АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1939/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Доповідач - Тичкова О.Ю.
Категорія - страхові відшкодування
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Піддубного Р.М., Швецової Л.А.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта»

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 22 січня 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про зобов'язання
здійснити виплату страхового
відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року представник
позивача звернулася до суду з дійсним
позовом, у якому просила зобов'язати
відповідача здійснити на користь
позивача виплату страхового
відшкодування у розмірі 9 204 грн 37 коп,
пеню у розмірі 1 554 грн 88 коп, збитки від
інфляції 36 грн 81 коп, три відсотки
річних у розмірі 322 грн 28 коп, моральну
шкоду у розмірі 1000 грн, витрати на
правову допомогу у розмірі 1000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що 04 травня 2012 року на
проспекті Московському у місті Харкові
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю ОСОБА_4, який керував
автомобілем «Мазда 626», державний номер
НОМЕР_1, та автомобілем «ЗАЗ», державний
номер НОМЕР_2, який належить позивачеві.
Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 03 липня 2012
року ОСОБА_4 було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу. Оскільки цивільно-правова
відповідальність винного була
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» за
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ 2095831 від 06 січня 2012 року,
після настання ДТП позивач звернувся
до відповідача із заявою для визнання
випадку страховим та для визначення
розміру страхового відшкодування.
Листом від 30 квітня 2013 року відповідач
повідомив про нарахування 9204 грн 37 грн
у якості страхового відшкодування,
однак на момент звернення позивача до
суду виплату відшкодування не
здійснив, у зв'язку із чим виникло
прострочення грошового зобов'язання.

У судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував частково,
необґрунтованими вважав лише розмір
нарахованої пені та стягнення з
відповідача відшкодування моральної
шкоди та витрат на правову допомогу.
Причини затримки нарахування
страхового відшкодування пояснити не
зміг.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 22 січня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов`язано ВАТ НАСК «Оранта»
здійснити на користь позивача виплату
страхового відшкодування у розмірі 9 204
грн 37 коп, пеню за період з 11 листопада
2012 року по 31 жовтня 2013 року у розмірі 1 282
грн 56 коп, збитки від інфляції 36 грн 81
коп, три відсотки річних у розмірі 322
грн 28 коп, витрати на правову допомогу у
розмірі 1000 грн та судовий збір у
розмірі 229 грн 40 коп. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду змінити, та зменшити
розмір трьох відсотків річних,
відмовити у задоволенні позовних вимог
щодо стягнення інфляційних збитків та
витрат на правову допомогу.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - зміні з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 cт. 309 ЦПК України
підставою для зміни рішення суду
першої інстанції є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи та
не заперечується сторонами, 04 травня 2012
року на проспекті Московському у м.
Харкові автомобіль «Мазда 626»,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_4 здійснив наїзд на стоячий
автомобіль «ЗАЗ», державний номер
НОМЕР_2, який належав ОСОБА_3 Винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення визнано водія «Мазди
626», внаслідок чого його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності (а.с. 13).

Оскільки цивільно-правова
відповідальність останнього була
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» у
червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
страховика із письмовою заявою про
страхову виплату за пошкоджений
транспортний засіб - автомобіль «ЗАЗ».

У квітні 2013 року від ВАТ НАСК «Оранта»
на адресу позивача надійшов лист, у
якому повідомлялось, що на підставі
страхового акту № ОЦВ -12-7352/1
страховиком буде здійснено виплату
страхового відшкодування у розмірі 9 204,
37 грн. (а.с 18).

У зв'язку із тим, що страхова виплата
так і не була здійснена, у страховика
виникло прострочення грошового
зобов'язання.

Представником відповідача не
заперечувався факт існування такого
прострочення, і оскільки в апеляційній
скарзі розмір страхового
відшкодування та пені за прострочення
грошового зобов'язання не оспорюється,
судова колегія рішення суду в цій
частині залишає без змін.

Задовольняючи позов у частині
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних суд першої інстанції виходив з
того, що обов'язок виплати страхового
відшкодування виник у страховика не
пізніше 01 листопада 2012 року, а тому
термін прострочення починається з 01
листопада 2012 року і триває до 31 жовтня
2013 року (згідно вимог, заявлених ОСОБА_3
у своїй позовній заяві).

Однак при вирахуванні суми трьох
відсотків річних із суми прострочення
суд допустився помилки, вважаючи, що
вони складають 322 грн. 28 коп, в той час як
вони складають 276 грн 13 коп ( 9 204 грн 13
коп * 3% * 365 днів прострочення/ 365 днів у
році).

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись із доводами апеляційної
скарги стосовно того, що з огляду на те,
що розмір суми інфляції є від`ємним
числом, вона не підлягає стягненню.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у постанові Вищого господарського суду
України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листі
Верховного Суду України "Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 р. № 62-97р., сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Таким чином, позивачем правильно та
правомірно розраховано розмір
інфляційних збитків, що встановлено
рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» № 4191-VI від
20.12.2011 року розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не
може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Задовольняючи позовні вимоги у частині
стягнення витрат на правову допомогу,
судом не було враховано положення
вказаного закону, а позивачем не було
надано обґрунтованого розрахунку
витрат, які він здійснив для отримання
правової допомоги.

Таким чином, враховуючи, що матеріали
справи містять лише підтвердження
участі представника позивача у
судовому засіданні протягом однієї
години (а.с. 56,57), розмір витрат на
правову допомогу належить зменшити з 1
000 грн до 487 грн 20 коп (1218 грн *40%/100%).

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду першої інстанції - зміні у
частині зменшення суми, що підлягає
стягненню у вигляді трьох відсотків
річних та витрат на правову допомогу. В
іншій частині рішення суду не
оскаржувалося та не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 309, ст.
313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 22 січня 2014 року
змінити.

Зменшити розмір суми, що підлягає
виплаті Відкритим акціонерним
товариством Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» на користь
ОСОБА_3 як відповідальність за
невиконання грошового зобов'язання у
розмірі трьох відсотків річних із 322
(трьохсот двадцяти двох) гривень 28
(двадцяти восьми) копійок до 276 (двохсот
сімдесяти шести) гривень 13 (тринадцяти)
копійок та як витрати на правову
допомогу з 1 000 (однієї тисячі) гривень
до 487 (чотирьохсот вісімдесяти семи)
гривень 20 (двадцяти) копійок.

В іншій частині рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 22 січня 2014 року залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: