АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1023/14
суді 1 інстанції: Зуб І.Ю.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 07 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 28 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», треті особи:
Державна інспекція України з питань
захисту прав споживачів, Національний
банк України про захист прав
споживачів, визнання права не
виконувати неіснуючі зобов'язання по
неукладеному кредитному договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з вказаною позовною заявою
посилаючись на те, що 10.10.2008 року між нею
та ВАТ «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» було
підписано Договір про іпотечний кредит
за невідновлювальною кредитною лінією,
згідно якого банк зобов'язувався
надати їй кредит в сумі 525000 грн. на
строк до 09.10.2013 року зі сплатою 20% річних
за користування кредитом. Враховуючи
те, що підписаний сторонами Договір про
іпотечний кредит за не відновлювальною
кредитною лінією № 08Р-170 від 10.10.2008 року
не містить низки істотних умов
визначених законодавством України для
договору даного виду та умов, які
позивач вважає істотними, а також
кредитний договір має нечіткі та
двозначні умови, в зв'язку з чим договір
не може вважатися укладеним, після
уточнення позовних вимог, просила:

1) визнати за ОСОБА_3 право не виконувати
не існуючі зобов'язання за неукладеним
з ВАТ «Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України»
договором про іпотечний кредит за не
відновлювальною кредитною лінією №
08Р-170 від 10.10.2008 року у повному обсязі;

2) прийняти окрему ухвалу відносно
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів на предмет їх
реагування шляхом застосування
адміністративно-господарських та
фінансових санкцій у межах наданих
повноважень щодо порушення ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» ЗУ
«Про захист прав споживачів»,
Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року
№ 168 «Про затвердження Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту», ЗУ «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати», ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
Постанови Правління НБУ № 267 від 14.07.2006
року «Про затвердження Правил
зберігання, захисту, використання та
розкриття банківської таємниці» при
реалізації фінансової послуги ОСОБА_3
на умовах договору про іпотечний
кредит за не відновлювальною кредитною
лінією № 08Р-170 від 10.10.2008 року.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 28 січня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Письмові заперечення до суду
апеляційної інстанції від ПАТ
«Державний ощадний банк України» не
надходили, представник банку доводи
апеляційної скарги не визнала, рішення
суду вважає законним та обґрунтованим.
В письмових поясненнях управління
Національного банку України в
Херсонській області зазначено про
укладення кредитного договору та
виконання банком Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту на апеляційну скаргу,
затверджених Постановою Правління
Національного банку України 10травня 2007
року №168.

Представник Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів у Херсонській області в
судове засідання не з'явився, належним
чином повідомлений про час і місце
розгляду справи, що не перешкоджає
розглядові справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з підстав
недоведеності порушення прав позивача.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 10.10.2008 року між
Банком та ОСОБА_3 було укладено
договір про іпотечний кредит за не
відновлювальною кредитною лінією №
08Р-170, відповідно до умов якого Банком
було надано кредит у розмірі 525 00,00 грн.
на споживчі потреби, з кінцевим строком
погашення не пізніше 09.10.2013 р. із
сплатою 20,0% річних за користування
кредитними коштами (а.с.15-18).

02 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_5
було укладено Додаткову угоду №1 до
договору про іпотечний кредит за не
відновлюваною кредитною лінією №
08Р-170 від 10.10.2008 року, відповідно до умов
якої внесено зміни до п.1.3 договору.
Сторони погодили суму Ліміту кредиту і
визначили його в розмірі 235 000,00 всі інші
пункти кредитного договору залишено
без змін (а.с.57).

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов`язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
Цивільного кодексу України.

Згідно до ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є укладеним з моменту
передання грошей (ч.2 ст. 1046 ЦК України) і
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним (ст. 204
ЦК України).

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
у яких роз'яснено, що при вирішенні
спорів про визнання кредитного
договору недійсним суди мають
враховувати вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема ЦК (ст. ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст.
ст. 18 - 19 Закону України "Про захист прав
споживачів". Суди повинні
розмежовувати кредитний договір, який
є недійсним у силу закону (нікчемний)
або може бути визнаний таким у судовому
порядку (оспорюваний) з підстав,
встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї з його
істотних умов або зміст яких неможливо
встановити, виходячи з норм чинного
законодавства (ст. ст. 536, 638, 10561 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" (в редакції
чинній на момент укладення договору),
перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

Частиною 6 ст.11 ЗУ "Про захист прав
споживачів" передбачено право
споживача протягом чотирнадцяти
календарних днів відкликати свою згоду
на укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин (згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України,
мала право відмовитися від одержання
кредиту частково або в повному обсязі,
повідомивши про це кредитодавця).
Перебіг цього строку розпочинається з
моменту передач споживачеві
примірника укладеного договору.

Однак, споживач цього не зробила, не
скористалася своїм правом щодо
відкликання згоди на укладення
договору та навпаки, визнала умови
зрозумілими, відповідними своїм
інтересам, і прийняла виконання умов
договору, шляхом його підписання та
виконання, з отриманням кредиту і з
частковою сплатою відсотків та частини
основного боргу. При цьому у позивача
було право вибору, тобто укладати
договір на умовах, що викладені в ньому
чи відмовитись від його укладення.

Посилання апелянта на її не
поінформованість з умовами
кредитування, спростовується її
особистим підписом на кожній сторінці
кредитного договору, відсутністю
застережень та зауважень, що свідчить
про її згоду зі всіма його умовам
(а.с.15-18)

Отже, враховуючи те, що договір
іпотечного кредиту був добровільно
підписаний сторонами, тому колегія
суддів вважає, що позивач по справі при
підписанні кредитного договору
погодилася з його умовами, оскільки
вона не скористалася правом
відкликання згоди на укладання
договору та не заперечувала проти
отримання відповідної суми кредитних
коштів.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів" та
п. 2.1 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затвердженими постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168, на банки
покладається обов'язок надання
споживачу в письмовій формі інформацію
про умови кредитування, а також
орієнтовану сукупну вартість кредиту
та зобов'язують банк отримати письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення з цією інформацією.

Підписанням Повідомлення про умови
кредитування від 07.10.2008 року
позичальник підтвердила, що вона
ознайомлена з методикою встановлення
курсу гривні до іноземних валют
установах ВАТ «Ощадбанк», а також із
усіма наявними в установі ВАТ
«Ощадбанк» умовами кредитування, з
коротким описом відмінностей між ними,
вартістю супутніх витрат, пов'язаних з
одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненню,
отримала всі необхідні роз'яснення і
зобов'язалась використовувати
кредитні кошти, які можливо надасть
Банк на зазначені в цьому повідомленні
цілі, тобто: споживчі потреби (а.с.11).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що вимоги Закону України "Про
захист прав споживачів" та Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування
відповідачем виконано та до укладення
кредитного договору позивач була
ознайомлена з інформацією про умови
кредитування відповідно до ч.2 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", у зв'язку з чим не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про ненадання
відповідачем у письмовому вигляді
інформації про умови кредитування до
підписання договору про іпотечний
кредит.

З матеріалів справи також вбачається,
що рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 05.07.2012 року, залишене
без змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 08.08.2012 року в
задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України»в особі філії
Херсонського обласного управління ПАТ
«Державний ощадний банк України»,
приватного нотаріуса Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про захист прав споживачів відмовлено
за необґрунтованістю (а.с.69).

Вищезазначеною ухвалою апеляційного
суду Херсонської області встановлено
відсутність визначених законом
підстав для визнання договору про
іпотечний кредит, іпотечного договору
та додаткової угоди №1 до вказаного
вище договору про іпотечний кредит за
не відновлюваною кредитною лінією №
08Р- 170 від 10 жовтня 2008 року недійсними,
оскільки при укладенні договорів
сторони досягли домовленості щодо
всіх істотних умов, зміст угод не
суперечить чинному законодавству (а.с.69
о.с.).

Окрім цього зазначено, що доводи
апелянта на відсутність повної
інформації щодо кредитних умов, яку мав
надати позивачу Банк перед укладенням
кредитних договорів з посиланням на
положення Закону України «Про захист
прав споживачів» спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами,
яким суд дав належну оцінку (а.с.69 о.с.).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 02.11.2011 року, встановлено
відсутність визначених законом
підстав для визнання договору про
іпотечний кредит та іпотечного
договору недійсними, оскільки судом
встановлено, що при укладені договорів
сторони досягли домовленості щодо всіх
їх істотних умов, зміст таких договорів
не суперечить чинному законодавству
України, а також моральним засадам
суспільства, волевиявлення учасників
правочину було вільним та відповідало
їх внутрішній волі. Крім того,
позивачем не доведено наявність в
кредитному договорі несправедливих
його умов, а також наявність підстав
для визнання договорів недійсними під
впливом помилки та обману (а.с.73 о.с.).

Вказані обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягає.

Таким чином колегія суддів вважає
посилання апелянта на неузгодження
сторонами істотних для договорів
даного виду умов, як на підставу
визнання права не виконувати не
існуючі зобов'язання за неукладеним
договором , є необґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що оскільки рішеннями суду, що
набули чинності, було встановлено, що
на момент підписання кредитного
договору ОСОБА_3 були відомі всі
суттєві та передбачені законодавством
умови кредитування, а також
встановлена законність всіх умов
вказаного кредитного договору, тому
передбачені законом підстави для
задоволення заявленої позовної вимоги
відсутні.

Наявність строку дії договору, строку
платежів, їх щомісячний розмір,
відповідальність сторін визначені як
умовами кредитного договору так і
підтверджені судовими рішеннями, а
тому посилання апелянта щодо
відсутності таких істотних умов
договору суперечать умовам
кредитного договору .

Встановивши зазначені вище обставини,
давши належну оцінку доводам сторін, і
врахувавши наявність вищевказаних
судових рішень та вимоги ч.3 ст. 61 ЦПК
України, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про безпідставність
позовних вимог, а тому обґрунтовано
відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів також вважає правильним
висновок суду про відсутність підстав
для постановлення окремої ухвали
стосовно третьої особи.

Таким чином, доводи апелянта, наведені
в його апеляційній скарзі, в том у числі
щодо 18 зазначених позивачем причин
відсутності істотних умов договору є
безпідставними, до того ж вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Крім того колегія суддів зауважує, що
доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що при укладанні
оспорюваного договору було дотримано
всі передбачені законом істотні умови,
які були обумовлені згодою сторін,
позивач ознайомилась з усіма
елементами вартості кредиту та іншими
необхідними складовими оплат по ньому,
погодилась з ними. Доказів щодо
несправедливості оспорюваних пунктів
договору та порушення принципів
добросовісності, їх невідповідності
положенням ЦК України або іншим актам
цивільного законодавства, порушень з
боку кредитора ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів" позивач суду не
надала, а тому підстав для скасування
рішення суду і задоволення позовних
вимог не має.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються до
уваги як такі, що не підтверджені
належними доказами, не ґрунтуються на
вимогах закону, що регулюють спірні
правовідносини, та не спростовують
мотивованих висновків суду.

Порушень норм матеріального права, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: