Справа № 152/530/14-ц
04 квітня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання - Бабиної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
26.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому
зазначила, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
з 1992 року до березня 2014 року. Від даного
шлюбу вона та відповідач мають двох
неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які проживають з нею та знаходяться на
її повному матеріальному утриманні.
Просить стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дітей в
твердій грошовій сумі в розмірі по 400
гривень щомісячно на кожну дитину,
починаючи з часу звернення з позовом до
суду і до досягнення дітьми повноліття,
та на її утримання в розмірі по 200
гривень щомісячно, починаючи з дня
звернення до суду і до досягнення сином
ОСОБА_4 трирічного віку.
В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що відповідач добровільно
матеріальної допомоги на утримання
дітей та її утримання не надає. Їй одній
важко утримувати дітей, так як вона не
працює, перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку. Добровільної угоди
щодо сплати аліментів між нею та
відповідачем не досягнуто. Відповідач
працездатний, отримує дохід від
тимчасових заробітків, може та повинен
виконувати свій обов'язок по сплаті
аліментів. Оскільки відповідач не має
стабільного матеріального доходу, то
просить розмір аліментів визначити в
твердій грошовій сумі.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
заявлені вимоги підтримала. Просила
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання дітей у твердій
грошовій сумі в розмірі по 400 грн.
щомісячно на кожну дитину, з часу
звернення до суду і до досягнення
дітьми повноліття, та на її утримання -
в твердій грошовій сумі в розмірі по 200
грн. щомісячно до досягнення сином
ОСОБА_4 трирічного віку. Суду пояснила,
що відповідач проживає окремо від сім'ї
протягом місяця, коштів на утримання
дітей не надає. Відповідач має
нерегулярні та мінливі доходи,
офіційно не працевлаштований,
наймається на заробітки, тому його
дохід встановити не можливо, у зв'язку
із чим просить аліменти визначити у
твердій грошовій сумі. Розмір
аліментів, які просить стягувати з
відповідача щомісячно в сумі по 400 грн.
на утримання кожної дитини та на своє
утримання в сумі по 200 грн., викликаний
тим, що діти повинні отримувати
стабільну матеріальну допомогу від
батька щомісячно на придбання
продуктів харчування, одягу, ліків,
інших необхідних речей. Вважає, що
відповідач може сплачувати аліменти в
розмірі по 400 грн. щомісячно на
утримання кожної дитини та на її
утримання в розмірі по 200 грн., так як є
працездатним, фізично здоровим. Інших
осіб на утриманні відповідач не має,
стягнення за виконавчими документами з
нього не проводиться. Вона витрачає на
утримання кожної дитини в середньому
по 500-600 грн. на місяць, а відповідач від
утримання дітей та її ухиляється, чим
ставить її сім'ю в скрутне матеріальне
становище та у нерівні умови, тоді як
вона не може працювати та утримувати
себе, так як здійснює догляд за дитиною
до досягнення трирічного віку.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав, згоден сплачувати
аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 та
сина ОСОБА_4, а також на утримання
дружини до досягнення сином трирічного
віку в розмірі, що зазначений в
позовній заяві. Просить розмір
аліментів визначити у твердій грошовій
сумі. Він фізично здоровий,
працездатний, інших осіб на утриманні,
крім дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4, не
має, стягнень за виконавчими
документами з нього не проводиться.
Його дохід не стабільний та не
регулярний, тому визначити його не
можливо. Протягом останнього місяця із
сім'єю не проживає, коштів на утримання
дітей він не надавав, так як не
Вирішуючи спір, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
17.10.1992 року по 5.03.2014 року (а.с.12).
Від даного шлюбу сторони мають
неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьком яких в свідоцтвах про
народження зазначений відповідач, а
матір'ю - позивачка, що вбачається із
свідоцтв про народження серії НОМЕР_1
та НОМЕР_2 (а.с.4, 5).
Діти сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з
матір'ю та знаходяться на її повному
утриманні, що вбачається із довідок
Пеньківської сільської ради від 3.03.2014
року за №373 та від 17.03.2014 року за № 415
Відповідач регулярного та стабільного
утримання дітям добровільно не надає
протягом березня та квітня 2014 року
станом на 4.04.2014 року.
При цьому, суд встановив, що відповідач
працездатний, медичних протипоказань
щодо працевлаштування не має, фізично
здоровий, але не працює, не має на
утриманні інших осіб, стягнення за
виконавчими документами з нього не
проводиться, що стверджував в судовому
засіданні відповідач і не заперечила
Відтак, з огляду на досліджені судом
обставини, суд вважає, що відповідач не
позбавлений можливості забезпечувати
на рівні з позивачкою інтереси дітей та
їх утримання, тобто може надавати
допомогу на утримання дітей, оскільки,
як вбачається з пояснень позивачки в
судовому засіданні, весь обсяг
обов'язків, пов'язаних з утриманням
дітей, покладено саме на неї, що ставить
її сім'ю в скрутне матеріальне
становище та у нерівні умови по
відношенню до відповідача.
Також, судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 не працює, оскільки здійснює
догляд за дитиною до досягнення
трирічного віку, що підтверджується
довідкою Пеньківської сільської ради
від 17.03.2014 року (а.с.7), у зв'язку із чим
потребує утримання з боку чоловіка.
Оскільки судом встановлено, що
відповідач працездатний, фізично
здоровий, не має інших осіб на
утриманні, окрім дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, стягнення за виконавчими
документами з нього не проводиться, то
суд вважає, що він спроможний надавати
матеріальну допомогу на утримання
Встановленим судом фактам
відповідають сімейні правовідносини,
які регулюються Конституцією України,
Сімейним кодексом України, Конвенцією
про права дитини від 20.11.1989 року, що
ратифікована Постановою ВР України
№789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною
національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.51 Конституції
України, батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.
Статтями 18, 27 Конвенції про права
дитини встановлено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування. Кожна дитина має право на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку. Батьки, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
Статтями 180-182, 184, 191 СК України,
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. У разі ухилення батьків від
утримання дитини, кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються судом у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. При
призначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу отримує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Зазначений розмір, визначений у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.
Аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 СК України,
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка -
батька дитини до досягнення дитиною
трьох років… Право на утримання
вагітна дружина, а також дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від
того, чи вона працює, та незалежно від
її матеріального становища, за умови,
що чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4
ст.212 ЦПК України, результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, і, враховуючи,
що право позивачки на матеріальне
утримання дітей з боку батька порушене
та підлягає судовому захисту, суд
приходить до висновку про те, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні
позовних вимог про стягнення аліментів
на утримання дітей в повному обсязі,
тобто в розмірі по 400 грн. щомісячно на
кожну дитину, зазначаючи, що сама, без
участі відповідача, несе обсяг витрат
на утримання дітей, зокрема, на
придбання одягу, продуктів харчування,
а відповідач від матеріального
утримання дітей ухиляється.

Враховуючи, що усі обставини, які
становлять предмет доказування, мають
бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57
ЦПК України засобами доказування, суд
вважає достовірно встановленими лише
ті факти та обставини, які визнаються
обома сторонами та підтверджуються
письмовими доказами. Зокрема, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 1992 року, який розірвано 5.03.2014
року, що вони мають спільних дітей:
доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4, утримання
яких є предметом даного спору, що діти
знаходяться на повному утриманні
позивачки, що відповідач добровільно
матеріальної допомоги на утримання
дітей не надає, хоча є фізично здоровим,
працездатним, інших осіб на утриманні
не має, стягнення за виконавчими
документами з нього не проводиться.

З огляду на те, що судом встановлено той
факт, що відповідач не приймає участі у
матеріальному утриманні дітей і весь
обсяг обов'язків по їх утриманню
покладено на позивачку, то це ставить
сторони у нерівні умови.

Тому, при визначенні розміру аліментів,
суд вважає, що він повинен бути
визначений у твердій грошовій сумі,
оскільки позивачка просить визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі, а відповідач не заперечує щодо
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі.

Крім того, розмір аліментів, які слід
стягнути з відповідача, повинен бути
визначений в сумі по 400 грн. щомісячно
на кожну дитину, починаючи з 26.03.2014 року,
тобто з часу пред'явлення позовної
заяви до суду, відповідно до ст.191 СК
України, до досягнення дітьми сторін
повноліття.

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дітей, забезпечення
одержання дітьми сторін коштів,
необхідних для їх життєдіяльності,
збереження того рівня життя, який вони
мали б тоді, коли б утримувалися за
рахунок обох батьків, оскільки
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі якраз і забезпечить
надійний захист інтересів дітей та
отримання ними надійного стабільного
матеріального утримання з боку батька.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону (ч.2
ст.184 СК України).

Крім цього, позивачка наполягала на
стягненні на її утримання коштів у
розмірі 200 грн. щомісячно з часу
звернення з позовом до суду і до
досягнення сином ОСОБА_4 трирічного
віку.

З врахуванням того, що відповідач на
даний час не працює та не має
стабільного доходу, але є працездатним
і фізично здоровим, то може надавати
допомогу на утримання дружини, з якою
проживають діти, тому суд вважає, що
позов ОСОБА_1 в цій частині також
підлягає задоволенню, зокрема, слід
стягнути з відповідача аліменти на
утримання позивачки до досягнення
сином ОСОБА_4 трирічного віку, виходячи
із вимог ст.84 СК України.

Крім того, аліменти на утримання
позивачки слід визначити у розмірі 200
грн. щомісячно.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача
судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК
України, на підставі ст.51 Конституції
України, ст.ст.84, 180-184, 191 СК України,
ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини,
суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця с. Вишневе Скадовського
району Херсонської області, жителя
АДРЕСА_1, не працюючого, на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в
розмірі по 400 (чотириста) гривень
щомісячно на кожну дитину, починаючи з
26.03.2014 року і до їх повноліття, з
наступною індексацією зазначеного
розміру відповідно до Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на її утримання у розмірі по 200
(двісті) гривень щомісячно, починаючи з
26.03.2014 року, до досягнення сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі
243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя