АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/9442/13-ц 22-ц/774/820/К/14
Справа № 212/9442/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/820/К/14
Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів:
Грищенко Н.М.,Турік В.П.

при секретарі: Кузьміній
Н.В.

за участі: представника Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - Подолінного Романа
Георгійовича

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 30
січня 2014 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л
А:

В жовтні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ
"ПриватБанк") звернулось із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № KRKWRX09620146 від
24.11.2006 року в розмірі 29334,76 грн.

В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що 24.11.2006 року між ПАТ
КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № KRKWRX09620146 згідно
умов якого відповідач отримав кредитні
кошти у національній валюті, у розмірі 1
683 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 23.11.2007 року.

Відповідач умови Договору належним
чином не виконав, у зв'язку з чим,
виникла заборгованість, яка станом на
17.09.2013 року, складає: 29334,76 грн., яку
позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 30
січня 2014 року в позові ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості відмовлено у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ
КБ "ПриватБанк" ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції із ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що суд помилково до
спірних правовідносин застосував
строк позовної давності не врахувавши,
що такий строк відповідно до ч. 3 ст. 267
ЦК України може бути застосовано лише
за заявою відповідача, а не за
ініціативою суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з підстав неповного з'ясування судом
обставин,що мають значення для справи
та неправильного застосування норм
матеріального права, тобто п.п.1,4 ст.309
ЦПК України.

Як встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи, що
24.11.2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ KRKWRX09620146 згідно умов якого відповідач
отримав кредитні кошти у національній
валюті, у розмірі 1 683 грн., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 23.11.2007 року(а.с.3).

Банк свої зобов'язання виконав
повністю, але ОСОБА_3 зобов'язання з
повернення кредиту не виконані.

22 жовтня 2013 року, у зв'язку із
невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань по
поверненню кредиту позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом.

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
передбачений ст. 257 ЦК України та п.5.5
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам.

Колегія суддів частково
погоджується з таким висновком суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору у встановлені строки і
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054
ЦК України за кредитним договором банк
кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти) у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
кодексу.

Вимогами ЦК України передбачено,
що позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу

Так згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Пунктом 7 ч.11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
передбачено, що кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

А як роз'яснив Вищій
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
Постанові № 5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
п.31 (в редакції від 07.02.2014 року):
«кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, с уди мають
виходити з того, що у системному зв'язку
з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту. У зв'язку
із цим та враховуючи,що ЦК України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність».

Згідно п.3, п. 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак ОСОБА_3, як вбачається з
матеріалів справи, не заявляв про
застосування строку позовної давності,
більш того він не приймав участі при
розгляді даної справи в суді першої
інстанції на що не звернув уваги суд
першої інстанції, застосовуючи
наслідки пропущення строку.

Виходячи із наведеного, колегія
вважає безпідставними висновки суду
щодо відмови в позові з підстав спливу
строку позовної давності і вважає
доведеними доводи позивача щодо
невиконання боржником - відповідачем
умов кредитного договору і згідно
положень ст.ст.526,527,530,629,1049,1050,1054 ЦК
України колегія суддів приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог позивача
про стягнення із відповідача
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 18028,14 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 1280,04 грн.;
заборгованість по відсоткам - 9626,48
грн.;заборгованість по комісіям - 94,75
грн.;штраф - 500,00 грн. (фіксована
частина);штраф - 1 314,79 грн. (процентна
складова), та заборгованість по
пені,але не в сумі 16460,41 грн. як просив
позивач а в сумі 5212,08 грн., враховуючи
ч. 2 ст.258 ЦПК України,згідно якої до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Так як аналіз норм ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Тобто, стягненню підлягає пеня лише
за період з 22.10.2012 року по 22.10.2013 року в
сумі 5212,08 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому з
відповідача підлягають стягненню на
користь позивача судові витрати за
подачу позовної заяви в розмірі 243 грн.
60 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,п.п1,4 ч.1 ст.309, ст. 316
ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А
:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 30 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" 18028,14 грн.
заборгованість за кредитним договором
№ KRKWRX09620146 від 24.11.2006 року, укладеного
між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
"ПриватБанк", яка складається із
заборгованості по кредиту - 1280,04 грн.;
заборгованості по відсоткам - 9626,48
грн.;заборгованості по комісіям - 94,75
грн.;штраф - 500,00 грн. (фіксована частина);
штраф - 1 314,79 грн. (процентна складова),
та заборгованості по пені за 1 рік - 5212,08
грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" 243 грн. 60
коп. судових витрат за подачу позовної
заяви.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: