Єдиний унікальний номер 237/3202/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2479/2014
Головуючий у І інстанції Ліпчанський
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл сумісно набутого майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна
подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Мар»їнського районного
суду Донецької області від 05 лютого 2014
року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Мар»їнського районного суду
Донецької області від 05 лютого 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено: визнано за
ОСОБА_1 право власності на ? частини
трикімнатної квартири АДРЕСА_1 без
виділу в натурі, зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна
подружжя залишено без задоволення,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 458 ,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати рішення суду,
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити, задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі,
оскільки суд помилково припустив, що
ОСОБА_1 не втратила права на звернення
до суду, що виїхала з метою
забезпечення родини, якої на той час
вже не існувало, позбавив його
можливості просити призначити
судово-будівельну експертизу для
встановлення вартості квартири та
подальше перерахування коштів,
оскільки засідання 05 лютого 2014 року не
проводилось, порушив вимоги ЦПК
України щодо порядку проведення
судового розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив
розглянути справу у відсутність його
представника, підтримав доводи
апеляційної скарги, просив
задовольнити.

ОСОБА_1 до суду не з»явилась, про день та
час розгляду справи повідомлялась
належним чином - телефонограмою, яка
передана 25 лютого 2014 року та
зареєстрована в Журналі телефонограм
№1 за №641.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з»явилися, дослідивши
матеріали цивільної справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб 25
травня 1974 року у виконкомі
Красногорівської міської ради, який 27
липня 2001 року був розірваний. На
підставі договору купівлі продажу від
27 листопада 1992 року придбана квартира
за адресою: АДРЕСА_2 Мар»їнського
району Донецької області, в якій
зареєстровані сторони.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що
нею не було порушено строк позовної
давності, оскільки при звернення до
суду із позовом про поділ сумісно
набутого майна подружжя, вона
зверталась не у зв»язку з порушенням її
права, а з метою реалізації свого
законного права щодо визнання за собою
права власності на ? частину спільно
набутого майна, жоден громадянин
України не позбавлений права вибору
перебування деякий час в тій чи іншій
країні і це не є підставою для
позбавлення його права власності.
Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. В разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції
виходив з того, що суд ухвалює рішення
про припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок, в супереч
зазначеної норми грошові кошти
переведено не було.

На підставі ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст..60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз'яснень викладених у п.
23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

З матеріалів справи вбачається і
це не оспорюється сторонами, що спірна
квартира набута за час шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що спірне
майно є спільною власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Виходячи з викладеного суд
обґрунтовано задовольнив первісний
позов та відмовив в задоволенні
зустрічного позову.

При цьому апеляційний суд вважає
безпідставними посилання в
апеляційній скарзі на пропуск строку
позовної давності з наступних підстав.

На підставі ч.3 ст.29 КпШС для вимоги про
поділ майна, яке є спільною сумісною
власністю розведеного подружжя,
встановлюється трирічний строк
позовної давності, який відраховується
в порядку ст.11 КпШС з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Аналогічно положення щодо
позовної давності при розподілі майна
викладені в ст.72 СК України до вимоги
про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

З матеріалів справи вбачається, що
незважаючи на те, що шлюб між сторонами
було розірвано 27 липня 2001 року
(арк..спр.10), ОСОБА_1 до цього часу
зареєстрована та проживає в спірній
квартирі (арк.спр.11, 13 зв.), тому строк
позовної давності не пропущений.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для задоволення
зустрічного позову не ґрунтуються на
законі.

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом ОСОБА_2, посилаючись на
положення ст.365 ЦК України, просив
позбавити ОСОБА_1 права власності на ?
частину квартири, визнати спірну
квартиру його власністю та стягнути з
нього на користь ОСОБА_1 компенсацію ?
частки квартири (арк..спр.43-44).

На підставі ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається лише в
тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Положеннями статті 365 ЦК України
передбачено підстави, за наявності
яких суд може задовольнити позов про
припинення права особи на частку у
спільному майні: частка є незначною і
не може бути виділена в натурі, річ є
неподільною, спільне володіння і
користування майном є неможливим, таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на
частку у спільному майні необхідно
встановити наявність будь-якої із
обставин, передбачених пунктами 1 - 3
частини першої статті 365 ЦК України за
умови, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї та попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі

Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, установлених законом.

Виходячи з положень ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази з приводу того, що частка
відповідача є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною,
спільне володіння і користування
майном є неможливим щодо вартості
спірної квартири та внесення грошових
коштів на депозит.

Доводи апеляційної скарги про допущені
процесуальні порушення не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи в апеляційному суді.

З матеріалів справи вбачається, що
запис фонограми судового засідання 5
лютого 2014 року, коли була розглянута
справа та ухвалено рішення, на
програмно-апаратному комплексі
відсутній (арк.спр.50).

Посилання на те, що ОСОБА_2 був
позбавлений можливості заявити
клопотання про призначення експертизи
не відповідає обставинам справи.

Виходячи з положень
Цивільно-процесуального кодексу
України висновок експерта - це один із
видів доказів.

На підставі ч.1 ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази суду до
або під час попереднього судового
засідання у справі, а якщо попереднє
судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті.

Згідно ухвали Мар»їнського районного
суду Донецької області (арк..спр.38) 15
серпня 2013 року по справі проведено
попереднє судове засідання.

За час розгляду справи в суді першої
інстанції ОСОБА_2 неодноразово
звертався до суду з різними
клопотаннями - звернувся з зустрічним
позовом (арк..спр.26), з приводу
відкладення розгляду справи
(арк..спр.35), змінював позовні вимоги
(арк..спр.43-44), просив застосувати строк
позовної давності (арк.спр.49). З його
боку участь у справі приймав його
представник - адвокат ОСОБА_4
(арк..спр.36-37).

З часу відкриття провадження у справі -
26 червня 2013 року (арк..спр.1) до ухвалення
рішення у справі - 5 лютого 2014 року
(арк..спр.51-54) пройшло більше семи
місяців, в той час як строк розгляду
справи відповідно до ст.157 ЦПК України
протягом розумного строку, але не
більше двох місяців з дня відкриття
провадження у справі.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нові докази не досліджувались
апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому апеляційний суд на підставі ст.308
ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мар»їнського районного суду
Донецької області від 05 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: