Справа № 645/7671/14-ц
Провадження № 6/645/237/14
УХ В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши подання державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2В про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з поданням, погодженим з начальником, звернувся державний виконавець Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_2, яким просила про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до завершення виконавчого провадження, без вилучення паспорта, для подальшого направлення до органів паспортного контролю та Адміністрації Державної прикордонної служби. В обґрунтування подання зазначалося, що 20.02.2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області, виданого 14.02.2014 року про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_4 328 000 грн. основної заборгованості, 22 375,51 грн. пені та 17 482,94 грн. судового збору. 12.03.2014 року до відділу надійшла заява представника боржника ОСОБА_3 разом з ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження Харківського апеляційного господарського суду, що підтверджує обізнаність боржника щодо наявності рішення суду. 17.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України „Про виконавче провадження. Підтвердження того, що боржнику було відомо про рішення суду є те, що представником боржника ОСОБА_5 було отримано постанову про повернення виконавчого документа. 14.04.2014 року до відділу повторно були предявлений наказ Господарського суду Харківської області про стягнення з ФОП ОСОБА_3 боргу. Загальна заборгованість ОСОБА_3 складає 718 807 грн. 46 коп. та виконавчий збір 71 880 грн. 74 коп.. Постановою державного виконавця від 14.04.2014 року відкрито виконавче провадження, копія якої направлена боржнику рекомендованим листом 16.04.2014 року. Для перевірки майнового стану боржника державним виконавцем були здійснені виходи за адресою, зазначеною у виконавчому документі, але провести перевірку виявилось неможливим у звязку з тим, що двері квартири ніхто не відчинив, про що складені акти та державним виконавцем боржнику залишено виклик з вимогою зявитися на прийом, але даний виклик ОСОБА_3 був проігнорований. На теперішній час рішення суду боржником не виконано та існує можливість навмисного перетину кордону України боржником для подальшого ухилення від виконання наказу Господарського суду Харківської області. Боржником не вчинено жодної дії, спрямованої на виконання рішення суду та останній навмисно ухиляється від його виконання. ОСОБА_2 того, усі документи, прийнятті державним виконавцем в рамках виконавчого провадження надсилаються державним виконавцем на адресу боржника, а саме: м. Харків, Салтівське шосе, 260, кв. 122, але кореспонденція, що направлялася боржнику, повертається до державного виконавця з поміткою за закінченням терміну зберігання. Тобто, боржник свідомо ігнорує отримання документів від державної виконавчої служби.

На підставі викладеного до суду було подано відповідне подання.

У судовому засіданні представник Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ підтримала подання, посилаючись на обставини викладені вище та просивши про задоволення подання.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, виконавчого провадження, приходить до наступного:

На примусовому виконанні у Фрунзенському ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню наказу № 922/4970/13, виданого 14.02.2014 року Господарським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 328 000 грн. основної заборгованості, 22 375,51 грн. пені та 17 482,94 грн. судового збору. Постановою державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ від 14.04.2014 року було відкрито виконавче провадження, дана постанова направлялася на адресу боржника рекомендованим листом, про що свідчать матеріали виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження були винесені постанови від 23.04.2014 року про розшук майна боржник та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, які направлені на адресу боржника рекомендованим листом, проте вищевказані постанови повернулися на адресу виконавчої служби за закінченням терміну зберігання. Управління ДАІ в Харківській області у листі повідомляло, що згідно автоматизованої бази даних автомобіль „Саманд LX, державний номерний знак НОМЕР_1, був знятий з обліку для реалізації і на даний час ФОП ОСОБА_3 не належить, у звязку чим накласти арешт на даний транспортний засіб не представляється можливим. Також, державним виконавцем здійснено виходи 10.06.2014 р., 14.07.2014 р., 22.07.2014 р. за адресою мешкання боржника: м. Харків, Салтівське шосе, б. 220, кв. 122, проте двері ніхто не відчинив, у звязку з чим було залишено виклик до державного виконавця на прийом, про що свідчать відповідні акти.

Проте до теперішнього часу наказ, виданий Господарським судом Харківської області ОСОБА_3, не виконаний.

Як свідчать матеріали справи, виконавче провадження відкрите, ОСОБА_3 повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчать акти державного виконавця, згідно яких з метою проведення виконавчих дій, державним виконавцем з метою виконання рішення суду було здійснено виїзд за місцем мешкання боржника за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, б. 260, кв. 122, але потрапити до квартири виявилося не можливим, у звязку з тим, що двері ніхто не відчинив, ОСОБА_3 залишено виклик до державного виконавця. Постанови винесені в рамках виконавчого провадження, направлялися на адресу боржника, проте поверталися на адресу виконавчої служби за закінченням терміну зберігання, що свідчить про свідоме не бажання отримання копії відповідних поставно в рамках виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 п. 5 і ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-XII від 21.01.1994 р., з послідуючими змінами та доповненнями, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як розяснив Верховний Суд України 01.02.2013 року „Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стаття 377-1 ЦПК є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV „Про виконавче провадження.

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI „Про внесення змін до Закону України „Про виконавче провадження та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання; усі субєкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій її території; обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина пята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Така позиція викладена у рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії „Харківобленерго щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України „Про виконавче провадження від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Справа 1-7/2013.

Також необхідно зауважити, що відповідно до розяснень Верховного Суду України 01.02.2013 року „Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України резолютивна частина ухвали повинна містити висновок суду із вирішуваного питання, зокрема про задоволення або відмову в задоволенні подання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. У цій же частині ухвали повинні міститися такі дані: прізвище, ім'я, по батькові боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи, число, місяць і рік народження, місце реєстрації для боржника-фізичної особи або юридична адреса для боржника-юридичної особи і фактичне місце проживання або знаходження відповідно для фізичних і юридичних осіб, також з обов'язковим зазначенням громадянства країни боржника.

Резолютивна частина ухвали не повинна містити висновків про тимчасове затримання чи вилучення документа, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу, або висновків про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без тимчасового затримання чи вилучення паспорта або іншого документа, який посвідчує особу та надає право виїзду з і в'їзду в Україну.

У цій частині ухвали також зазначається, до якого моменту діють обмеження, тобто виконання якого зобов'язання, покладеного на боржника рішенням, є підставою для їх припинення. Враховуючи наведене, в ухвалі слід зазначати резолютивну частину рішення, яке перебуває на виконанні у підрозділі ДВС та на підставі якого вноситься подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення подання.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ч.1 п. 5 і ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-XII від 21.01.1994 р., з послідуючими змінами та доповненнями, Законом України „Про виконавче провадження, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2В про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 - задовольнити.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний податковий номер НОМЕР_2, НОМЕР_3, виданий 01.04.2006 року Фрунзенським РО ХГУ ГУМВД України в Харківській області, який зареєстрований за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, б. 260, кв. 122, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання наказу № 922/4970/13 від 14.02.2014 року Господарського суду Харківської області про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 328 000 грн. основної заборгованості, 22 375,51 грн. пені, 17482,94 грн. судового збору, без вилучення паспорту, для подальшого направлення до органів паспортного контролю та Адміністрації Державної прикордонної служби.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -