Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 411/2628/13-ц
Провадження № 22ц/782/1118/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі :

головуючого: Украінцевої Л.Д..

суддів: Фарятьєва С.О., Іванової І.П.

при секретарі - Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського
міського суду Луганської області від
03.03.2014р.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про захист честі, гідності та ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди,-

встановила:

Оскарженим рішенням в задоволенні
позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погодившись із рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просив скасувати рішення Кіровського
міського суду № 411/2628/13-ц від 03 березня
2014 року, про відмову в задоволенні мені
- ОСОБА_2 позову про захист честі
гідності та ділової репутації, та
відшкодуванні моральної шкоди до
ОСОБА_3.

Визнати, що поширені ОСОБА_3 відомості,
що я, ОСОБА_2, вчинив злочин, а саме був
причетний до скоєння кримінального
правопорушення ОСОБА_4, та причетності
щодо продажу самогону, не відповідають
дійсності та принижують мою честь,
гідність та ділову репутацію.
Зобов'язати ОСОБА_3 припинити
неправомірні дії щодо приниження
честі, гідності, ділової репутації
відносно мене, ОСОБА_2, та спростувати
надану нею інформацію в заяві до
Прокурора Луганської області 20.08.2013, та
публічно вибачитись передомною через
засоби масової інформації.

Стягнути з ОСОБА_3 моральні збитки на
мою користь в сумі - 5000 грн.

Стягнути з відповідача витрати по
сплаті судового збору на мою користь.

Заслухавши доповідача, осіб, яки
з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, перевірив
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
матеріально правові підстави для
задоволення позову, оскільки
відомості, яки викладено у зверненні
ОСОБА_3 до прокурора Луганської області
не можуть вважатися поширенням
відомостей, які порочать честь,
гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам посадової чи
службової особи правоохоронного
органу. Це звернення містить певні
відомості, яки на думку ОСОБА_3,
свідчать про недодержання законів саме
позивачем та таки відомості були
передані і повідомлені не з метою
доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян, а з
метою їх перевірки уповноваженими на
це законом іншими посадовими особами.

Зазначений висновок ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним та
обґрунтованим, що означає, що судом
повно та всебічно встановлено
правовідносини між сторонами на
підставі наданих сторонами доказів,
досліджених у встановленому порядку
судом у судовому засіданні, до
встановлених правовідносин
застосовано ті норми матеріального
права, які їх регулюють

Судом першої інстанції вказані вимоги
закону додержано, у відповідності до
вимог ст.ст. 212, 231 ЦПК України були повно
і всебічно досліджені обставини справи
та дана належна оцінка доказам, на які
сторони посилалися в суді першої
інстанції, суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 обіймає посаду старшого
оперуповноваженого в особливо
важливих справах відділу боротьби з
корупцією УБОЗ ГУМВС Україні;
Луганській області з 24.07.2013 року.

Зі змісту письмової заяви відповідача
ОСОБА_3 від 20.08.2013 року адресованій
прокурору Луганської області
вбачається, що остання просила надати
їй допомогу у встановленні істини при
розкритті злочину вчиненому щодо неї 24
травня 2012 року, в результаті якого її
були спричинені тілесні ушкодження і
вона перебувала у лікарні. В заяві вона
посилалась на те, що ОСОБА_5 батько
ОСОБА_2 звертався відносно неї із
заявою про те, що вона принизила його
неодноразовими зверненнями до органів
міліції з приводу виготовлення та
торгівлі самогоном, що розгляд її заяв
результатів не дав оскільки членами
сім'ї ОСОБА_5 є робітники УБОЗ, міліції
та прокуратури. У заяві відповідач
також висловила припущення, що за
спричиненими їй тілесними ушкодженими
стоїть ОСОБА_2 ( а.с.8-12).

Вироком Первомайського міського суду
Луганської області від 05.02.2013 року
вбачається, що ОСОБА_4 було визнано
винним у скоєнні злочину відносно
ОСОБА_3, передбаченого ч.2 ст. 125 КК
України та призначено йому покарання
за цією статтею у вигляді двох років
обмеження волі.

ОСОБА_2, якого було допитано якості
свідка в цьому кримінальному
провадженню слідує, пояснив, що до
цього правопорушення він не має
ніякого відношення, про факт
спричинення ОСОБА_3 тілесних
ушкоджень знає зі слів співробітники
управління внутрішньої безпеки,
оскільки є працівником УБОЗУ ( а. с. 36-40).

Згідно з абз. 2 п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи»№1 від 27 лютого 2009 року
під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

У відповідності до ст.10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на свободу
вираження поглядів. Це право включає
свободу дотримуватися своїх
поглядів, одержувати і передавати
інформацію та ідеї без втручання
органів державної влади і незалежно
від кордонів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 зазначено,
щодо звернення громадян до
правоохоронного органу, що містить
певні відомості про недодержання
законів посадовими або службовими
особами, передаються чи повідомляють
не з метою доведення таких відомостей
до громадськості чи окремих громадян, а
з метою їх перевірки уповноваженими на
це законом іншими посадовими особами.

Тому такі звернення не можуть
вважатися поширенням відомостей, які
порочать честь, гідність чи ділову
репутацію або завдають шкоди інтересам
посадової чи службової особи
правоохоронного органу.

У цьому рішенні також визначено, що
проблеми, пов'язані з особливостями
реалізації права громадян на свободу
вираження поглядів і критику стосовно
дій ( бездіяльності) посадових та
службових осіб, неодноразово були
предметом розгляду Європейського суду
з прав людини.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції врахував висновки
Конституційного Суду України, яки
зазначено у рішенні від 10 квітня 2003
року та роз'яснення, яки викладено у
абз. 2 п.15 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи»№1 від 27 лютого 2009 року та
обґрунтовано прийшов до висновку, що
інформація у заяві ОСОБА_3, яка
адресована прокурору Луганської
області, не може вважатися поширенням
відомостей, які порочать честь,
гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам посадової чи
службової особи правоохоронного
органу, а є реалізацією нею
конституційного права на звернення,
передбаченого статтею 40 Конституції
України, також у заяві ОСОБА_3 не
міститься образ чи порушення інших
захищених законом прав позивача (
розголошення без згоди конфіденційної
інформації, втручання у приватне життя
тощо), що не може тягти за собою
відшкодування моральної шкоди.

З зазначеним висновком погоджується і
колегія суддів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 2) якщо шкоди
завдано особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
тримання, незаконного наклдення
адміністративного стягненнн у вигляді
арешту або виправних робіт.

Для відшкодування моральної шкоди за
правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України
необхідно довести такі факти:
неправомірність поведінки особи,
наявність шкоди, наявність причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
шкодою, що є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
завдавача шкоди, наявність вини
завдавача шкоди. Таким чином лише
наявність всіх вищезазначених умов є
підставою для прийняття судом рішення
про відшкодування завданої шкоди.

Оскільки позивачем не доведено факт
неправомірної поведінки відповідача,
то відсутні підстави для стягнення
моральної шкоди.

Ніяких нових доказів чи обставин, які б
вплинули на правильність висновків
суду чи належали б до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення не наведено.

Доводи апелянта, які також були надані
в позові, були детально розглянуті
судом першої інстанції та повно,
об'єктивно та всебічно перевірені
доказами, наданими сторонами по справі,
і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержання вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи в апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не дають
підстав вважати, що судом при розгляді
справи порушені, або неправильно
застосовані норми матеріального чи
процесуального права. Рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
процесуального законодавства при
розгляді справи та прийнятті рішення
не встановлено, тому підстав для
скасування рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315
ЦПК України судова колегія ,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського міського суду
Луганської області від 03.03.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно. Може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20-ти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: