Провадження № 2/344/1239/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю представника відповідача
Вірстюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ПАТ
«Прикарпаттяобленерго» про захист
права на інформацію,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про
визнання незаконною відмову
відповідача надати позивачу копії
колективного договору від 01.04.2004 року
№38, зобов'язати надати позивачу
засвідчену копію даного колективного
договору та стягнення судових витрат.

В позовній заяві вказано, що позивач
ОСОБА_3 працював у ВАТ
«Прикарпаттяобленерго» з 16.08.2000 року по
08.06.2004 року на посаді юрисконсульта. В
порушення вимог ст..9 Закону України
«Про колективні договори і угоди»
позивач як працюючий на той час, не був
ознайомлений з умовами колективного
договору від 01.04.2004 року №38 на
підприємстві, про наявність такого
договору дізнався 02.02.2012 року від
Департаменту соцполітики виконкому
Івано-Франківської міської ради, який
реєструє колективні договори. Позивач
звертався із заявою до відповідача
08.02.2012 року про надання трьох
колективних договорів, діючих в період
з 2000 по 2004 рік, однак листом від 01.03.2012
року відповідач просив конкретизувати
питання порушення прав заявника ОСОБА_3
та вказав на ознайомлення ним при
працевлаштуванні з умовами діючих
колективних договорів. З отриманих
Галузевих угод між ВАТ
енергопостачальних компаній позивач
дізнався про встановлення надбавок за
розїздний характер роботи,
матеріальних допомог, преміювання,
надання санаторних путівок, здійснення
внесків на додаткове недержавне
пенсійне страхування тощо. Дані
Галузеві угоди розповсюджувались на
колективні договори. Оскільки з
колективним договором позивач як
працівник на той час не був
ознайомлений, вважає що порушені його
права та інтереси, а тому для
реалізації таких прав просить
задовольнити позовні вимоги.

Позивач подав клопотання про розгляд
справи на 03.03.2014 року, 03.04.2014р. проводити
у його відсутності.

Відповідач позовні вимоги не визнав з
підстав викладених у запереченні,
представник відповідача просив у
позові відмовити, застосувавши також і
позовну давність яка становить близько
10 років після припинення трудових
відносин та вимоги на витребування
документів пов'язаних з такими
відносинами, а тому пропущено строк
звернення до суду.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, свідків, дослідивши
матеріали справи, встановивши фактичні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
працював у ВАТ «Прикарпаттяобленерго»
з 16.08.2000 року по 02.01.2001 року на посаді
юрисконсульта Коломийського МРЕМ, а з
03.12.2001 року по 08.06.2004 року на посаді
юрисконсульта юридичного відділу , що
підтверджується довідкою відповідача
(а.с.6). Як пояснив представник
відповідача, позивач звільнився за
власним бажанням.

В порушення вимог ст..9 Закону України
«Про колективні договори і угоди»
позивач зазначає, що він як працюючий
на той час, не був ознайомлений з
умовами колективного договору від
01.04.2004 року №38 на даному підприємстві,
про наявність такого договору дізнався
02.02.2012 року від Департаменту
соцполітики виконкому
Івано-Франківської міської ради, який
реєструє колективні договори (а.с.7).

Однак, свідок ОСОБА_4 (директор філії
Коломийського МРЕМ, який був
безпосереднім керівником в тих роках
ОСОБА_3) та свідок ОСОБА_5 (голова
цехкому на той час) суду пояснили, що
перед реєстрацією всіх колективних
договорів, кожен колективний договір в
обов'язковому порядку проходить
обговорення на зборах працівників, які
не можуть проводитися в тому числі без
юриста, який надає правову оцінку
такому проекту договору.

Так, згідно виходячи з преамбули Закону
України «Про колективні договори та
угоди» ( в редакції станом на 2000-2004 роки)
цей Закон визначає правові засади
розробки, укладення та виконання
колективних договорів і угод з метою
сприяння регулюванню трудових
відносин та соціально-економічних
інтересів працівників і власників.

Колективний договір, угода укладаються
на основі чинного законодавства,
прийнятих сторонами зобов'язань з
метою регулювання виробничих, трудових
і соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів трудящих,
власників та уповноважених ними
органів (ст..1 закону), а колективний
договір укладається на підприємствах,
в установах, організаціях (далі -
підприємства) незалежно від форм
власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
право юридичної особи (ст..2 закону).

Як слідує зі ст..3, 4 цього закону,
колективний договір укладається між
власником або уповноваженим ним
органом з однієї сторони і однією або
кількома профспілковими чи іншими
уповноваженими на представництво
трудовим колективом органами, а у разі
відсутності таких органів -
представниками трудящих, обраними і
уповноваженими трудовим колективом.
Право на ведення переговорів і
укладення колективних договорів, угод
від імені найманих працівників
надається професійним спілкам,
об'єднанням профспілок в особі їх
виборних органів або іншим
представницьким організаціям
трудящих, наділеним трудовими
колективами відповідними
повноваженнями. У разі недосягнення
згоди щодо колективного договору у
спільному представницькому органі
загальні збори (конференція) трудового
колективу приймає найбільш прийнятний
проект колективного договору і доручає
профспілці або іншому уповноваженому
трудовим колективом органу, який
розробив проект, на його основі
провести переговори і укласти
затверджений загальними зборами
(конференцією) колективний договір від
імені трудового колективу з власником
або уповноваженим ним органом.

На всіх зборах по затвердженню змісту
колективного договору, в тому числі і
по колективному договорі від 01.04.2004
року №38, був присутній ОСОБА_3, що
підтверджено свідками та
представником відповідача.

Законом України «Про колективні
договори і угоди» також регулюється
порядок проведення колективних
переговорів та підписання
колективного договору.

Так, за ст..10 даного закону укладенню
колективного договору, угоди передують
колективні переговори. Робоча комісія
готує проект колективного договору,
угоди з урахуванням пропозицій, що
надійшли від працівників, трудових
колективів галузей, регіонів,
громадських організацій, і приймає
рішення, яке оформляється відповідним
протоколом.

Проект колективного договору
обговорюється у трудовому колективі і
виноситься на розгляд загальних зборів
(конференції) трудового колективу. У
разі, якщо збори (конференція)
трудового колективу відхилять проект
колективного договору або окремі його
положення, сторони відновлюють
переговори для пошуку необхідного
рішення. Термін цих переговорів не
повинен перевищувати 10 днів. Після
цього проект в цілому виноситься на
розгляд зборів (конференції) трудового
колективу. Після схвалення проекту
колективного договору загальними
зборами (конференцією) трудового
колективу він підписується
уповноваженими представниками сторін
не пізніш як через 5 днів з моменту його
схвалення, якщо інше не встановлено
зборами (конференцією) трудового
коллективу (ст..13 вищезгаданого закону).

Окрім того, після обговорення та
затвердження зборами колективу
проекту колективного договору, він
проходить державну реєстрацію (при
цьому перевіряється умови договору та
обговорення проекту колективом із
затвердженням на зборах). Після чого
зареєстрований колективний договір,
який регулює відносини з дотримання
трудового права, зберігається у
відповідача, а саме: один примірник - у
керівника філії, в приймальні
секретаря для вільного ознайомлення
всіх працюючих з таким договором,
бухгалтерії для врахування при
виплатах зарплати та юриста для
дотримання прав та обов'язків
працюючих чи інших питань. При цьому,
безпосередній керівник ОСОБА_4
підтвердив суду факт періодичного
використання позивачем даного
примірника колективного договору в
роботі.

Позивач звертався із заявою до
відповідача 08.02.2012 року (а.с.8) про
надання трьох колективних договорів,
діючих в період з 2000 по 2004 рік, однак
листом від 01.03.2012 року (а.с.9) відповідач
вказав, що в наказах на прийняття на
роботу від 15.08.2000 р. та 03.12.2001 року ОСОБА_3
озномлений з умовами праці за вимогами
ст..29 КЗпП України під розписку та
умовами колективного договору (не
передбачено під розписку). В листі
також зазначено, що колективні
договори є локальні правові акти
призначені для внутрішнього
користування, діють в межах трудових
відносин, а заявник не пербуває в таких
трудових відносинах на час запиту та
витребування копій колективних
договорів.При цьому повідомив про
можливість надання таких копій при
формулюванні конкретного питання щодо
порушення прав заявника ОСОБА_3,
аналогічна відповідь надана
відповідачем і 10.04.2012 року (а.с.34).

Статтею 9 Закону України «Про
колективні договори та угоди»
передбачено, що положення колективного
договору поширюються на всіх
працівників підприємств незалежно від
того, чи є вони членами профспілки, і є
обов'язковими як для власника або
уповноваженого ним органу, так і для
працівників підприємства. Положення
генеральної, галузевої, регіональної
угод діють безпосередньо і є
обов'язковими для всіх суб'єктів, що
перебувають у сфері дії сторін, які
підписали угоду. Колективний договір,
угода набирають чинності з дня їх
підписання представниками сторін або з
дня, зазначеного у колективному
договорі, угоді. Після закінчення
строку дії колективний договір
продовжує діяти до того часу, поки
сторони не укладуть новий або не
переглянуть чинний, якщо інше не
передбачено договором. Усі працюючі, а
також щойно прийняті на підприємство
працівники повинні бути ознайомлені з
колективним договором власником або
уповноваженим ним органом. Галузеві та
регіональні угоди підлягають
повідомній реєстрації Міністерством
праці України, а колективні договори
реєструються місцевими органами
державної виконавчої влади.

Позивач посилається в обґрунтування
своїх вимог на ст..5, 7 Закону України
«Про інформацію», згідно яких кожен має
право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. Ніхто не може
обмежувати права особи у виборі форм і
джерел одержання інформації, за
винятком передбаченим законом. Суб'єкт
інформаційних відносин може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на інформацію.

Однак, не зважаючи на звільнення із
займаної посади позивач мав право на
отримання копій таких колективних
договорів, пов'язаних виключно з
трудовими відносинами працівника та
адміністрації підприємства, не
зважаючи на ознайомлення з ними чи не
ознайомлення під час трудових
відносин, проте в межах строку
передбаченого на такі вимоги. В разі
захисту своїх прав в судовому порядку -
в межах звернення до суду за загальною
позовною давністю, визначеною ст.255,256,260
ЦК України.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
ч.3,4 ст.267 ЦК України.

Оскільки звернення до суду проводиться
в межах загальної позовної давності, то
відповідно суд приймає дану заяву про
застосування строку позовної
давності, що є підставою відмови у
позові. Щодо неможливості отримання
позивачем копій колективного договору
після звільнення з ВАТ
«Прикарпаттяобленерго» в межах строку
позовної давності, в позові не
зазначається, та поновлення таких
строків з обґрунтуванням підстав
такого пропуску позивач не клопотав.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

З врахуванням вищевказаного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 255,256,260,267 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ
«Прикарпаттяобленерго» про захист
права на інформацію - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 09 квітня 2014 року.

Суддя
Польська М.В.