Єдиний унікальний номер 2-950/11
Номер провадження 22-ц/775/959/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Зінов'євої
А.Г.

суддів Ларіної
Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 17 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 17 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ Д002/СК-091.08.1 від 25 березня 2008 року в
загальному розмірі 870 186,48 євро та 2 484 343,
50 грн., з яких заборгованість за
кредитом - 640 000,00 євро, прострочена
заборгованість за нарахованими
процентами - 230 186,48 євро, пеня за
прострочку виконання грошових
зобов'язань - 1 500 000,00 грн.,
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання згідно ст. 625 ЦК
України - 984 343,57 грн.; в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № Д002/СК-091.08.1 від 25 березня 2008
року звернуто стягнення на нерухоме
майно, що належить на праві власності
ОСОБА_2 - нежитлове приміщення - магазин
продовольчих товарів загальною площею
236,3 кв.м, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку у
відповідності до умов договору іпотеки
№ Д002/СК-091/2.08.1 від 25 березня 2008 року;
визначено спосіб реалізації
вищевказаного об'єкту нерухомості
шляхом продажу на прилюдних торгах з
початковою ціною не нижче його
вартості, визначеної у договорі
іпотеки № Д002/СК-091/2.08.1 від 25 березня 2008
року, тобто з початковою ціною не нижче
1 582 336,00 грн.; стягнуто в рівних частках з
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Родовід Банк» суму сплаченого
судового збору у розмірі 1700,00 грн. та
витрати на ІТО у розмірі 120,00 грн.; у
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Зазначене рішення оскаржила ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_2, подала
апеляційну скаргу, в якій просила
рішення суду першої інстанції
скасувати частково, ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
стосовно ОСОБА_2 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що в рамках розгляду
даної справи ОСОБА_2 було подано
зустрічну позовну заяву про визнання
договору іпотеки № Д002/СК-091/2.08.1 від 25
березня 2008 року недійсним, яка спочатку
була прийнята судом до спільного
розгляду з первісним позовом, однак, в
подальшому ухвалою від 03 грудня 2013 року
роз'єднано позовні вимоги ПАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_2, виділено зустрічний
позов в окреме провадження. Вважає, що
первісний та зустрічний позови
ґрунтуються на одних правовідносинах -
кредитних відносинах сторін,
закріплених кредитним договором та
договором іпотеки. До того ж, якщо
вимоги за зустрічним позовом були б
судом задоволені, то договір іпотеки
було б визнано недійсним, та він не
створив би жодних юридичних наслідків,
взаємних прав та обов'язків для сторін,
крім тих, що пов'язані з його
недійсністю, тому у позивача не було б
правових підстав для захисту своїх
інтересів шляхом звернення стягнення
на майно апелянта за невиконання
ОСОБА_3 кредитного договору, а це, в
свою чергу, повністю виключило би
задоволення первісного позову
стосовно ОСОБА_2 На думку апелянта,
оскаржуване рішення мало бути ухвалено
лише після розгляду зустрічної
позовної заяви ОСОБА_2

Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 особисто
не підписувала договір іпотеки №
Д002/СК-091/2.08.1 від 25 березня 2008 року та,
відповідно, не була ознайомлена з
умовами даного договору, договір
іпотеки був підписаний за довіреністю
іншою особою, при цьому ОСОБА_2 не може з
впевненістю стверджувати, що
уповноважувала іншу особу на
підписання даного договору, у зв'язку з
чим представником ОСОБА_2 під час
розгляду справи було заявлено
клопотання про витребування у позивача
оригіналу довіреності, на підставі
якої іншою особою було підписано
договір іпотеки. Однак, ні оригінал, ні
копія довіреності так і не були надані
позивачем.

Також вказує, що до кредитного договору
двічі вносились зміни, про що особисто
ОСОБА_2 не була повідомлена. Так,
відповідно до договору № 1 від 28 липня
2008 року про внесення змін та доповнень
до кредитного договору, було змінено
термін повернення кредиту за кредитним
договором. У зв'язку з цим була укладена
додаткова угода № 1 від 28 липня 2008 року
про зміни та доповнення до договору
іпотеки, яка також була підписана не
ОСОБА_2, а іншою особою на підставі
довіреності.

Крім того, відповідно до договору № 2
від 04 листопада 2008 року про внесення
змін та доповнень до кредитного
договору, позивачем була збільшена
процентна ставка за вищевказаним
кредитним договором, про що ОСОБА_2
також не була повідомлена. У порушення
вимог діючого законодавства позивач не
підписав додаткової угоди до договору
іпотеки про збільшення процентів за
основним зобов'язанням та не здійснив
державну реєстрацію відповідних
відомостей про зміну умов обтяження
нерухомого майна іпотекою.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційного суду доводи апеляційної
скарги підтримав, просила її
задовольнити, рішення скасувати
частково, ухвалити нове, яким відмовити
у задоволенні позовних вимог стосовно
ОСОБА_2 у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні висловив думку, що
покладається на розсуд суду.

Представник ПАТ «Родовід Банк» проти
доводів апеляційної скарги заперечила,
просила її відхилити, рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, думку представників
сторін, дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Відмова у
задоволенні частини позовних вимог
сторонами не оскаржена, тому в
зазначеній частині рішення не
перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
склалися між сторонами і надав їм
відповідну оцінку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

За вимогами ч. 5,6 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору. У разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

За ч. 1 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Згідно до п. 23 Постанови Пленуму від 30
березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорі, що виникають із
кредитних правовідносин» при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів суди мають виходити з того,
що відповідно до ст. 11 Закону України
«Про заставу», ст.ст. 1,11 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до ст. 546 ЦК застава (іпотека)
та порука є різними видами
забезпечення, тому норми, що регулюють
поруку (ст.ст. 553-559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки. У
зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

П. 27 зазначеної постанови Пленуму
передбачено, що істотними обставинами
в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Пунктом 5.1. кредитного договору
передбачено, що у разі недотримання
позичальником умов цього Договору
вимагати його дострокового припинення,
повернення державної суми кредиту,
сплати нарахованих за ним процентів, а
також звернути стягнення на предмет
іпотеки згідно з зазначеним договором
іпотеки.

За п. 3.1. кредитного договору для
забезпечення зобов'язань щодо
погашення заборгованості за кредитом,
сплати процентів за користування
грошовими коштами пені за несвоєчасну
сплату процентів, штрафу, а також
відшкодування збитків у зв'язку з
порушенням умов цього Договору є
іпотека нежитлових приміщень, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

За вимогами п. 1.2. Договору іпотеки
№Д002/СК-091/2.08.1 від 25 березня 2006 року
обов'язок сповіщення іпотекодавця про
можливі зміни умов кредитного договору
є обов'язком позичальника.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 березня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк» та фізичною особою - ОСОБА_3 було
укладено Кредитний Договір №
Д002/СК-091.08.1. Відповідно до п. 1.1
кредитного договору Банк взяв на себе
зобов'язання надати ОСОБА_3 кредит в
Євро на споживчі цілі в загальному
розмірі 640 000 євро 00 центів. (т. 1 а.с. 14-15).

Сума кредиту в повному обсязі була
надана ОСОБА_3 банком у відповідності з
положеннями пункту 2.1. кредитного
договору, тобто шляхом перерахуванні
на поточний рахунок. Факт видачі
кредиту ОСОБА_3 за кредитним договором
підтверджується ордером № 67-33 від 25
березня 2008 року, копія якого долучена
до матеріалів справи (т.1 а.с. 20).

Як вбачається з копії свідоцтва про
реєстрацію юридичної особи, 17 червня 2009
року назву Банку офіційно змінено з
відкритого акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» на публічне акціонерне
товариство «РОДОВІД БАНК» (т.1 а.с. 63-67).

Відповідно до п.п. 4.1.-4.3. кредитного
договору, ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок
починаючи з березня 2009 року до 10
(десятого) числа кожного календарного
місяця частково погашати
заборгованість за кредитом рівними
частками в сумі 26 667 євро 00 центів на
рахунок, зазначений в пункті 1.2.
кредитного договору; повернути
одержаний кредит згідно з умовами
кредитного договору не пізніше 25
березня 2011 року; сплачувати Банку
нараховані проценти за користування
кредитом щомісяця до 10 (десятого) числа
(включно) кожного календарного місяця,
наступного за звітним, а також 25
березня 2011 року або у день повного
дострокового погашення заборгованості
за кредитом.

Судом першої інстанції достовірно
встановлено та підтверджено виписками
по особовому рахунку, що ОСОБА_3 не
виконував у передбаченому договором та
законом порядку свої зобов'язання (т.1
а.с. 21-32).

Позивачем надсилалася на адресу
ОСОБА_3, ОСОБА_2 вимоги № 151.6-11-6.6/7018 від 21
вересня 2010 року, в якій банк вимагав
достроково погасити заборгованість за
кредитним договором у семиденний
строк, про що свідчать копії
відповідних поштових квитанцій та
повідомлень про їх вручення адресатам,
що містяться в матеріалах справи (т. 1
а.с. 51 -56).

Договір іпотеки за № Д002/СК-091/2.08.1 був
укладений між Банком та ОСОБА_2 25
березня 2008 року. У відповідності з
зазначеним договором іпотеки ОСОБА_2
для забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 перед банком по своєчасному та
повному виконанню умов кредитного
договору, передала в іпотеку Банку
належне їй на підставі права власності
нерухоме майно - нежитлове приміщення,
а саме, магазин продовольчих товарів,
загальною площею 236,3 кв.м., розташований
за адресою: АДРЕСА_1. Договір іпотеки
був нотаріально посвідчений державним
нотаріусом Першої макіївської
державної нотаріальної контори
Макаровою Н. І. (т.1 а.с. 42-43). 28 липня 2008
року до договору іпотеки були внесені
зміни, які були оформлені у вигляді
Додаткової угоди № 1 про зміни та
доповнення до договору іпотеки №
Д002/СК-091/2.08.1, нотаріально посвідченого
державним нотаріусом Першої
макіївської державної нотаріальної
контори Макаровою Н. І. (т. 1 а.с. 44).

Судом першої інстанції також
встановлено, що Банком були виконані
вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» (а.с. 51-56), у добровільному
порядку вимоги банку виконані не були,
заборгованість за кредитним договором
становить 870 186,48 євро та 192863080,77 грн., з
яких: заборгованість за кредитом - 640
000,00 євро, прострочена заборгованість
за нарахованими процентами - 230 186,48
євро, пеня за прострочку виконання
грошових зобов'язань - 191878737,20 грн.,
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання згідно ст. 625 ЦК
України - 984343,57 грн. (т.2 а.с. 97).

Задовольняючи позовні вимог частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не виконано взяті
обов'язки за кредитним договором, тому
наявні підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду, оскільки суду
першої інстанції доведено, що Банком
перед ОСОБА_3 всі вимоги за кредитним
договором виконано, ОСОБА_3 не виконав
взяті на себе обов'язки, які
забезпечені договором іпотеки, тому
наявні підстави для часткового
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо
отримання судом зустрічного позову та
не доцільності їх роз'єднання,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки дійсно ухвалою суду від 03
грудня 2013 року зазначені первісні та
зустрічні вимоги роз'єднанні, за
вимогами процесуального законодавства
зазначена ухвала не підлягає
оскарженню, підстави для її перегляду
чи оцінці відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо не
підписування ОСОБА_2 довіреності на
укладання договору іпотеки,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки суду не надано даних щодо
скасування зазначеної довіреності.

Доводи апеляційної скарги щодо
внесення змін до кредитного договору,
про які не повідомили іпотекодавеця,
апеляційний суд приймає критично на
підставі п. 1.2. Договору іпотеки,
оскільки за зазначеними умовами
обов'язок сповіщення іпотекодавця про
можливі зміни умов кредитного договору
є обов'язком позичальника, при цьому
поручителем не надано суду доказів, що
зазначеними змінами до кредитного
договору збільшений обсяг
відповідальності поручителя.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно та правильно
встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, з'ясував
доводи і заперечення сторін,
встановленим обставинам та доказам дав
належну оцінку та дійшов до
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1,
315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: