Провадження № 2/755/5114/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"09" жовтня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н. О.
при секретарі Сиченко К. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди,-
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди посилаючись на те, що 17.12.2002 року вона та відповідач, а також їх діти отримали ордер на квартиру АДРЕСА_1. На даний час в спірній квартирі зареєстрована вона, відповідач та неповнолітня донька ОСОБА_2 Оскільки, шлюб між нею та відповідачем було розірвано вона зверталась до суду з позовом про розподіл особових рахунків. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.05.2014 року їй, разом з неповнолітньою ОСОБА_2 було виділено в користування дві суміжні кімнати, загальною площею 29,9 кв.м., але відповідач не пускає її до квартири, чим створює перешкоди в користуванні квартирою, змінив замки на вхідних дверях та відмовляється надати їй. Такі дії відповідача порушують її права, тому просить суд усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні майном шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спірною квартирою.
Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_2 є наймачами та зареєстровані в АДРЕСА_1 (а.с.5). Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2012 року (а.с.7).
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2014 року виділено у користування ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_2 дві суміжні кімнати № 6 та № 7, згідно схеми, загальною площею 29,9 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що вона немає доступу до квартири АДРЕСА_1, відповідач не дає ключі від спірної квартири не пускають її у спірну квартиру, а тому вона позбавлена можливості користуватись спірною квартирою.

Доступу до квартири АДРЕСА_1 та ключів від спірної квартири у позивача не має, в зв'язку з чим, вона зверталась до органів внутрішніх справ з заявою, на підтвердження чого позивачем надано висновок ДІМ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 06.06.2014 по заяві ОСОБА_1 (а.с.6).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили той факт, що з 2011 року позивач немає доступу до квартири АДРЕСА_1 та ключів від спірної квартири, оскільки навесні 2012 року відповідач особисто змінив замки від дверей та відмовляється надати їх позивачу. В квартирі проживають сторонні особи. Крім того, відповідач відмовляється впускати в квартиру позивача та віддати їй її речі.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З метою надання повного захисту правам та інтересам позивача, суд виходить за межі позовних вимог та вважає, що, оскільки, відповідач позбавляє позивача права користуватись квартирою АДРЕСА_1, позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вселити позивача у спірну квартиру та зобов'язати відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 9 Житлового кодексу України, ст. ст. 4, 10, 11, 58, 60, 208, 209, 212- 215, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя