування позову, власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Тобто, зазначеною вимогою ЗК України
встановлюється право власника
земельної ділянки вимагати саме від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановлення твердих меж.
Проте, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували право
власності всіх сторін на вказані
земельні ділянки.

Відповідно до пункту 5 Порядку передачі
земельних ділянок у приватну власність
громадянам України, затвердженого
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року
№ 10, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 26 лютого 1993 року за № 7
(який втратив чинність, але діяв на час
отримання у власність позивачем
земельної ділянки), встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) виконують землевпорядні
органи за замовленням Ради народних
депутатів. Після встановлення меж
земельних ділянок, що передаються у
приватну власність, громадяни
одержують Державний акт на право
приватної власності на землю.

Однак, позивач не надав суду доказів
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості).

Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення чи реальної небезпеки
такого порушення. Тому власник
порушеного права може скористатися не
будь-яким, а лише конкретно визначеним
законом способом захисту свого права.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом, зокрема, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, застосування інших,
передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України. Доказування не повинно
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на даний час відсутні
документи, які б посвідчували право
власності сторін на належні їм
земельні ділянки. Відсутні також
документи, які б свідчили про
встановлення меж земельних ділянок
сторін. Отже, в межах даної справи
відсутні порушення прав та законних
інтересів позивача, які підлягали би
судовому захисту.

Крім того, до повноважень суду не
належить прийняття рішень про
розмежування земельних ділянок
сусідів, встановлення або відновлення
меж земельних ділянок тощо.

З огляду на викладене, суд вважає
заявлений позов необґрунтованим та
відмовляє у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 106, 152 Земельного кодексу України,
ст.ст. 10, 11, 57- 61, 88, 131, 208, 209, 212-215, 234, 256 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
відновлення меж земельної ділянки -
відмовити.

Проголошено вступну та резолютивну
частину судового рішення 2 квітня 2014
року, повний текст рішення
виготовлений 7 квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: