Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/878/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого судді Шаповал Т.В.

при секретарі Лавріненко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві в приміщенні
суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
неустойки за несплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з
позовом до відповідача про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів.

Посилалася на те, що відповідач
за рішенням Ленінського районного суду
м. Полтави зобов'язаний до сплати
аліментів, які не сплачує, станом на 01
березня 2014 року становить 30 194 грн. 15
коп.

Просила суд стягнути з
відповідача на її користь 9 069 грн. 88
коп. неустойки за прострочення
сплати аліментів.

В судовому засіданні
позивач та її представник позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
надавши пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві, просила їх
задовольнити.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день і час розгляду
справи в судове засідання не з»явився.

Представник третьої особи в
судовому засіданні про вирішення
справи покладався на розсуд суду.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
правовідносини сторін, приймаючи до
уваги відсутність підстав,
передбачених ст. 169 ЦПК України для
відкладення розгляду справи, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення осіб,
які приймають участь в розгляді справи,
дослідивши зібрані в справі
докази, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 є матір'ю, а
відповідач ОСОБА_2 є батьком
неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, судом встановлено, що з
ОСОБА_2 стягуються за рішенням
Ленінського районного суду м. Полтави
аліменти в розмірі ? частини з усіх
видів заробітку, але не менше ? частини
неоподатковуваного мінімуму громадян
на дитину щомісячно на користь ОСОБА_1
на утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3., починаючи з 23 липня 2001 року до
досягнення повноліття дитини.

Дане судове рішення про стягнення
аліментів з відповідача на користь
позивача знаходиться на примусовому
виконанні у Київському відділі
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції з 2001 року.

Станом на 01 березня 2014 року
заборгованість відповідача ОСОБА_2
по аліментам згідно судового рішення
складає 30 194, 15 грн.

Згідно зі ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Як вставнолено в судовому
засіданні, відповідач від виконання
судового рішення щодо стягнення з
нього аліментів ухиляється, лише
періодично та частково сплачує
аліменти на виконання судового
рішення. З 2011 року відповідачем
жодної оплати алміентів не здійснив.

Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України,
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізчиних чи юридичних осіб, поданим
відповіднодо цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідачем до суду заперечення на
позовну заяву, докази чи письмові
пояснення не подавалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК
України при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі
змісту норм ст. 196 СК України суд
повинен встановити крім факту
заборгованості за аліментами, ще й
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішення суду, у її виникненні.

Жодні обставини, які б давали
підстави вважати, що аліменти не
сплачуються з поважних причин,
дослідженими в справі доказами, не
встановлені.

Тому суд приходить до висновку про
наявність вини ОСОБА_2 в заборгованості
по аліментам. При цьому судом
враховується свідоме ставлення
відповідача до такої заборгованості,
який, достовірно знаючи про розмір
нарахованої державним виконавцем
заборгованості, і в подальшому
продовжує не сплачувати аліменти .

Згідно з положеннями СК України
аліменти призначаються та
виплачуються щомісяця, тому за змістом
ст. 196 СК України пеня нараховується не
всю суму заборгованості, а її
нарахування обмежується сумою
несплачених аліментів за той місяць, в
якому не проводилося стягнення
аліментів. За нормами закону сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми заборгованості.

Позивач ОСОБА_1., звертаючись до
суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2
неустойки (пені) у зв'язку з наявністю
заборгованість по аліментам, надала
до суду розрахунок суми неустойки. З
даним розрахунком суд не погоджується,
оскільки він проведений не у
відповідності норм ст.195 СК України і
сума пені позивачем є значно
занижченою.

За правилами ст. ст. 195, 196 Сімейного
кодексу України заборгованість за
аліментами, присудженими у частці від
заробітку (доходу), визначається
державним виконавцем виходячи з
фактичного заробітку (доходу),
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
розміру заборгованості. Якщо боржник у
цей період та на час визначення
заборгованості не працював, така
заборгованість визначається виходячи
з середньої заробітної плати для даної
місцевості. У разі спору розмір
заборгованості визначається судом. При
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Частиною 2 ст. 196 СК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Враховуючи встановлені по справі
обставини, розмір заборгованості по
аліментам, суд вважає за доцільне
зменшити розмір пені, яка підлягає
стягненню з відповідача до розміру,
який просить стягнути позивач, а саме - 9
069 грн. 88 коп.

Суд приходить до висновку, що саме
такий розмір пені буде відповідати
принципу розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки за несплату
аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 9 069 грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в розмірі 243 грн.
60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий
Т.В.Шаповал