Справа № 580/1112/14-ц
Номер провадження 2/580/408/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого -судді Стеценко В. А.,

при секретарі - Радковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.03.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 009626, предметом якого був автомобіль Богдан 2110 1,6 МТ вартістю 70 000 грн. На підставі даного договору, керуючись роз»ясненнями працівників зазначеного господарського товариства позивач сплатив 7 000 грн. - 10% вартості автомобіля, та 41 000 грн. в рахунок авансових платежів і розраховував протягом трьох днів одержати зазначений автомобіль у власність з подальшою виплатою залишку його вартості. Однак, предмет лізингу йому так і не надали, а заявивши про своє бажання розірвати укладений договір і одержати назад сплачені кошти він отримав відмову з тих підстав, що цей договір не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, а більш детально ознайомившись з укладеним договором дізнався, що автомобіль йому може бути наданим лише в користування, протягом 120 днів з моменту сплати авансового платежу, що 7 000 грн. є комісією за організацю та оформлення договору, що сплачені кошти йому в повному обсязі добровільно не повернуть, що його права як споживача ніяким чином не захищені і гарантії отримання оплаченого майна за обіцяною йому ціною відсутні.

Крім того з тексту договору він дізнався, що в ньому не вказано в якої особи буде придбано автомобіль господарським товариством, яким чином і де він повинен передаватися споживачеві та не визначено конкретного строку виконання відповідачем своїх зобов»язань, маються інші порушення прав споживача.

Тому позивач звернувся до суду та просив визнати недійсним договір № 009626 від 25.03.2014 року з додатками до даного договору, та стягнути з відповідача сплачені при укладенні угоди реєстраційний платіж у сумі 7 000 грн., авансовий платіж у сумі 41 000 грн., комісію в сумі 288 грн. а всього 48 282 грн. 00 коп. та покласти на останнього судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги в частині стягнення грошових коштів, просив стягнути на свою користь реєстраційний платіж у сумі 7 000 грн. та авансовий платіж у сумі 41 000 грн. а всього 48 000 грн. та визнати недійсним договір лізингу від 25.03.2014 року.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, уточнені в судовому засіданні з мотивів, наведених в позовній заяві та звернув увагу суду на ті обставини, що 25.03.2014 року звернувшись до працівників ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» за інформацією щодо придбання автомобіля позивач отримав роз»яснення, суть якого не відповідала положенням укладеного в подальшому договору лізингу. Так, йому було повідомлено, що він отримає у власність автомобіль Богдан 2110 1,6 МТ за ціною 70 000 грн. протягом 3 днів після проплати 48 000 грн., які будуть враховані в ціну автомашини. Сплата інших 22 000 грн. буде розстрочена.

Крім того, йому були надані відповідні реквізіти, за порадою цих працівників він в той же день звернувся до банківської установи, де сплатив 48 282 грн. 00 коп. і тільки після цього з ним було укладено договір лізингу та рекомендовано чекати доставки автомобіля, яка буде здійснена з м. Києва на його адресу, чи на адресу Сумського відділення ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», внаслідок чого після закінчення трьохденного терміну з дня сплати коштів та неотримання автомобіля позивач став звертатися за роз»ясненнями до працівників відповідача, а в подальшому до спеціалістів в галузі права, від яких і дізнався про справжні умови укладеного 25.03.2014 року договору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала суду письмові заяву та заперечення, в яких просила розглянути справу за її відсутності а проти задоволення позовних вимог заперечила, мотивуючи це тим, що позивач при укладенні договору був детально проінформований про його умови, що підтверджується його підписами; тим, що відповідач має право надавати послуги з фінансового лізингу; тим, що позивачем не було доведено факту обману і умислу працівників відповідача при укладенні договору 25.03.2014 року.

Крім того, представник послалась на ту обставину, що договір лізингу № 009626 повністю відповідає вимогам чинного законодавства, при його укладенні були узгоджені істотні умови договору, в тому числі розмір платежів; можливість зміни ціни предмету лізингу в залежності від строку внесення позивачем грошових коштів; передбачено порядок страхування предмета лізингу, а не визначення особи продавця товару та інші умови договору не суперечать вимогам чинного законодавства.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що разом з позивачем з метою придбання у власність автомобіля приїздили 25.03.2014 року до місцезнаходження підрозділу ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» в м. Полтаві та підтвердили пояснення позивача в тій частині, що між ним та працівниками відповідача мова йшла про придбання автомобіля Богдан 2110 1,6 МТ за ціною 70 000 грн. у власність з розстроченям оплати. Даний автомобіль був показаний позивачеві по інтернету і зі слів працівників господарського товариства позивач та свідки дійшли висновку, що він перебуває у володінні відповідача і знаходиться в м. Києві та буде переданий позивачу протягом 3 днів після проплати 48 000 грн., які будуть враховані в ціну автомашини. Сплата інших коштів буде розстрочена.

При свідках позивачу були надані відповідні реквізіти, він в той же день звернувся до банківської установи де сплатив кошти, після чого з ним було укладено письмовий договір та рекомендовано чекати його доставки, яка буде здійснена з м. Києва.

Коли ж, після закінчення трьохденного терміну з дня сплати коштів та неотримання автомобіля позивач звернувся по телефону за роз»ясненнями, працівники відповідача рекомендували звертатися в центральний офіс компанії в м. Києві та читати умови договору, а в подальшому взагалі перестали відповідати на його звернення.

Також свідки показали суду, що однією з обставин, які спонукали позивача укласти договір саме з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» була ціна машини - 70 000 грн, незмінність якої підтверджували працівники відповідача.

З паспорта, картки (а.с. 8-9), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і/н НОМЕР_1.

З договору та додатків (а.с. 10-19), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 25.03.2014 року в м. Київ між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 009626 автомобіля Богдан 2110 1,6 МТ з додатками до даного договору, якими встановлено марку і вартість машини - 70 000 грн. та графік погашення вартості предмету лізингу шляхом внесеня 12 платежів по 2 916, 67 грн.

З квитанцій (а.с. 20-21), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем 25.03.2014 року було сплачено ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» 41 000 грн. 00 коп. та 7 000 грн. 00 коп. за авто та 288 грн. 00 коп. Полтавському РУ АТ «Банк «Фінінси та кредит» за комісію при прийомі платежів.

З довідки та витягу (а.с. 38-39, 84-85), досліджених в судовому засіданні вбачається, що ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» є юридичною особою і має право надавати послуги з фінансового лізингу.

З розписки (а.с. 38-39, 84-85), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що 25.03.2014 року ОСОБА_1 отримав свій примірник договору фінансового лізигну та підтвердив своїм

підписом, що прочитав та зрозумів умови цього договору і отримав відповіді на свої запитання.

З роздруківки (а.с. 41), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що вартість автомобілів Богдан 2110 в 2013 році становила від 84 000 грн. до 98 600 грн. а в 2014 році - від

91 000 грн. до 109 900 грн.

Вислухавши позивача, його представника та свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована, між сторонами мають місце цивільні правовідносини і позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що 25.03.2014 року в м. Полтава між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 009626 (з додатками №№ 1, 2, 3), згідно якого ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» зобов»язувався передати в користування ОСОБА_1 на умовах, передбачених цим договором автомобіль Богдан 2110 1,6 МТ а ОСОБА_1 мав сплатити одноразові реєстраційний та авансовий платежі а також вчиняти наступні платежі до погашення суми в розмірі 70 000 грн.

Згідно рекомендацій працівників відповідача, наданих 25.03.2014 року при укладенні договору позивач того ж дня сплатив на рахунки відповідача 48 000 грн. і розраховував через кілька днів отримати за 70 000 грн. зазначений автомобіль Богдан 2110 1,6 МТ у власність з розстроченням оплати залишку його вартості, але не зважаючи на перебіг тривалого строку, бажаного автомобіля так і не отримав.

В той же час, після детального ознайомлення з умовами договору з участю адвоката він вважає, що його умисно ввели в оману щодо істотних умов договору, і що оспорюваний правочин він уклав внаслідок помилки, а так як відповідач відмовився добровільно розірвати договір від 25.03.2014 року та повернути кошти, отримані за цим договором, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звернувся до суду та просив визнати договір № 009626 з додатками до нього недійсними та стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 48 000 грн. 00 коп.

Вказані обставини стверджуються поясненнями позивача та його представника, показами свідків та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно вимог ст.ст. 215, 229 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (в тому числі внаслідок укладення правочину під впливом помилки), такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно вимог ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно вимог ч.1 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі.

Згідно вимог ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно вимог ст. 808 ЦК Ураїни якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є : предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитись від договору лізингу в односторонньому порядку.

Згідно вимог п.п. 1,2 ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобов'язаний: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно вимог ч.ч.1, 4 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її сводомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення робіт (послуг).

За наявності у роботах (послугах) істотних недоліків право вимагати розірвання договору.

Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, робітник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

До несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Згідно вимог ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачем та його представником було доведено те, що укладена 25.03.2014 року між сторонами угода порушує права позивача, а дії працівників відповідача з реалізації послуг з фінансового лізингу були такими, що сприяли виникненню у споживача помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, умов, за яких він міг отримати автомобіль, інших прав та обов'язків сторін у правочині та ін.

Крім того, на думку суду позивачем було доведено і те, що оспорюваний правочин він уклав під впливом помилки, причиною якої, зокрема, стали помилкове сприйняття позивачем змісту і умов цього договору та фактичних обставин правочину а також відсутність у нього юридичної освіти та наявність певних складнощів у вивченні ним змісту договору, який виготовлений дрібним шрифтом і має значний обсяг, що вплинуло на волевиявлення позивача, а у випадку вірного розуміння ним усіх умов договору він би ніколи його не уклав.

Вказані обставини на думку суду підтверджуються не тільки поясненнями позивача, його представника та показами свідків, які належним чином були допитані в судовому засіданні, а й дослідженим договором (а.с. 10-19), який має значний об»єм - разом з додатками складається з 17 сторінок і в тексті якого вказано, зокрема, що він укладений не в м. Полтаві, а в м. Києві, що не відповідає дійсності, і теж підтверджує доводи позивача про поверхневе ознайомлення з його змістом при укладенні угоди.

Крім того, суд вважає, що для укладеного між сторонами договору характерна непоінформованість учасників про його істотні умови, зокрема про індивідуально визначені ознаки автомобіля Богдан 2110 1,6 МТ: його рік випуску, колір, об»єм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, комплектацію автомобіля, тощо. Не забезпечено права лізингоутримувача на вибір постачальника (продавця) предмету лізингу, в той час як згідно п. 1.4 спірного договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищезазначеними зобов'язаннями відповідає продавець, права вибору якого лізингоутримувач позбавлений, що не дає можливості позивачеві на паритетних з відповідачем засадах перевірити дотримання виконання умов договору та суперечить вимогам ч.1 ст. 808 ЦК України.

Також суд бере до уваги і те, що чинне законодавство відносить до істотних умов договору лізингу умови нарахування та здійснення лізингових платежів, перелік яких є вичерпним, а укладений 25.03.2014 року між сторонами договір передбачає сплату комісії за організацію та авансу ціни предмету лізингу», які виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. При цьому п.1.6 договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем, а лізингоодержувач зобов»язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів.

Водночас, споживачу не надано право, в такому випадку, в односторонньому порядку розірвати договір, що є несправедливими умовами в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, суд враховує, що згідно п.п. 3.4.1, 8.14 договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів лише після спливу 12 календарних місяців з моменту підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу. За дострокове виконання споживачем своїх договірних зобов'язань по сплаті лізингових платежів передбачений штраф в розмірі 10% від суми дострокового погашення, що на думку суду порушує права споживача на повне, ефективне і дострокове виконання умов договору.

При цьому, згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу. В той же час на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця, що суд вважає несправедливим.

Також суд бере до уваги, що згідно п. 8.15 договору в разі зміни розміру лізингових платежів та відмови споживача від підписання відповідної додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають, внаслідок чого споживач фактично позбавлений можливості відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору і неповернення вже сплачених коштів.

Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору, що на думку суду теж свдічить про включення відповідачем (працівники якого надали для ознайомлення та підписання проект договору від 25.03.2014 року) у договір несправедливих умов, що є порушенням прав споживача, проявом нечесної підприємницької практики і відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підставою для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача в тій частині, що відповідач має право надавати послуги з фінансового лізингу, поскільки вказана обставина не була прямо оспорена в судовому засіданні.

Також, суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача в тій частині, що позивач при укладенні договору був детально проінформований про його умови, так як вважає доведеним, що при укладенні між сторонами договору лізингу 25.03.2014 року у споживача внаслідок відсутності юридичної освіти, наявності складнощів у вивченні змісту договору, дій працівників ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» з реалізації послуг з фінансового лізингу виникло помилкове уявлення про обставини, які мають істотне значення для справи: щодо природи правочину, умов, за яких він міг отримати автомобіль, його вартості, інших прав та обов'язків сторін, що привело до помилки при укладенні договору № 009626, а у випадку вірного розуміння позивачем усіх умов договору він би його не уклав.

Крім того, суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача в тій частині, що договір лізингу № 009626 повністю відповідає вимогам чинного законодавства, так як вони були спростовані дослідженням тексту зазначеного договору та відповідності його положень нормам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що укладений 25.03.2014 року між сторонами договір суперечить вимогам ст.ст. 203, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою його недійсності.

Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнати недійсним укладений 25.03.2014 року між сторонами договір фінансового лізингу № 009626, стягнути з відповідача на користь позивача сплачені при укладенні договору реєстраційний платіж у сумі 7 000 грн., авансовий платіж у сумі 41 000 грн., а всього 48 000 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку 7 000 + 41 000 = 48 000 та судовий збір на користь держави.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 130, 209, 213 - 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215-216, 216, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задовільнити.

Визнати недійсним укладений 25.03.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс»» договір фінансового лізингу № 009626.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс», розташованого в м. Київ, вул. Аніщенка - 3-А, офіс 310, ідентифікаційний код 38104479 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, і/н НОМЕР_1 сплачені ОСОБА_1. реєстраційний платіж у сумі 7 000 грн., авансовий платіж у сумі 41 000 грн., а всього 48 000 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс», розташованого в м. Київ, вул. Аніщенка - 3-А, офіс 310, ідентифікаційний код 38104479 на користь державного бюджету м. Лебедина код бюджетної класифікації - 22030001, р/р 0214, код ЄДРПОУ отримувача 37345566, Банк ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО - 837013 судовий збір в розмірі 482 грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, в той же строк після отримання його копії.

Суддя Стеценко В. А.