НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-153/11
№ 2/183/55/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя, визнання права
власності на майно, зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Новомосковської
міської ради про поділ майна подружжя,
скасування рішення, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, визнання права
власності на 12 частину житлового
будинку, визначення порядку
користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2008 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя, визнання
права власності на майно, неодноразово
уточнював свої позовні вимоги.

20 жовтня 2008 року ОСОБА_3 звернулася до
сулу з позовом до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя, неодноразово
уточнювала свої вимоги, звернулася з
уточненим позовом до ОСОБА_1,
Новомосковської міської ради про поділ
майна подружжя, скасування рішення,
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
визнання права власності на 12 частину
житлового будинку, визначення порядку
користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилався на те, що 24 березня 1990 року у
Відділі реєстрації актів
громадянського стану м. Новомосковська
Дніпропетровської області був
зареєстрований шлюб між ним та
відповідачкою., актовий запис № 128.

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За період шлюбу він та відповідачка
придбали наступне майно:

-мякий куток з кріслом вартістю 3 200 грн.;

-шафу вартістю 900 грн.;

-спальне ліжко вартістю 800 грн.

-трельяж вартістю 500 грн.;

-пральну машину «Bosh» вартістю 2100 грн.;

-телевізор «Sony» вартістю 2 000 грн.

-DVD-плеєр «ВВК» вартістю 200 грн.

-кондиціонер «Idea» вартістю 1900 грн.

-холодильник «Liebherr" вартістю 4 676 грн.

-микрохвильову піч вартістю 380 грн.;

А всього, за період шлюбу придбано
майна на загальну суму 16 656 грн., однак, з
урахуванням 30% зносу, вартість майна
складає 11 659,00 грн.

У відповідності до вимог ст.368 ЦК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В зв'язку з наведеним, він та
відповідачка мають право на 12 частку
майна, кожному на суму по 5 829,50 грн.

Крім того, 26 березня 1999 року його батько
купив житловий будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

За згодою батька він, дружина та дочка в
лютому 2000 року поселилися в
зазначеному житловому будинку.

09 грудня 2002 року його батько ОСОБА_6
подарував йому, ОСОБА_1 житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

В наступному, він отримав Державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку серія ЯЖ № 831520 на
земельну ділянку площею 0,0947 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
кадастровий номер № :01:08:126:00608,
надану для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
виданий 23 грудня 2008 року
Новомосковською міською радою.

Відповідач ОСОБА_3 не визнає його права
власності на зазначений житловий
будинок, земельну ділянку.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю
чоловіка, дружини є майно, набуте ним,
нею за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування.

В зв'язку з наведеним, в позовній заяві
позивач ОСОБА_1 просив суд:

-провести поділ майна, набутого за
період шлюбу;

-визнати за ним право власності на
майно загальною вартістю 11 659,00 грн., а
саме: мякий куток з кріслом; шафу;
спальне ліжко; трельяж; пральну машину
«Bosh"; телевізор «Sony»; DVD-плеєр «ВВК»;
кондиціонер «Idea»; холодильник «Liebherr";
микрохвильову піч, стягнувши з нього на
користь відповідача ОСОБА_3 грошову
компенсацію 12 частини зазначеного
майна - 5 829,50 грн.

-визнати житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 його
особистою приватною власністю;

-визнати земельну ділянку площею 0,0947
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1
кадастровий номер № :01:08:126:00608,
надану для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд його
особистою приватною власністю.

В обґрунтування свої позовних вимог в
зустрічному позові ОСОБА_3 посилалася
на те, що 24 березня 1990 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_1

Весною 1999 року батьки чоловіка купили
для їх сім'ї житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, договір
купівлі-продажу був оформлений на
батька чоловіка - ОСОБА_8, після
придбання будинку, батько чоловіка
надав ключі від ньго, для проживання її
сім'ї.

Будинок був непридатний для
проживання, вона та чоловік одразу
стали проводити його ремонт, розібрали
сіни, зробили дверні отвори, убрали
простінки, перепланували приміщення,
заклали деякі дверні та віконні пройми,
заклали новий фундамент, звели нові
стіни з шлакокирпича, поставили нові
вікна, купили газовий котел, труби,
встановили нове опалення, змінили
віконні рами, добудували прибудову до
сіней.

Внаслідок реконструкції та ремонту
житлова та загальна площа будинку була
збільшена, в будинку були поклеєні
нові шпалери.

Восени 1999 року вона, дочка та чоловік
вселилися в будинок, продовжували
роботи по облаштуванню будинку:
збудували нову огороджу, ворота,
хвіртку, обклали будинок цементною
плиткою, а в наступному - білою цеглою, в
2000 році побудували новий сарай.

Всі роботи виконувалися їх спільною
працею та за спільні кошти.

Їй відомо, що у 2002 році батько чоловіка
подарував жилий будинок ОСОБА_1, але
вона була юридично необізнаною, тому не
придала цьому значення.

За життя, вона та чоловік прибудували
до сараю літню кухню, баню, в 2006 році
підняли стіни, переробили стелю
будинку, зробили новий дах, також, в
будинку стіни обклали гіпсокартоном,
поклеїли сучасними шпалерами,
встановили три двері, змінили
електропроводку, замінили вікна на
металопластикові, зробили нові поли,
замінили систему обігріву будинку,
встановивши новий сучасний котел,
замінили радіатори опалення, провели в
будинок водопостачання.

Таким чином, від старого будинку,
подарованого відповідачу, залишилася
тільки частина зовнішніх стін.

У відповідності до ст. 62 СК України,
якщо майно дружини або чоловіка
істотно збільшилося у своїй вартості у
наслідок спільних трудових чи грошових
затрат, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, їй стало відомо, що земельна
ділянка, на якій розташований житловий
будинок, був приватизований
відповідачем ОСОБА_1, у відповідності
до рішення Новомосковської міської
ради № 569 від 25 липня 2008 року.

ОСОБА_3 в заяві посилалася на те, що вона
та чоловік не підтримують шлюбні
відносини, провести поділ майна
чоловік не бажає, вважає, що все
належить йому.

Рішення Новомосковської міської ради
№ 569 від 25 липня 2008 року про передачу у
власність ОСОБА_1 земельної ділянки
повинно бути скасованим, державний акт
на право приватної власності на землю
визнаний недійсним, оскільки вона
також є власником житлового будинку та
господарських будівель.

Враховуючи наведене, в зустрічній
позовній заяві ОСОБА_3 просила суд:

-скасувати рішення Новомосковської
міської ради Дніпропетровської
області № 569 від 25 липня 2008 року про
передачу у власність ОСОБА_1 земельної
ділянки площею 0,0947 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1;

-визнати Державний акт на право
приватної власності на землю ділянку
серія ЯЖ № 831520 на земельну ділянку
площею 0,0947 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 кадастровий номер №
:01:08:126:00608 - недійсним;

-визнати за нею право власності на 12
частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1;

-провести розподіл житлового будинку в
натурі;

-визначити порядок користування
земельною ділянкою по 12 частині..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник підтримали позовні
вимоги в повному обсязі, посилалися на
підстави звернення до суду. викладені в
позовній заяві, просили суд
задовольнити вимоги, зустрічні вимоги
не визнали, посилаючись на те, що майно
є особистою приватною власністю одного
з подружжя..

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов визнала частково, не
заперечувала проти того, щоб майно, яке
знаходиться в житловому будинку,
залишилося у власності позивача,
згодна на виплату їй позивачем
компенсації вартості 12 частини
зазначеного майна, погодилася з його
оцінкою. Стосовно житлового будинку та
земельної ділянки позов не визнала,
посилаючись на те, що за час шлюбу
чоловіком та нею були витрачені значні
кошти на реконструкцію та ремонт
будинку, тому, житловий будинок повинен
бути визнаний спільним сумісним
майном. Зустрічний позов підтримала,
посилаючись на підстави, зазначені в
заяві, просила суд задовольнити її
вимоги.

Представник Новомосковської міської
ради в судове засідання не з'явився, про
місце, дату і час розгляду справи
належним чином повідомлений.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24 березня 1990 року
у Відділі реєстрації актів
громадянського стану м. Новомосковська
Дніпропетровської області сторони
зареєстрували шлюб, актовий запис № 128,
що підтверджується відповідним
свідоцтвом.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України,
обставини, які визнані та не
оспорюються сторонами, не підлягають
доказуванню.

Так, сторонами визнаний, не
заперечувався, а тому. не підлягає
доказуванню той факт, що за період
шлюбу ними було придбане майно: мякий
куток з кріслом вартістю 3 200 грн.; шафа
вартістю 900 грн.; спальне ліжко вартістю
800 грн.; трельяж вартістю 500 грн.; пральну
машину «Bosh" вартістю 2100 грн.; телевізор
«Sony» вартістю 2 000 грн.; DVD-плеєр «ВВК»
вартістю 200 грн.; кондиціонер «Idea»
вартістю 1900 грн.; холодильник «Liebherr"
вартістю 4 676 грн.; микрохвильова піч
вартістю 380 грн., а всього на суму на
загальну суму 16 656 грн.,

Сторони в судовому засіданні
погодилися, з тим, що вартість майна
повинна бути визначена з урахуванням 30%
зносу, в зв'язку з чим, загальна його
вартість складає 11 659,00 грн., відповідач
ОСОБА_3 погодилася на отримання
вартості 12 частини зазначеного майна.

Як зазначалося вище, сторони
зареєстрували шлюб 24 березня 1990 року, в
зв'язку з чим, суд застосовує норми КпШС
України, який діяв на зазначений період
часу.

У відповідності до ст. 22 КпШС України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст. 28 КпШС України, в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними

Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 61,
69, 70 СК України.

У відповідності до ст.61 Сімейного
Кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ст.69 Сімейного
Кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

На підставі ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Також, у відповідності до ч.3 ст.368 ЦК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до
переконання, що сторони набули право
власності по 12 частки вищезазначеного
майна.

Враховуючи наведене, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 в
зазначеній частині, підлягають
задоволенню, суд вважає за можливе
залишити в його власності мякий куток з
кріслом; шафу; спальне ліжко; трельяж;
пральну машину «Bosh"; телевізор «Sony»;
DVD-плеєр «ВВК»; кондиціонер «Idea»;
холодильник «Liebherr"; микрохвильову піч,
стягнувши з нього на користь
відповідача ОСОБА_3 грошову
компенсацію 12 частини зазначеного
майна в сумі 5 829,50 грн.

Судом встановлено, що 26 березня 1999 року
батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 купив
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу.

Встановлено в судовому засіданні, що 09
грудня 2002 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
договором дарування..

У відповідності до вимог ст. 24 КпШС
України, який діяв на зазначений період
часу, майно, одержане одним з подружжя в
дар, є його особистою приватною
власністю.

У відповідності до ст. 25 КпШС України,
якщо майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у свої цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя, аналогічні норми
містяться і у ст. 62 СК України

Як зазначалося вище, на обґрунтування
своїх вимог, ОСОБА_3 посилалася на те, що
за період з осені 1999 року нею та
відповідачем проводилася
реконструкція та ремонт будинку, в
зв'язку з чим, спірне майно збільшилося
у своїй ціні.

У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК
України, кожна сторона повинна надати
докази, якими обґрунтовуються її
вимоги.

Суд приходить до переконання. що ОСОБА_3
не надала суду доказів, якими
підтверджуються її вимоги.

Так, у відповідності до висновку №
02-09 судової будівельно-технічної
експертизи від 25 лютого 2010 року,
розподіл домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 по 12 частині неможливо,
внаслідок неможливості розподілу
житлового будинку літ.А-1ж; визначити
вартість житлового будинку та
господарських будівель станом на осінь
1999 року неможливо; ринкова вартість
спірного нерухомого майна складає 260 759
грн. Орієнтовна вартість будівельних
матеріалів та робіт, витрачених при
ремонту та переобладнанні будинку та
господарських будівель на момент
проведення експертизи складає 95 017 грн..
Частка ремонту та переобладнання
будинку та господарських будівель в
вартості домоволодіння на час
проведення експертизи складає 36100
частин.

Як зазначалося вище, позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_3 на
обґрунтування своїх посилалася на те,
що з 1999 року по 2002 рік вона та
відповідач проводили ремонт та
реконструкцію будинку.

В той же час, у відповідності до
постанови Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991
року № 7 з наступними змінами, особи,
які брали участь у будівництві жилого
будинку не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
витрат на будівництво, якщо допомогу
забудовнику вони надавали не
безоплатно.

Оскільки до 2002 року спірне нерухоме
майно належало батькові позивача -
ОСОБА_6, позивачем за зустрічному
позову не надано доказів наявності
угоди про створення спільної
власності, проведені роботи по
реконструкції та ремонту за зазначений
період не є підставою для виникнення у
ОСОБА_3 права власності на житловий
будинок.

Позивачем ОСОБА_3 також, не надано суду
доказів вартості житлового будинку
станом на 1999 рік, вартості проведених
робіт та будівельних матеріалів по
ремонту та реконструкції за період з
осені 1999 року по 09 грудня 2002 року,
вартості проведених робіт та
будівельних матеріалів по ремонту та
реконструкції за період з 09 грудня 2002
року по 2008 рік, що не надає суду
можливості визначити вартість
збільшення цінності житлового будинку
внаслідок витрат подружжя, та як
наслідок, зробити висновок про
істотність цього збільшення.

Зазначені висновки не спростовуються і
поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_6,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які надали
пояснення в судовому засіданні.

Оскільки позивачем за зустрічним
позовом ОСОБА_3 не надано суду доказів
істотного збільшення вартості майна,
суд приходить до переконання, що в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3 в частині визнання за нею право
власності на 12 частину житлового
будинку, проведення його поділу в
натурі, визначення порядку
користування земельною ділянкою
належить відмовити.

Судом встановлено, що 23 грудня 2008 року
Новомосковською міською радою ОСОБА_1
був виданий Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серія ЯЖ № 831520 на земельну
ділянку площею 0,0947 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер №
:01:08:126:00608, яка надана для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд.

Державний акт виданий на підставі
рішення Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області № 569 від 25
липня 2008 року, про що є посилання в
Державному акті на право власності на
землю, текст самого рішення ОСОБА_3 суду
не наданий.

В зв'язку з тим, що позивачем за
зустрічним позовом не доведені вимоги
щодо визнання права власності на
житловий будинок, правових підстав для
скасування рішення Новомосковської
міської ради та визнання недійсним
Державного акту про право власності на
землю суд не вбачає.

Крім того, майно, яке набуто в порядку
приватизації (безоплатної передачі у
власність) одному з подружжя, не є
спільною сумісною власністю подружжя.

У відповідності до ст. 391 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 оспорює та
не визнає право власності ОСОБА_1 на
житловий будинок та земельну ділянку,
останній вправі ставити питання про
визнання за ним права власності.

В зв'язку з вищенаведеним, суд
приходить до переконання, що позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України,
ст.ст. 61, 62, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 391 ЦК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити

Провести поділ майна, набутого за
період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 і.н. НОМЕР_1 право
власності на мякий куток з кріслом;
шафу; спальне ліжко; трельяж; пральну
машину «Bosh"; телевізор «Sony»; DVD-плеєр
«ВВК»; кондиціонер «Idea»; холодильник
«Liebherr"; микрохвильову піч, загальною
вартістю 11 659,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 і.н. НОМЕР_1 на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 12
частини майна, набутого за період шлюбу
в сумі 5 829,50 грн. (п'ять тисяч вісімсот
двадцять дев'ять грн. 50 коп.)

Визнати особистою приватною власністю
ОСОБА_1 і.н. НОМЕР_1 на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати особистою приватною власністю
ОСОБА_1 і.н. НОМЕР_1 земельну ділянку
площею 0,0947 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 кадастровий номер №
:01:08:126:00608, надану для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
якими у відповідності до ухвали суду
від 28 листопада 2008 року накладений
арешт на домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
Д.І. Городецький