Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 412/6171/13-ц
Провадження № 22ц/782/5556/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Галан
Н.М., Лісіциної А.І.

при секретарі
Щурової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 05 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області про усунення
перешкод у праві власності на
домоволодіння та про зняття з
реєстрації, -

В С Т А Н О
В И Л А :

У липні 2013 року позивачі звернулися до
суду із вказаним позовом, який згодом
уточнили та просили усунути перешкоди
в здійсненні ними права власності на
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 з вказаного домоволодіння;
зняти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з реєстрації з
вищевказаного домоволодіння.
Підставами позову зазначали те, що їм
на праві спільної сумісної власності
належить житловий будинок з
господарськими спорудами та земельна
ділянка за вищевказаною адресою.
Оскільки в квітні 2012 року між
позивачами та відповідачами було
досягнуто домовленості про
купівлю-продаж зазначеного
домоволодіння і відповідачі передали
позивачам загалом 14000 доларів США, то
позивачі у жовтні 2012 року виїхали з
будинку і зареєстрували там обох
відповідачів. Згодом договір
купівлі-продажу не було укладено, і
будь-які правовід підстави для
користування відповідачами спірним
домоволодінням наразі відсутні.
Позивачі не мають можливості
користуватися своїм домоволодінням та
використовувати його як для власного
проживання, так і для проживання членів
своєї сім'ї, крім того, позивачі не
можуть продати будинок за ринковою
вартістю, оскільки там мекають
відповідачі.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції позов задоволено: усунуто
перешкоди в здійсненні ОСОБА_4, ОСОБА_5
права власності на домоволодіння,
розташоване за адресою - АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_2, з
домоволодіння АДРЕСА_1; зобов'язано
Управління Державної міграційної
служби України в Луганській області
зняти відповідачів з реєстрації за
вказаною адресою; вирішено долю
судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянти просять
скасувати рішення суду першої
інстанції як постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та ухвалити нове, яким залишити
без задоволення позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5 у зв'язку з необґрунтованістю
позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 316-317 ЦК України
правом власності є право особи на річ
/майно/, яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
вoлі інших ociб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рiвнi умови здійснення
своїх прав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися i розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Hixто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав ycix
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЖК України жилі будинки
/квартири/, що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
/квартирою/, крім випадків,
встановлених законодавством Союзу РСР
Української РСР.

Судом встановлено, і не заперечується
сторонами, що 16.02.1966 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що
свідчить копія свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_1 від 16.02.1966 року /а.с. 9/.

Згідно рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 02.11.2006 року визнаний
договір купівлі - продажу будинку від
21.05.1999 року № 242, зареєстрований у
Луганській філії Придніпровської
товарної біржі 21.05.1999 року дійсним;
визнано за ОСОБА_4 право власності на
будинок АДРЕСА_1 /а.с. 12/.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 05.06.2013
року за ОСОБА_4 зареєстровано право
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0796 га будівництва i
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель i споруд
/присадибна ділянка/, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 17/.

Також сторони не оспорюють, що між ними
мала місце домовленість щодо придбання
відповідачами у позивачів спірного
домоволодіння, і це підтверджується
матеріалами справи, а саме - розписками
про отримання позивачами від
відповідачів в період з 15.05.2012 року до
18.09.2012 року грошових коштів на загальну
суму 14000 доларів США /а.с. 19, 52, 53/.

Згідно домової книги відповідачі
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.
57-59/.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здісненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Отже, висновок суду про задоволення
позову про усунення позивачем перешкод
у праві власності на домоволодіння
шляхом виселення відповідачів зі
спірного домоволодіння ґрунтується на
вимогах закону та матеріалах справи.

Тому хоча відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
і були вселені до спірного будинку за
згодою позивачів як власників житла,
проте не є членами сім'ї позивачів,
відомості про укладення між сторонами
будь-якого договору з приводу
користування спірним житлом відсутні,
то за таких умов вони самостійного
права на проживання в будинку не мають.

За відсутності у відповідачів
законних підстав для проживання у
будинку, що належить позивачу на праві
приватної власності, та за відсутності
такої згоди власника, наявні законні
підстави для захисту порушеного права
позивача щодо користування та
розпорядженням належним йому майном у
спосіб, про який просить позивач -
шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

Доводи апеляційної скарги, які
фактично є запереченнями проти позову
і яким судом першої інстанції дана
належна оцінка, не спростовують
правильних висновків суду.

Посилання апелянтів на те, що ними
передано завдаток позивачам за
придбання житлового будинку на
загальну суму 112000 грн., свій намір
придбати спірній будинок, а позивачі
відмовляються від укладення договору
купівлі-продажу і не повертають грошей,
не заслуговують на увагу, адже це не є
предметом розглядуваної справи.

Отже, судом вірно встановлені
обставини справи та застосовано
правильно норми матеріального та не
порушені норми процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень матеріального права
при розгляді справи та постановленні
рішення не встановлено, тому підстав
для скасування рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 05 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: