АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/815/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Циганков В.О. Доповідач - Ткаченко
І.Ю. Категорія 52
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародний аеропорт
«Дніпропетровськ» про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу, затримки розрахунку при
звільненні та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 - задоволені частково. Стягнуто
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародний
аеропорт «Дніпропетровськ» на користь
ОСОБА_2 середню заробітну плату за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 777, 44 грн. В іншій частині позову
- відмовлено. Також вирішено питання
щодо судових витрат (а.с.66-69).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі (а.с.59-64).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював водієм перонного
автобуса «Неоплан» служби
спецтранспорту ТОВ «МА
«Дніпропетровськ». Основними
перонними автобусами, які
використовуються для перевезення
пасажирів є автобуси «СОВUSS-3000»,
автобуси «Неоплан» використовуються
як резервні. З метою оптимізації
чисельності персоналу було видано
наказ № 7 від 08.01.2013 року «Про внесення
змін у штатний розпис та скорочення
численності і штатів служби
спецтранспорту ТОВ «МА
«Дніпропетровськ»», яким було
виключено зі штатного розпису
автоколони №1 служби спецтранспорту
ТОВ «МА Дніпропетровськ» 4 штатні
одиниці водія перонного автобуса
«Неоплан» та введено в штатний розпис
автоколони №1 служби спецтранспорту
ТОВ «МА «Дніпропетровськ» 3 штатні
одиниці водія перонного автобуса
«СОВUSS-3000».

22 січня 2013 року позивачу було
запропоновано ознайомитись з наказом
та запропоновано переведення на інші
вакантні посади. Позивач відмовився
від ознайомлення з попередженням та
переліком вакансій, відмовився від
підписання зазначених документів, про
що працівниками служби управління
персоналом ТОВ «МА «Дніпропетровськ»»
складено відповідні акти № № 1, 2.

Також позивач був повторно
ознайомлений під підпис про вакантні
посади на підприємстві 04.02.2013 року. Але
позивач не скористався правом
переведення на іншу посаду, не подавши
відповідної заяви.

04.03.2013 року керівництво ТОВ «МА
«Дніпропетровськ»» звернулось до
профспілкового комітету про надання
згоди на звільнення позивача на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України в
зв'язку зі скороченням штату
працівників.

Згідно виписки з протоколу №10
засідання профспілкового комітету ТОВ
«МА «Дніпропетровськ»» від 14.03.2013 року
вирішено надати згоду на звільнення
позивача у зв'язку зі скороченням
численності штату.

Позивач відповідно до наказу №34/л був
звільнений з посади водія перонного
автобуса «Неоплан» служби
спецтранспорту 22 березня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
відносно стягнення з ТОВ «МА
«Дніпропетровськ» середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільнені, суд 1
інстанції виходив із того, що позивач
був звільнений згідно наказу №34/л з
посади водія перонного автобуса
«Неоплан» служби спецтранспорту 22
березня 2013 року. Фактично розрахунок
було здійснено 27.03.2013 року. Час затримки
остаточного розрахунку за період з
23.03.2013 року по 27.03.2013 року становить 5
календарних днів. Середня заробітна
плата позивача з урахуванням
обов'язкових податків, згідно довідки
відповідача, становить - 189,76 грн. Таким
чином, середня заробітна плата за час
затримки розрахунку при звільнені
складає: 189,76х5 календарних днів = 948,80
грн. (в тому числі обов'язкових
податків: єдиний соціальний внесок
3,6%-34,16 грн., податок на доходи фізичних
осіб 15%-137,20 грн.), сума до виплати
складає - 777,44 грн.

При цьому суд правильно керувався ст.
ст. 116, 117 КЗпП України. Вказані висновки
зроблені судом без порушення норм
матеріального та процесуального права,
оскільки відповідно до частини 1 ст.116
КЗпП України виплата всіх сум, що
належать працівнику від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Що стосується позовних вимог позивача
про визнання незаконним та скасування
наказу Генерального директора ТОВ «МА
«Дніпропетровськ» №34/л від 22.03.2013 про
звільнення з посади водія перонного
автобуса «Неоплан» служби
спецтранспорту, у зв'язку зі
скороченням штатів, згідно п.1 ч.1 ст.40
КЗпП України, поновлення позивача на
роботі у ТОВ «МА «Дніпропетровськ» на
посади водія перонного автобуса
«Неоплан» служби спецтранспорту;
стягнення з ТОВ «МА «Дніпропетровськ»
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу, то суд 1
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо відмови у задоволенні
цих позовних вимоги, оскільки
встановлено, що процедура скорочення
позивача була проведена з дотриманням
всіх вимог діючого законодавства
України.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права. Так, відповідно
до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий
договір, укладений на невизначений
строк можуть бути розірвані власником
або уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Крім того, суд 1 інстанції прийшов до
правильного висновку відмовляючи
позивачу у задоволені позовних вимог,
щодо стягнення моральної школи,
оскільки ці вимоги не мають правових
підстав для їх задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції в достатньо
повному об'ємі з'ясував права та
обов'язки учасників спору, обставини
справи, перевірив доводи сторін та
давши їм належну правову оцінку,
постановив рішення, яке є законним та
обґрунтованим й відповідає вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги, відносного
того, що відповідачем не було отримано
попередню згоду профспілкого комітету
про надання згоди на звільнення
позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням
численності штату, колегія судів не
приймає до уваги, оскільки такий довід
спростовується матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом 1 інстанції не з'ясовано, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці - не
являється підставою для скасування
рішення суду, оскільки скорочення
посади, на якій працював позивач, було
здійснено в наслідок скорочення
численності штату працівників. Згідно
до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу
України - підприємство самостійно
визначає свою організаційну структуру,
встановлює чисельність працівників і
штатний розпис.

Що стосується доводів апеляційної
скарги відносно того, що позивачу не
було запропоновано вакантних посад, що
мали місце на підприємстві, то
зазначене не відповідає дійсності,
оскільки йому дворазово було
запропоновано наявні вакансії, що
підтверджується відповідними
доказами, а саме, попередженням від
22.01.2013 року, актом №2 від 22.01.2013 року,
інформацією про вакансії від 04.02.2013
року.

Доводи апеляційної скарги щодо не
врахування переважного права апелянта
на залишення на роботі, колегія суддів
до уваги не приймає, оскільки,
відповідно до ст. 42 КЗпП України,
адміністрація при скорочені
чисельності штату працівників надає
переважне право на залишення на роботі
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Оскільки всі працівники служби мали
рівні умови продуктивності праці і
кваліфікації, як зазначено в
запереченнях на апеляційну скаргу, то
перевага в залишенні на роботі з
урахуванням п.1 ст. 42 Кодексу законів
про працю України, була надана сімейним
- за наявності двох і більше утриманців.
На момент прийняття рішення про
скорочення штату на посаді що
підлягала скороченню перебували:
ОСОБА_3, який має двох непрацездатних
дітей, ОСОБА_4 - двох непрацездатних
дітей, ОСОБА_5 - одну дитину, ОСОБА_6 -
двох непрацездатних дітей. Враховуючи
зазначене, на залишення на роботі
перевага була надана працівникам:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, які мали на
утриманні двох непрацездатних осіб.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213, 214 ЦПК України, і його слід залишити
без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: