Справа №242/6355/13-ц
Провадження №2/242/152/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ясинського О.В., при
секретарі Нарижній О. Г., за участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань № 5
приміщення Селидівського міського
суду Донецької області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.12.2013 р. звернувся до суду з
позовом в якому вказала, що 15.11.2012 року
уклала з відповідачем договір позики
відповідно до якого передала
відповідачеві у власність 49000 гривень.
А відповідач зобов'язалась повернути
вказану суму до 31.12.2012 року, про що було
складено розписку. Відповідач в
зазначений період борг повернула
частково, а саме повернуто борг у
розмірі 11850 грн.. Просить суд стягнути з
відповідача на її користь суму залишку
боргу у розмірі 37650 та понесені нею
судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач уточнила
сої позовні вимоги, зазначила, що 15.11.2012
року уклала з відповідачем договір
позики відповідно до якого передала
відповідачеві у власність 49500 гривень
та пояснила, що ніякого впливу на
відповідача при складанні боргової
розписки від 15.11.2012 р. з її боку не було.
Відповідач склала вказану розписку
добровільно. Просила суд задовольнити
заявлені нею позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник позивача у судовому
засідання позовні та уточненні вимоги
підтримав та наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнала та пояснила, що розписку від
15.11.2012 р. вона склала під впливом з боку
позивача, з приводу чого не зверталася
до правоохоронних органів, тому що
сподівалася вирішити питання мирним
шляхом. Також зазначила, що борг вона
повернула позивачу. Просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши інші докази, судом
встановлено, що відповідно до розписки
сторони дійсно уклали договір позики
згідно якого позивач передав
відповідачеві у власність 49500 гривень,
а відповідач зобов'язався повернути
вказану суму до 31.12.2012 року, що
підтверджується відповідною розпискою
(а.с. 3).

Відповідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики позикодавець передає
у власність позичальникові грошові
кошти, а позичальник зобов,язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів. Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, відповідно ст. 1051 ЦК
України, рішення суду не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші насправді
не були одержані позичальником від
позикодавця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
що позов необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність, або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
свої вимог.

Ст. 131 ЦПК України передбачає, що
сторони зобов'язані подати свої докази
чи повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Суд не може прийняти до уваги
заперечення відповідача про те, що вона
усі кошти за договором позики
повернула, оскільки відповідач не
надала суду доказів в підтвердження
цих обставин. Доводи ОСОБА_3 в частині
того, що вона написала розписку під
тиском з боку ОСОБА_1, суд знаходить
неспроможними, тому що ОСОБА_3 з цього
приводу не зверталася до міліції, як
вона сама пояснила у судовому
засіданні.

Відповідно досліджених доказів, між
сторонами був укладений договір
позики, та відповідач не виконав свої
зобов'язання в повному обсязі за
вказаним договором відповідно до ст. 610
ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення з ОСОБА_3 37650 грн. суми боргу є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049,
1050, 1051 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
користь ОСОБА_1 борг у сумі 37650 (тридцять
сім тисяч шістсот п'ятдесят) гривень,
судові витрати у сумі 376 (триста
сімдесят шість) гривень 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Селидівський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя