Номер провадження 22-ц/775/2463/2014
Головуючий в 1 інстанції Кравченко О.Ю.
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Забавіній М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Нові
технології та інструмент» про визнання
наказу про звільнення незаконним,
зміну підстав звільнення, стягнення
оплати за час простою, вихідної
допомоги та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2

на рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 07 лютого 2014
року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Краматорського
міського суду Донецької області від 07
лютого 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Нові технології та
інструмент» про визнання наказу про
звільнення незаконним, зміну підстав
звільнення, стягнення оплати за час
простою, вихідної допомоги та
моральної шкоди відмовлено в повному
обсязі.

З рішенням не погодився позивач та від
його імені представник ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення суду, ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, оскільки рішення
незаконне й необґрунтоване, прийнято з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням ,
незастосуванням норм матеріального
права, не відповідає обставинам справи,
суддя упереджено провела судовий
розгляд справи, не забезпечила засад
змагальності сторін у судовому
процесі, не перевірила докази
відповідача на відповідність їх
дійсності, не звернула увагу на
недостатність доказів, на підставі
яких було винесено рішення, адже
більшість доказів відповідача носить
сумнівний характер та протиріччя один
з одним та показаннями свідків,
необґрунтовано відмовлено в
задоволенні клопотання про виклик
ключового свідка ОСОБА_3, не з»ясовано
як рахувати дні 21 лютого 2013 року та 22
лютого 2013 року прогулами чи робочими
днями, судом прийнято докази
відповідача після розгляду справи по
суті, не з»ясовано з якої дати ОСОБА_1
був відсутній на роботі, проігнороване
клопотання про застосування до
рекомендованого листа, аналогії
закону, не прийнято до уваги заяву про
неналежність доказів та жодного
пояснення позивача.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги, просив
задовольнити.

Представник відповідача Очеретько Л.П.
заперечував проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з»явилися, дослідивши
матеріали цивільної справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом №12-к від 29 жовтня 2010 року
ОСОБА_1 прийнятий токарем-розточником 6
розряду до ТОВ «Нові технології та
інструмент». Табелем обліку робочого
часу за лютий 2013 року-серпень 2013 року
зафіксована відсутність ОСОБА_3 на
роботі з 21 лютого 2013 року по 30 серпня 2013
року. 28 березня 2013 року працівники
відповідача відвідували адресу
проживання позивача та залишили
повідомлення з проханням вийти на
роботу для надання пояснень про
причини відсутності на робочому місці.
23 липня 2013 року № 48 позивачу листом
запропоновано з»явитись на
підприємство. Наказом № 9-к від 30 серпня
2013 року позивач звільнений з
підприємства за прогули по п.4 ст.40
КЗпроП України з 20 лютого 2013 року. 03
вересня 2013 року листом № 56 позивача
повідомлено про звільнення,
запропоновано з»явитись за трудовою
книжкою. Рішенням Краматорського
міського суду Донецької області від 06
листопада 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: відповідача
зобов»язано змінити дату звільнення з
роботи ОСОБА_1 з 20 лютого 2013 року на 06
листопада 2013 року, видати новий наказ
про звільнення ОСОБА_1 з 06 листопада 2013
року. Наказом № 28 від 06 листопада 2013
року змінено дату звільнення з роботи
ОСОБА_1 з 20 лютого 2013 року на 06 листопада
2013 року та скасовано наказ про
звільнення ОСОБА_1 № 9-к від 30 вересня 2013
року. Наказом № 11-к від 06 листопада 2013
року, ОСОБА_1 звільнено з 06 листопада 2013
року за прогули відповідно до п.4 ст.40
КЗпроП України

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що позивач був
відсутній на робочому місці без
поважних причин, що є підставою для
звільнення за прогули, підстави для
зміни формулювання причин звільнення
відсутні, так як не надано доказів
отримання відповідачем заяви про
звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України,
відсутні підстави для оплати простою,
так як не доведено факт простою та
позивач не виходив на роботу, порушень
трудових прав позивача, які спричинили
йому моральні страждання не
встановлено.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального права.

При вирішенні спорів щодо законності
звільнення, потрібно з'ясувати, з яких
саме підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом та його
відповідність фактичним обставинам і
вимогам закону.

На підставі п.4 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин;

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40
КЗпП, суди повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

За змістом ст. 147 КЗпП України
звільнення як захід стягнення за
порушення трудової дисципліни можливе
лише у разі встановлення вини
працівника.

Надане роботодавцеві право звільнити
працівника вже за одноразове вчинення
прогулу може застосовуватися лише в
тому разі, якщо працівник скоїв прогул
без поважної причини. Оцінка причин, як
поважних чи ні, здійснюється судом при
розгляді спору про звільнення виходячи
з конкретних обставин і враховуючи
будь-які докази із передбачених
положеннями статті 27 ЦПК України.

Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням вимог КЗпП у
справах, в яких оспорюється
незаконність звільнення, саме
відповідач повинен довести, що
звільнення відбулося без порушення
законодавства про працю.

З матеріалів справи вбачається, що 30
серпня 2013 року наказом №9-к по ТОВ «Нові
технології та інструмент» ОСОБА_1 було
звільнено з 20 лютого 2013 року за п.4 ст.40
КЗпП України (арк..спр.85).

В обгрунтування підстав звільнення
відповідачем надано - доповідні ОСОБА_3
про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 25 по
28 лютого 2013 року (арк..спр.95), з 1 березня
по 18 березня 2013 року (арк.спр.94), з квітня
2013 року по 30 серпня 2013 року (арк..спр.93),
наказ №11 від 1 березня 2013 року, яким дні
з 21 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року
ОСОБА_1 оформлено прогулами (арк..спр.87),
наказ №17 від 29 березня 2013 року, яким дні
з 1 березня 2013 року по 29 березня 2013 року
ОСОБА_1 оформлено прогулами (арк..спр.88),
наказ №21 від 30 квітня 2013 року, яким дні
з 1 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року
ОСОБА_1 оформлено прогулами (арк..спр.89),
наказ №22 від 31 травня 2013 року, яким дні
з 7 травня 2013 року по 31 травня 2013 року
ОСОБА_1 оформлено прогулами (арк..спр.90),
наказ №23 від 27 червня 2013 року, яким дні
з 3 червня 2013 року по 27 червня 2013 року
ОСОБА_1 оформлено прогулами (арк..спр.91),
наказ №25 від 31 липня 2013 року, яким дні з
1 липня 2013 року по 31 липня 2013 року ОСОБА_1
оформлено прогулами (арк..спр.92).

Крім того, відомості, викладені в даних
доповідних та наказах підтверджуються
табелями обліку робочого часу за
лютий-серпень 2013 року (арк..спр.78-84) та
обліком явки на робоче місце за період
з 19 лютого 2013 року по30 серпня 2013 року
(арк..спр.68-77).

Таким чином висновки суду про
наявність підстав для звільнення
ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України
відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги в своїй
більшості стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду
відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону,
до компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача
про неправильну оцінку досліджених
судом першої інстанції доказів є
необґрунтованими. Нових доказів, які б
давали підстави для задоволенні
позовних вимог, у дослідженні яких
судом першої інстанції було
неправомірно відмовлено або їх
неподання було зумовлено поважними
причинами, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про
порушення відповідачем ст.148 КЗпП
України не відповідають обставинам
справи.

На підставі ст.148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

З матеріалів справи вбачається, що
прогули позивача за період з 25 лютого
по 28 лютого 2013 року були виявлені на
підставі доповідної заступника
начальника виробництва від 28 лютого 2013
року (арк..спр.95), прогули позивача за
період з 1 березня по 18 березня 2013 року -
на підставі доповідної заступника
начальника виробництва ОСОБА_3 від 18
березня 2013 року (арк..спр.94), прогули за
період з квітня 2013 року по 30 серпня 2013
року виявлені на підставі заступника
начальника виробництва ОСОБА_3 від 30
серпня 2013 року (арк..спр.93), тобто
проступок позивача - прогул без
поважних причин був тривалим - з лютого
2013 року по 30 серпня 2013 року.

Але рішенням Краматорського міського
суду Донецької області від 06 листопада
2013 року (арк..спр.19-24) по справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нові
технології та інструмент» про
відновлення порушених трудових прав
встановлена дата звільнення позивача -
6 листопада 2013 року та зобов»язано
відповідача змінити дату звільнення з
роботи ОСОБА_1 з 20 лютого 2013 року на 06
листопада 2013 року, видати новий наказ
про звільнення ОСОБА_1 з 06 листопада 2013
року.

Таким чином, обставина щодо дати
звільнення позивача встановлена
рішенням у цивільній справі, в якій
брали участь ті самі особи, а на
підставі ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення відповідачем ст.149 ЦПК
України - безпідставне, оскільки в
матеріалах справи наявні всі матеріали
щодо порядку притягнення до
дисциплінарної відповідальності -
доповідні, докази на їх обґрунтування -
табель обліку робочого часу, звернення
до позивача щодо надання пояснень з
приводу проступку, наказ про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Позивач не надав суду будь-яких
доказів, які б підтверджували позовні
вимоги.

За таких підстав суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову в повному обсязі, оскільки
встановлення обґрунтованості
звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України
виключає можливість зміни
формулювання причини звільнення, про
що просив позивач, так як згідно п. п. 10,
18 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 р. N9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» суд може змінити формулювання
причин звільнення і привести його у
відповідність із чинним
законодавством, якщо обставинам, які
стали підставою звільнення, в наказі
дано неправильну юридичну
кваліфікацію.

Суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нові докази не досліджувались
апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційний суд на підставі
ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 07 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: