АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0431/1594/12
Головуючий у 1 інстанції -
Справа № 22-ц/774/2399/14
Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової
Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» на рішення
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 27 лютого
2013 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення боргу за кредитним
договором, -

В С Т А Н О
В И Л А:

28 вересня 2012 року ПАТ «КБ «Надра»
звернулись до суду з зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04
грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір № 8/2006/840-К/1463-А, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у сумі
6555,94 доларів США для придбання
транспортного засобу зі сплатою 9,5%
річних строком до 02 грудня 2011 року. У
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором цього ж
дня між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», та ОСОБА_2 укладено договір
поруки № 1463/2-А від 04.12.2006 року,
відповідно до якого остання поручилася
перед позивачем за виконання ОСОБА_1
зобовязань за вказаним кредитним
договором. Посилаючись на невиконання
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним
договором, позивач просив суд стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
в сумі 20 929,75 доларів США, яка станом на 21
серпня 2012 року по курсу НБУ становить
суму у розмірі 167291,52 грн., яка
складається з заборгованості по
кредиту в сумі 3 879,85 доларів США, що по
курсу НБУ становить 31 011,64 грн.; по
відсоткам в сумі 56,82 доларів США, що по
курсу НБУ становить 454,15 грн.; по пені в
сумі 16 308,56 доларів США, що по курсу НБУ
становить 130 354,33 грн.; по штрафу в сумі
655,59 доларів США, що по курсу НБУ
становить 5 240,13 грн.; по комісії в сумі
28,93 доларів США, що по курсу НБУ
становить 231,27 грн.; стягнути з
відповідачів витрати по сплаті
судового збору.

Рішенням Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 27
лютого 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
судовий збір стягнути з відповідачів
на користь позивача, посилаючись на
неправильне встановлення судом
обставин, які мають значення для
справи, на неправильне дослідження та
оцінці доказів у справі,
безпідставність застосування судом
позовної давності до вимог Банку про
стягнення заборгованості з поручителя.

Справа неодноразово переглядалась
судовими інстанціями.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 6555,94 доларів
США для придбання транспортного засобу
зі сплатою 9,5% річних строком до 02
грудня 2011 року. У забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором цього ж дня між ВАТ
КБ «Надра», правонаступником якого є
ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено
договір поруки, відповідно до якого
остання поручилася перед позивачем за
виконання ОСОБА_1 зобов'язань за
вказаним кредитним договором.
Відповідно до довідки відділення ПАТ
«КБ «Надра» від 11 липня 2012 року,
підписаної його директором ОСОБА_3,
банк не заперечував щодо зняття
заборони з переоформленням технічного
паспорту на автомобіль марки ВАЗ-21099,
реєстраційний номер НОМЕР_1 у зв'язку з
погашенням заборгованості за
кредитним договором від 04 грудня 2006
року. Вказаний транспортний засіб було
передано у заставу банку згідно
договору застави від 04 грудня 2006 року,
укладеного між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ !КБ
«Надра», та ОСОБА_1 На кожному аркуші
кредитного договору від 04 грудня 2012
року наявні відмітки директора
відділення ОСОБА_3 про погашення
заборгованості, завірені печаткою
банка. Як убачається із матеріалів
справи відповідно до п. 5.3 договору
поруки від 04 грудня 2012 року, дія цього
договору закінчується належним
виконанням позичальником взятих на
себе зобов'язань за кредитним
договором чи виконанням поручителем
своїх зобов'язань згідно з умовами
цього договору. Згідно з п. п. 1.4, 3.3.4
кредит надано до 02 грудня 2011 року і цей
день є кінцевим терміном повернення
кредиту. Позивач звернувся до ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 з вимогою про виконання
зобов'язання з повернення кредиту від 11
вересня 2012 року, направивши кожному
листи № 3868 та № 5869 відповідно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності позовних вимог щодо
наявності у ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором. При цьому судом
зазначено, що позивач протягом шести
місяців з дня виникнення права
пред'явлення вимоги до ОСОБА_2 з
відповідною вимогою не звертався, що за
правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України є
підставою для припинення поруки.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
ПАТ «КБ «Надра».

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено,
що порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

В пункті 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня
2009 року №2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» зазначено, якщо
при дослідженні письмових доказів
особою, яка бере участь у справі, буде
подана заява про те, що доданий до
справи або поданий іншою особою для
ознайомлення документ викликає сумнів
з приводу його достовірності або є
фальшивим, особа, яка подала цей
документ, може відповідно до частини
другої статті 185 ЦПК України просити
суд виключити його з числа доказів і
розглядати справу на підставі інших
доказів. При відсутності з її боку
таких процесуальних дій, особа, яка
подала заяву, має згідно із загальними
правилами доказування (стаття 60 ЦПК)
подати відповідні докази, що
спростовують значення відомостей
оспорюваного документа і могли бути
підставою неприйняття його до уваги
під час оцінки доказів. У разі
необхідності за клопотанням особи, яка
зробила таку заяву, суд відповідно до
правил частини четвертої статті 10 ЦПК
України сприяє їй у збиранні цих
доказів (призначає експертизу,
витребує інформацію від особи, за
іменем якої видано документ, оголошує
перерву або відкладає розгляд справи,
якщо це потрібно, тощо).

Обґрунтовуючи висновок про
недоведеність позовних вимог, суд
першої інстанції, пославшись на
довідку № 4533 від 11 липня 2012 року про
погашення заборгованості за кредитним
договором від 04 грудня 2006 року та
відповідні відмітки, виконані
директором відділення ПАТ «КБ «Надра»
ОСОБА_3 у кредитному договорі,
дотримався вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
щодо обов'язку сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
оскільки ним 21 листопада 2012 року та 11
січня 2013 року на адресу банку
надсилались листи № 9250/12 та № 221/13 про
надання інформації відносно доводів
ОСОБА_1 про погашення ним 11 липня 2012
року кредитної заборгованості,
відповідність розрахунку пені та
можливість зменшення позовних вимог,
проте зазначені листи банком залишено
без відповідного реагування.

В апеляційній скарзі банком зазначено,
що відомості, викладені у листі № 4533
від 11 липня 2012 року, не відповідають
дійсності, оскільки заборгованість за
кредитним договором відповідачем 11
липня 2012 року повністю не погашена.

Однак вказані відомості не спростовані
апелянтом належними та допустимими
доказами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав,
установлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема: договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави, зазначені в ст. ст. 599, 600, 601,
604 - 609 ЦК України.

Зокрема, зобов'язання припиняються за
домовленістю сторін (ст. 604),
зобов'язання припиняється внаслідок
звільнення (прощення боргу) кредитором
боржника від його обов'язків, якщо це не
порушує прав третіх осіб (ст. 605 ЦК),
тощо.

Таким чином, посилання представника
апелянта на те, що кредитні
правовідносини між сторонами не
припинені, оскільки зобов'язання
боржника повністю не виконані
відповідно до умов кредитного
договору, є безпідставними, оскільки
законом передбачені також інші
вищезазначені підстави для припинення
зобов'язання.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що у
боржника наявний борговий документ, а
саме: кредитний договір № 8/2006/840-К/1463-А
від 04 грудня 2006 року з відмітками,
виконаними директором відділення ПАТ
«КБ «Надра» ОСОБА_3 у вказаному
кредитному договорі на кожному його
аркуші про те, що погашено
заборгованість за кредитним договором
та ці відомості підписані посадовою
особою банка-кредитора та скріплені
мокрою печаткою банка-кредитора.
Вказаний документ наданий
відповідачем суду в оригіналі та
знаходиться в матеріалах справи
(а.с.59-61), та цей доказ свідчить про
припинення кредитних правовідносин
між сторонами у справі. Відповідач
ОСОБА_1 в судовому засіданні суду
першої інстанції пояснив, що між ним, як
боржником та позивачем, як кредитором,
в липні 2012 року була домовленість про
те, що його автомобіль, який був
придбаний за кредитні кошти та який
знаходився в заставі у кредитора,
продає кредитор і гроші від продажу
цього автомобіля марки ВАЗ-21099, 2006 року
випуску, йдуть на погашення
заборгованості за кредитним договором
від 04 грудня 2006 року, після чого між
ними кредитні правовідносини
припиняються. Його доводи підтверджені
письмовими доказами (а.с.57-61), а саме:
квитанцією від 11 липня 2012 року про
перерахування боржником кредитору
суму у розмірі 31 987,98 грн.(4002 доларів
США), довідка кредитора за № 4533 від 11
липня 2012 року про погашення боржником
заборгованості за кредитом, та
кредитним договором № 8/2006/840-К/1463-А від
04 грудня 2006 року з розпискою кредитора
про погашення заборгованості за
кредитним договором.

Позивачем не спростовані зазначені
докази припинення зобов'язання за
кредитним договором належними та
допустимими доказами, окрім того,
представник апелянта не заперечував
дійсність вказаних письмових доказів.

Посилання представника апелянта на те,
що довідка про погашення
заборгованості за кредитним договором
видана банком на вимогу УДАІ за їх
формою для зняття автомобіля з обліку
для його продажу, - не вказує на те, що ця
довідка є недостовірною, та це
підлягає доведенню у судовому
засіданні, що позивач не здійснив, не
скориставшись своїм процесуальним
правом.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановленим цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
повинні бути належними і допустимими.
Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Оскільки окрім зазначеної довідки, є
кредитний договір з розписками
посадової особи банку-кредитора про
погашення заборгованості за кредитним
договором, то судова колегія вважає цей
доказ достатнім для встановлення факту
припинення кредитних правовідносин
між сторонами кредитного договору, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі на те, що
суд першої інстанції безпідставно
застосував позовну давність до вимог
Банку про стягнення заборгованості з
поручителя, судова колегія вважає
неспроможними і безпідставними,
оскільки судом першої інстанції до
спірних правовідносин кредитора та
поручителя застосована норма закону ч.4
статті 559 ЦК України, яка передбачає
припинення правовідносин.

В матеріалах справи наявна письмова
вимога за № 5869 від 11.09.2012 року (а.с.20) про
погашення існуючої заборгованості до
поручителя ОСОБА_2, тобто не має
доказів, що позивач звертався до
вказаного відповідача в межах
шестимісячного строку, початок
перебігу якого обчислювався з 02 грудня
2011 року, тобто від дня настання строку
(терміну) виконання зобов'язання за
кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованих висновків про
нечинність поруки для ОСОБА_2, оскільки
вимоги ПАТ "КБ «Надра»" до поручителя
про погашення заборгованості не було
пред'явлено в межах передбаченого
законом шестимісячного строку, у
зв'язку з чим правовідносини між
вказаними сторонами є припиненими, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Помилкове посилання суду першої
інстанції на те, що зазначений строк є
строком позовної давності, не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки по суті спір вирішено
правильно.

Надана суду апеляційної інстанції
представником апелянта копія витягу з
протоколу № 39 від 26.06.2012 року засідання
Комітету по роботі з проблемною
заборгованістю роздрібного бізнесу
ПАТ «КБ «Надра», підписаною головою
цього Комітету С.Р.Столярук та
відповідальним секретарем цього
Комітету О.Г.Березіною та скріпленою
штампом «Згідно з оригіналом» у
підтвердження не припинення кредитних
правовідносин між кредитором та
боржником, судова колегія не приймає,
як належний та допустимий доказ,
оскільки вказана копія не належно
оформлена: відсутня печатка позивача
та підпис посадової особи; наданий
доказ у порушення вимог
цивільно-процесуального законодавства
не суду першої інстанції у
встановлений законом час; цей документ
спростовується встановленими судом
обставинами справи та їм суперечить;
цей документ складений до 11 липня 2012
року, коли сторони припинили
зобов'язання за кредитним договором;
цей документ діяв протягом 35
календарних днів з моменту отримання
рішення КРПЗ, як в ньому зазначено; цей
документ не спростовує встановлений
судом факт припинення кредитних
правовідносин між позивачем ПАТ «КБ
«Надра», як кредитором, та відповідачем
ОСОБА_1, як боржником, 11 липня 2012 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
що не є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції..

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра»- відхилити.

Рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 27 лютого
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії