Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року м.
Харків

Московський районний суд м. Харкова
в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Заїкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідача, яким просять
визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3, посвідчений 14.01.2012р.
приватним нотаріусом ОСОБА_5; усунути
відповідача від права на спадкування.

В обґрунтування доводів позову
позивачі зазначили, що 14.01.2012р. ОСОБА_4
все належне йому майно, в тому числі 44/100
частини квартири АДРЕСА_1 заповів
ОСОБА_3 ОСОБА_1 проживає в комунальній
квартирі АДРЕСА_1 по вказаної адреси.
Позивачі вважають, що ОСОБА_4 на час
складання заповіту перебував у стані, в
якому не міг усвідомлювати своїх дій,
відповідач скористався таким станом і
примусив скласти заповіт, окрім цього,
останній ухилявся надавати допомогу
спадкодавцю тощо.

Представник відповідача з вимогами
позову не погодився у повному обсязі,
надавши письмові заперечення.

Суд, вивчивши доводи позивачів,
заперечення представника відповідача,
вислухавши свідків, дослідивши
матеріали справи і надані докази,
надійшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що не
спростовується сторонами, 14.01.2012р.
ОСОБА_4 складено заповіт, яким останній
заповів все належне йому майно ОСОБА_3,в
тому числі 44/100 частини квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом встановлено, що позивачі по
справі в родинних відносинах з
померлим ОСОБА_4 не перебували,
відношення до спадкодавця та
спадкоємця, а ОСОБА_2 і до спадкового
майна, не мають.

Відповідно до ст.. 1235 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин. Заповідач не може
позбавити на спадкування осіб, які
мають право на обов'язкову частку у
спадщині.

Відповідно до вимог ст.. 1257 ЦК
України заповіт, складений особою, яка
не мада на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним. За
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Отже, судом встановлено, що позивачі
не є спадкоємцями ні за законом, ні за
іншим заповітом, права на отримання
обов'язкової частки не мають, тому не
мають права виступати з вимогами про
визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Разом з цим, позивачами не доведено,
що саме їх права та інтересі порушено у
зв'язку із вчиненням правочину -
заповіту від 14.01.2012р.

Далі, посилання позивачів на той
факт, що відповідач не допомагав
померлому, не доглядав за ним тощо, тому
просять суд усунути ОСОБА_3 від права на
спадкування, суд вважає неспроможними,
оскільки відповідач не є родичем
ОСОБА_4, не є спадкоємцем за законом і ні
які зобов'язання щодо таких дій на себе
не брав, спадкового договору не
укладав.

Правила ст. 1224 ЦК України чітко
зазначають перелік осіб до яких може
бути висунута вимога про усунення
права на спадкування.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки.

Позивачі такими особами не
з'являються.

Ствердження позивачів на те, що
житлове приміщення ОСОБА_4 перебувало в
антисанітарному стані і сам ОСОБА_4
відчував погано зі станом здоров'я, є
голослівними, оскільки також жодними
доказами не доведено. Посилання ОСОБА_1
на те, що неодноразово зверталась до
різних інстанцій, відповідача стосовно
поганого стану здоров'я сусіда ОСОБА_4
також належним чином не підтверджено.

Пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 не
спростовують висновків суду.

Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов
до висновку, що позивачі не довели
правову підставу своїх вимог, факту
порушення їхніх прав, свобод чи
інтересів, тому у суду відсутні правові
підстави для задоволення вимог позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 130, 154, 212-215
ЦПК України, ст. ст. 225, 1224, 1235, 1237, 1259 ЦК
України, суд -

в и р і
ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити
у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного суду через Московський
районний суд м. Харкова, шляхом подачі
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення апеляційної скарги.. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя