Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст. Рожкова
Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
Просила розірвати шлюб, зареєстрований
12 серпня 2006 року, між нею та
відповідачем, спільну дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з нею;
стягувати з відповідача на її користь
аліменти на утримання сина в розмірі 1/3
частини від усіх видів його заробітку,
але не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
до досягнення ним повноліття. В
обґрунтування позову зазначала, що з
відповідачем проживають окремо, шлюбні
стосунки припинено, збереження сім'ї є
неможливим, дитина залишилась на її
утриманні, відповідач матеріальної
допомоги не надає.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 18 лютого
2014 року позов задоволено частково.
Розірвано шлюб між позивачкою та
відповідачем. Малолітнього сина
залишено проживати з матір'ю. Стягнуто
з відповідача аліменти в розмірі 1/4
частини від усіх видів його заробітку,
щомісячно, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення
повноліття. У решті позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення в
частині стягнення аліментів скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення
про стягнення з нього аліментів у
розмірі 1/8 частини доходів. Зазначає, що
позивачка не обґрунтувала розмір
аліментів та додаткових витрат на
дитину, а також не надала доказів про
регулярність його доходів; суд не
врахував наявність у нього на
утриманні непрацездатної та хворої
матері; обов'язок утримувати дитину
лежить на обох батьках, а тому належним
розміром аліментів, які підлягають
стягненню з нього, буде 1/8 частина від
його доходів.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

ОСОБА_2 не оскаржує рішення суду
першої інстанції в частині розірвання
шлюбу та залишення дитини на
проживання із матір'ю. Відповідно до
принципу диспозитивності апеляційний
суд перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині вимоги про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Статтею 18 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII,
визначено принцип загальної та
однакової відповідальності обох
батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК
України). Частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом
( ч.1 ст.183 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд
враховує:1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; 2) стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; 3) наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4) інші обставини, що мають істотне
значення ( ч.1 ст.182 СК України).

Матеріалами справи доводиться та судом
встановлено, що сторони є батьками
ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1
року (а.с.6).

Дитина проживає із матір'ю і цей факт
сторонами не оспорюється.

Суд першої інстанції визначив, що на
утримання неповнолітнього сина
відповідач має щомісячно надавати ?
частку від усіх видів його заробітку
(доходу), але не менше 30% встановленого
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Посилання у апеляційній скарзі на те,
що суд не врахував наявність у
відповідача на утриманні
непрацездатної хворої матері не
відповідає дійсності. Так, вимоги
позивачки про стягнення аліментів у
розмірі 1/3 частки задоволені частково,
а саме у розмірі ? частки. Суд першої
інстанції визначив меншу частку,
оскільки вірно застосував положення
ст.182 СК України та поряд з іншими
обставинами, зазначеними у нормі права,
врахував також наявність у відповідача
непрацездатної матері, яка має
хворобливий стан здоров'я.

Доводи апеляційної скарги відносно
додаткових витрат на дитину не
приймаються до уваги, оскільки суд
мусить розглядати цивільну справу не
інакше як за зверненням осіб у межах
заявлених ними вимог. Вимоги в порядку
ст.185 СК України про участь батьків у
додаткових витратах на дитину не
заявлялися.

Аліменти на одну дитину у розмірі ?
частки є обґрунтованими. Сам факт
проживання дитини із матір'ю вже
передбачає, що вона вимушена буде нести
більше витрат на утримання дитини, а
тому позиція відповідача відносно
того, що він може обмежитися тільки 1/8
часткою від його доходу є
непереконливою та суперечливою навіть,
виходячи із тези, що обов'язок
утримувати дітей лежить на обох
батьках.

Відносно того, що позивачка не надала
доказів про регулярність доходів
відповідача, то відповідач у свою чергу
не надав доказів протилежного -
нерегулярності своїх доходів, а відтак
відсутні правові підстави для
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі. Таких доказів не приєднано й до
апеляційної скарги.

Решта доводів апеляційної скарги також
не спростовує рішення суду першої
інстанції та з огляду на викладене
додаткового правового обґрунтування
не потребує.

Таким чином, в частині, що
переглядається апеляційним судом, суд
першої інстанції повно встановив
обставини справи, висновки в цій
частині відповідають встановленим по
справі обставинам, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі висновків суду не спростовують,
а тому рішення суду в частині стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини слід залишити без змін, оскільки
воно в цій частині законне та
обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: