Номер провадження № 22-ц/785/62/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 09 квітня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Український
Інноваційний банк», треті особи:
Приватне науково-комерційне
підприємство «Сонат», приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, Другий
приморський відділ ДВС ОМУЮ, про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Український Інноваційний банк», треті
особи: Приватне науково-комерційне
підприємство «Сонат», приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, Другий
приморський відділ ДВС ОМУЮ, та просив
ухвалити рішення, відповідно до якого
визнати виконавчий напис № 4349
нотаріуса від 22.07.2011 року таким, що не
підлягає виконанню.

Представник позивача та позивач, у
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги з підстав, викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, заперечував проти
позовних вимог.

Треті особи до судового засідання не
з'явилися, причини неявки не
повідомили.

Рішенням суду в задоволенні позову
було відмовлено.

На вказане рішення подав апеляційну
скаргу позивач, який просить скасувати
це рішення та постановити нове рішення,
яким задовольнити його позов в повному
обсязі, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає у зв'язку з тим, що районний
суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин, та вірно
послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були
встановлені наступні обставини.

Між Приватним науково-комерційним
підприємством «Сонат» та відповідачем
25.07.2008 року була укладена кредитна
угода № 94. В забезпечення виконання
зобов'язання між позивачем та
відповідачем було укладено Договір
іпотеки від 25.07.2008 року.

Позивачем та Приватним
науково-комерційним підприємством
«Сонат» було порушено умови виконання
кредитного договору, в зв'язку з чим
виникла заборгованість.

Цей факт ні позивач у своїх позовних
вимогах ні його представник у судовому
засіданні не спростовували.

22.07.2011 року, за заявою відповідача,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 в
порядку ст.87 ЗУ „Про нотаріат", було
вчинено виконавчий напис, яким
запропоновано звернути стягнення на
нерухоме майно: АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_2 на праві власності. За рахунок
коштів, отриманих від реалізації
зазначеної нерухомості, також,
запропоновано задовольнити вимоги ПАТ
„Український Інноваційний банк", щодо
погашення кредитної заборгованості.
Зазначений виконавчий напис прийнято
до виконання Другим Приморським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права та інтересу,
який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Суд може
захистити цивільне право способом,
встановленим договором або законом.
Нотаріус здійснює захист цивільних
прав шляхом вчинення виконавчого
напису на борговому документі у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 50 Закону України
"Про нотаріат" спір про право, оснований
на вчиненій нотаріальній дії,
розглядається судом у порядку
позовного провадження. Спір про
визнання вчиненого нотаріусом
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково, або про повернення
стягненого за виконавчим написом
нотаріуса розглядається судом за
позовом боржника до стягувача.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про
нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається
виконавчий напис, законом встановлено
інший строк давності, виконавчий напис
видається у межах цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України
"Про нотаріат", п. 284 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України (затверджена
наказом Міністерства юстиції України
03.03.2004р. № 20/5) нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Позичальник свої зобов'язання за
кредитним договором не виконав у
встановлений термін, отже, у
відповідача як заставника дійсно
виникло право звернення стягнення на
предмет застави. Звернення стягнення
на предмет застави врегульовано
нормами Закону України «Про заставу»
від 02.10.1992р.

Згідно ч. 6 ст. 20 цього Закону звернення
стягнення на заставлене майна може
здійснюється за рішенням суду або
третейського суду, а також на підставі
виконавчого напису нотаріуса. Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів і реєстрації обтяжень»
регулює стосунки звернення стягнення
на предмет забезпечувального
обтяження, до яких, окрім застави,
відносяться також і інші обтяження.
Відмічений вищим закон має ширший
предмет правової регуляції і є
загальним відносно Закону України «Про
заставу» в частині звернення стягнення
на предмет застави. Закон України «Про
забезпечення вимог кредиторів і
реєстрації обтяжень» на який
посилається позивач, визначає правовий
режим регуляції обтяжень рухомого
майна, до яких належить не лише застава,
але і інші види обтяжень.

Стаття 24 Закони України «Про
забезпечення вимог кредиторів і
реєстрації обтяжень» визначає, що
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі вирішення
суду і в не судовому порядку. Статтею 24
визначено позасудові способи
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, але
перелік способів, відмічений в статті,
не є винятковим. Частина 6 ст. 20 Закону
України «Про заставу» є спеціальною
нормою відносно ст. 24 Закони України
«Про забезпечення вимог кредиторів і
реєстрації обтяжень» в частині
звернення стягнення на предмет
застави. Отже, звернення стягнення на
заставлене майно на підставі
виконавчого напису нотаріуса є
обґрунтованим і здійснено відповідно
до діючого законодавства.

Суд першої інстанції, виконавши всі
вимоги цивільно-процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з діючими нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов до правильного висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
позовної заяви та апеляційної скарги.

Посилання на те, що нотаріус не
сповістив його, спростовуються
витребуваними та дослідженими в ході
судового розгляду матеріалами
нотаріальної справи (а.с. 188-190).

Твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам закону
є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа
розглянута по суті правильно, законних
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,
317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 09 квітня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до касаційного суду протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан