АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22
Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Доповідач: Вадзінський П.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 02 дня колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:
Колісниченка А.Г.,

Суддів:
Вадзінського П.О.,

Капітан І.А.,

при секретарі:
Грицак А.М.,

за участю адвоката:
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» на заочне рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 06 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_4 про встановлення нікчемності
правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом, зазначаючи,
що у 2008 році він на прохання своєї
дружини ОСОБА_4 прибув до ХФ
«Укрсоцбанк», де його ознайомили з
проектом договору поруки № 02-23-Ф080913П-1286
від 07 липня 2008 року, про що він
розписався на кожній сторонці цього
проекту. На теперішній час ПАТ
«Укрсоцбанк» звернулося до суду з
позовом до нього та ОСОБА_4 про
стягнення кредитної заборгованості.
Підставою для пред'явлення позовних
вимог до нього банк зазначив наявність
укладеного між банком та ним договору
поруки №02-23-Ф080913П-1286 від 07 липня 2008 року
та додаткової угоди № 1 до цього
договору від 26 березня 2009 року. Вважає,
що вказані вище правочини ним не
підписувалися і не укладалися. Просив
суд встановити факт нікчемності
зазначеного договору поруки та
додаткової угоди до нього.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсон від 06 грудня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено. Договір
№ 02-23-Ф080913П-1286 від 07 липня 2008 року,
сторонами якого зазначено АКБСР
«Укрсоцбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_3, визнано
нікчемним. Також додаткову угоду № 1
від 26 березня 2009 року про внесення змін
до договору поруки № 02-23-Ф080913П-1286 від 07
липня 2008 року, сторонами якого
зазначено АКБСР «Укрсоцбанк», ОСОБА_4,
ОСОБА_3, визнано нікчемною. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, ПАТ «Укрсоцбанк», подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на те, що суд першої інстанції
поверхово розглянув справу, а зроблені
ним висновки ґрунтуються на
припущеннях, просило рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 доводи, зазначені в
апеляційній скарзі не визнає і вважає
їх безпідставними. Просить апеляційну
скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилити, а
рішення суду першої інстанції, як
законне та обґрунтоване, залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача та осіб, що
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення у визначених
законом межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 оспорювані договори не
підписував, а відтак вони є нікчемними
як такі, що укладені без дотримання
встановленої законом для цих
правочинів письмової форми.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду,
оскільки вони ґрунтуються на неповно
з'ясованих обставинах справи та є
помилковими.

Згідно положень ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку та
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.
Порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або у
повному обсязі

Порука є способом забезпечення
виконання зобов'язання (ст.553 ЦК
України), договір поруки не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
крім сторін за договором.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами ).

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі, (ст. 218 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин ).

Частинами 1-3,5 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Як видно з матеріалів справи, 07 липня 2008
року між Акціонерним комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 був
укладений договір про надання
відновлювальної кредитної лінії
№Ф080913П, за умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 111 970 дол. США
під 14% річних терміном по 06 квітня 2020
року на споживчі цілі. /а.с.116-120/.

Відповідно до п.п. 1.3.1 та 1.3.2 вказаної
кредитної угоди в забезпечення
виконання позичальником прийнятих на
себе зобов'язань того ж дня банк
укладає з нею договір іпотеки, а також
договір поруки з ОСОБА_3

Нотаріально посвідченою заявою від 07
липня 2008 року позивач у даній справі
надав згоду своїй дружині ОСОБА_4 на
передачу в іпотеку банку придбаного
ними за спільні кошти нерухомого майна
для забезпечення зобов'язань останньої
за кредитним договором, укладеним з
АКБСР «Укрсоцбанк». /а.с.121/.

У вказаній заяві ОСОБА_3 засвідчив,
зокрема, що зміст договору кредиту та
зміст договору іпотеки йому відомі і
відповідають інтересам їхньої сім'ї.

Згідно договору поруки №02-23-Ф080913П-1286,
який був укладений 07 липня 2008 року між
банком, позичальником та ОСОБА_3,
останній зобов'язався перед кредитором
у повному обсязі солідарно відповідати
за виконання ОСОБА_4 зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
комісій, а також можливих штрафних
санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в
строки та в порядку, передбачених
договором про надання відновлювальної
кредитної лінії №Ф080913П від 07 липня 2008
року. /а.с.4-5/.

Відповідно до п.6.4 договору поруки
назви статей та розділів цього
договору використовуються лише для
зручності та жодним чином не впливають
на їх зміст і тлумачення.

Зазначений договір підписаний
сторонами, в тому числі й поручителем,
внизу на кожній сторінці.

26 березня 2009 року вказані вище сторони
уклали додаткову угоду № 1 про внесення
змін до договору поруки № 02-23-Ф080913П-1286,
згідно якої у зв'язку з підписанням
того ж дня додаткової угоди №1 до
кредитного договору внесли зміни до
п.1.1 договору поруки, вказавши, що ним
забезпечуються зобов'язання ОСОБА_4 за
договором про надання
невідновлювальної кредитної лінії.
/а.с.5/.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Херсона від 25 лютого
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 24 травня 2013 року, стягнуто
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитним
договором №Ф080913П від 07.07.2008 року, який
склався станом на 31.01.2013 року, у
загальній сумі 1 017 099,50 грн. /а.с.112, 113-114/.

Вказані обставини сторони визнають і
не заперечують.

Таким чином, ОСОБА_3 було відомо про те,
що його дружина отримала кредит в АКБСР
«Укрсоцбанк», його обізнаність з
умовами кредитного договору від 07.07.2008
року, в тому числі, й щодо укладення з
ним цього ж дня договору поруки,
підтверджується змістом складеної ним
заяви, яка посвідчена нотаріально, той
факт, що оспорюваний договір поруки на
кожній сторінці знизу містить його
підпис, позивачем не заперечується.

Крім того, з ухвали суду апеляційної
інстанції від 24 травня 2013 року
вбачається, що оскаржуючи рішення суду
про стягнення кредитної
заборгованості, ОСОБА_3 не погоджувався
лише з розміром стягнутої судом суми,
однак наявність у нього
відповідальності перед банком за
порушення позичальником своїх
зобов'язань не заперечував.

Наведене свідчить про те, що
розписуючись на кожній сторінці
договору поруки, ОСОБА_3 тим самим
підтверджував свою згоду з викладеними
у ньому умовами, при цьому його дії були
спрямовані на настання реальних
наслідків, а саме укладення договору
поруки й прийняття на себе зобов'язань
як поручителя за ОСОБА_4 перед банком.

Твердження позивача про те, що він
ставив свої підписи лише у проекті
договору поруки та те, що спірного
договору поруки він не укладав, є
юридично неспроможними і не можуть
бути прийняти до уваги колегії суддів,
оскільки за загальними засадами
цивільного законодавства підписання
сторонами проекту договору на стадії
погодження його умов не передбачено.

Відмінність підпису поручителя у
розділі «Реквізити та підписи сторін»
у договорі поруки від 07.07.2008 року від
підпису поручителя, який міститься
внизу на кожній сторінці вказаного
правочину, не свідчить про не укладення
між сторонами цього договору.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що додаткова угода
№1 від 26 березня 2009 року про внесення
змін до договору поруки від імені
позичальника підписана не ним, а іншою
особою, позивач суду не надав.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права,
а зроблені ним висновки не
відповідають обставинам справи і
ґрунтуються на припущеннях.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги
обгрунтованими, а висновки суду про
визнання правочинів нікчемними,
безпідставними, у зв'язку із чим
рішення суду першої інстанції на
підставі ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про встановлення
нікчемності правочину, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 06 грудня
2013 року скасувати і ухвалити нове, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Рішення суду апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржене протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: