у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою Кобрись
Олександра Миколайовича, який діє в
інтересах Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та кредит»
на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 12 вересня 2013
року та рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 28 жовтня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про звернення стягнення
на предмет іпотеки, посилаючись на те,
що 03 вересня 2009 року між ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_7 був
укладений договір про надання кредиту,
згідно з яким остання отримала кредит
на загальну суму 30 000,00 доларів США зі
сплатою відсотків за його користування
в розмірі 15,5 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між позивачем та
ОСОБА_7 03 вересня 2009 року укладено
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_7
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру, загальною площею 51,1 кв. м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка їй
належить на праві власності.

Оскільки боржник ОСОБА_7 належним чином
не виконувала свої зобов'язання по
кредитному договору, в зв'язку з чим
утворилась заборгованість: по кредиту
в розмірі 28 796,24 доларів США, що складає
по курсу НБУ станом на 17січня 2013 року 230
168,35 грн; за простроченим кредитом - 1 039,63
долари США, що складає по курсу НБУ
станом на 17 січня 2013 року - 8 309,76
грн; по нарахованим відсотках - 13
740,13 доларів США, що складає по курсу НБУ
станом на 17 січня 2013 року - 109 824,86
грн; прострочена комісійна винагорода -
1 067,45 грн; нарахована комісійна
винагорода - 6 984,00 грн; пеня - 57 817,55 грн. 80
038,28 грн, позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також визнати за ним
право підпису договору купівлі-продажу
в якості продавця та укладати вказаний
договір без письмової згоди на це
ОСОБА_7; визнати за позивачем право за
власною заявою одноособово вилучити з
реєстрів у нотаріуса обтяжуючі записи
щодо спірної квартири; визнати право
здійснення оцінки даного майна за
участю суб`єкта оціночної діяльності
за власним вибором з виготовленням
звіту незалежної оцінки, бути
замовником виготовлення та одержання
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від БТІ, одержати копії
технічного паспорту та інших
правовстановлюючих документів на дану
квартиру, по необхідності замовити в
БТІ та одержати новий технічний
паспорт; здійснити продаж предмету
іпотеки за ціною, відповідно до звіту
незалежної оцінки майна, надати право
доступу до квартири; визнати право
отримати дублікат правовстановлюючого
документа на квартиру, для чого
подавати від свого імені всі необхідні
заяви, документи та здійснювати
платежі, визнати право Банку після
отримання дублікату
правовстановлюючого документу на
квартиру від свого імені звернутися до
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно з заявою про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, а також з іншими необхідними
заявами, надавати передбачені законом
документи для проведення державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
проводити від свого імені необхідні
проплати; визнати за Банком право
здійснювати будь-які платежі, що
стосуються процесу підготовки та
реалізації предмету іпотеки за
рішенням суду; визнати право Банку
отримати довідку про склад сім'ї або
осіб, що зареєстровані у спірній
квартирі АДРЕСА_1 та передати квартиру
на відповідальне зберігання АТ «Банк
"Фінанси та Кредит" на час до моменту
його реалізації.

Крім того, просив виселити із квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_9, малолітнього
ОСОБА_10 із зняттям їх з реєстраційного
обліку.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 12 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 5,1
кв. м., жилою площею 35,2 кв. м., власником
якого є ОСОБА_7, шляхом надання права
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі
філії «Полтавське РУ» АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на продаж предмета
іпотеки, із встановленням початкової
ціни продажу на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій. За рахунок виручених від
реалізації предмета іпотеки коштів
задовольнити вимоги ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» по кредитному договору від
03 вересня 2008 року в розмірі 373 784,29
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 28 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
змінено. Третій абзац резолютивної
частини рішення викладено в такій
редакції: «За рахунок виручених від
реалізації предмета іпотеки
задовольнити вимоги ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» по кредитному договору від 03
вересня 2008 року, а саме: 43 576
доларів США заборгованості за
кредитом, що по курсу НБУ на день
ухвалення рішення складає 348 302,96 грн, 25
481,33 грн пені, та 8 051,45 грн -
комісійної винагороди, а всього 382 835,74
грн». В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Кобрись О.М., який
діє в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» просить скасувати рішення
суду першої та апеляційної інстанцій в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в цій частині.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції, виходив
із того, що в зв'язку з невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
кредитним договором утворилась
заборгованість в розмірі 373 784,29 грн, а
тому відповідно до ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» та умов
кредитного договору, банк має право
погасити заборгованість у першу чергу
за рахунок забезпечення, а саме
звернути стягнення на майно, у зв'язку з
чим звернув стягнення на предмет
іпотеки шляхом його продажу із
встановленням початкової ціни продажу
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої та апеляційної
інстанцій, оскільки судами було
правильно встановлено фактичні
обставини по справі та надано їм
відповідну правову оцінку.

Безпідставними є посилання заявника на
те, що судом було неправомірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог про надання банку ряду
повноважень для укладення договору
купівлі-продажу, оскільки судом було
правильно зазначено, що банку
надається право на продаж предмета
іпотеки, відповідно до процедури
визначеної ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», яка включає в себе надання
всіх повноважень необхідних для
укладення договору купівлі-продажу, а
тому перелік цих повноважень не
обов'язковий.

Ухвалюючи рішення про відмову в
частині позовних вимог про виселення,
суд першої інстанції з яким погодився й
апеляційний суд правильно виходив із
того, що дані позовні вимоги є
передчасними, оскільки банком не
надано доказів того, що відповідачі
відмовляються добровільно звільнити
житлове приміщення.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції, збільшив суму
заборгованості на 8 051,45 грн - розмір
комісійної винагороди, яка помилково
не була включена до загальної суми
заборгованості за кредитним договором.

Проте повністю погодитися з висновками
судів про відмову в задоволенні
позовних вимог про виселення не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
03 вересня 2009 року між банком та ОСОБА_7
був укладений кредитний договір,
відповідно до умов якого відповідачу
було надано кредит в сумі 30 000,00 грн зі
сплатою процентів за користування
кредитом в розмірі 15,5 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між позивачем та
ОСОБА_7 03 вересня 2009 року був укладений
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_7
передала в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
приватної власності.

07 вересня 2012 рокуПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» надіслав ОСОБА_7 досудову
вимогу про погашення заборгованості
та про виселення із спірної квартири
протягом тридцяти днів, яка
відповідачами не виконана.

Станом на 16 січня 2013 року у
відповідачів виникла заборгованість
за кредитним договором в розмірі 65 869,00
грн, з урахуванням процентів, пені,
комісійної винагороди.

Відповідно до ч.1 ст. 33 та ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» (далі - Закон) у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української
РСР звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК
Української РСР та ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» випливає, що всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. За таких обставин,
якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення
мешканцям письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення не
стосується виселення мешканців на
підставі рішення суду про зверненням
стягнення на предмет іпотеки з
одночасним виселенням мешканців, а
стосується позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Ухвалене рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду та виселення
підлягає виконанню у порядку,
визначеному Законом України «Про
виконавче провадження».

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог
закону не врахували, не з'ясували, чи
необхідне направлення письмової
вимоги мешканцям для їх виселення у
конкретній справі, та дійшли
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
виселення.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду в
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції в цій частині без змін, у
порушення ст. ст. 214, 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд належним чином доводи
та заперечення сторін не перевірив та
не спростував їх.

Оскільки допущені порушення норм
процесуального права апеляційним
судом унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, рішення
апеляційного суду у частині залишення
без змін рішення суду першої інстанції
про відмову в задоволенні позовних
вимог про виселення необхідно
скасувати та направити справу в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції відповідно до ч.
3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кобрись Олександра
Миколайовича, який діє в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 28 жовтня 2013 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та кредит»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Полтавської області від 28
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О. В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук