Справа № 163/801/14-ц
Провадження № 6/163/6/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2014 року
Любомльський районний суд Волинської
області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

при секретарі - Федчишин Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Любомль
подання державного виконавця відділу
ДВС Любомльського районного
управління юстиції Волинської області
про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в :

Державний виконавець відділу ДВС
Любомльського районного управління
юстиції Волинської області звернувся в
суд з поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Свої вимоги обґрунтував тим, що на
виконанні у відділі ДВС Любомльського
районного управління юстиції
перебувають постанови Ягодинської
митниці Міндоходів №1222/20502/2013 від 17.07.2013
року та №1351/20500/2013 від 21.08.2013 про
стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу за
порушення митних правил на суму 17000 грн.
Зазначив, що боржником штраф по даний
час не сплачений, на виклики державного
виконавця він не з'являється, тим самим
ухиляється від виконання вищевказаних
постанов. В ході здійснення
виконавчого провадження державним
виконавцем було встановлено, що
боржник періодично виїжджає за межі
України, в зв'язку із чим та з огляду на
викладені підстави просив встановити
щодо останнього тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України.

Сторони згідно із ст.377-1 ЦПК України в
судове засідання не викликались, а
державний виконавець відділу ДВС
Любомльського районного управління
юстиції у поданні одночасно просив
справу розглядати без його участі,
підтримавши в повному обсязі викладені
в поданні вимоги.

За таких обставин, подання розглянуто у
відповідності до положень ч.2 ст.197 ЦПК
України без фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Дослідивши матеріали подання суд
приходить до висновку, що в його
задоволенні слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право в
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Застосування таких обмежень може мати
місце лише у виключних випадках і
повинно використовуватися лише як
крайній захід після реалізації усіх
можливих та передбачених законом
засобів примусового виконання рішення
органу владних повноважень, оскільки
стосується гарантованого ст. 33
Конституції України та ст. 313 ЦК України
особистого немайнового права особи
вільно залишати територію України та
права на свободу пересування,
передчасне і безпідставне обмеження
яких є неприпустимим.

За змістом ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Частиною 4 вказаної статті Закону
передбачено, що паспорт може бути
тимчасово затримано чи вилучено у
випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї
статті. Тимчасове затримання або
вилучення паспорта в таких випадках
здійснюється судом, органами
прокуратури, внутрішніх справ, служби
безпеки, Державної прикордонної служби
України, військовими комісаріатами та
консульською службою України.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Таким чином, вищенаведені норми
чинного законодавства України
свідчать про те, що суд має право
встановити щодо боржника тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України лише за поданням державного
виконавця, обов'язково погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, за умови доведення
та документального підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду чи іншого органу
(посадової особи). Таке обмеження може
бути встановлено лише строком до
виконання боржником своїх зобов'язань.

Крім того, відповідно до положення ч. 2
ст.10 ЦПК України, наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

З матеріалів подання вбачається, що на
виконанні у відділі Державної
виконавчої служби Любомльського
районного управління юстиції
перебувають постанови Ягодинської
митниці Міндоходів №№1222/20502/2013,
1223/20502/2013 від 17.07.2013 року та №1351/20500/2013
від 21.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1
штрафу, як адміністративного
стягнення, в розмірі по 8500 грн. за
кожною постановою, тобто всього в сумі
17000 грн. (а.с.3-4, 7-8).

Постановами державного виконавця ВДВС
Любомльського районного управління
юстиції від 27.08.2013 року та від 06.11.2013
року за вищевказаними постановами
Ягодинської митниці Міндоходів були
відкриті виконавчі провадження та
боржнику було надано строк для
добровільного виконання зобов'язань, а
саме: до 03.09.2013 року та 13.11.2013 року
відповідно (а.с.5, 9).

При цьому, у матеріалах подання наявні
відомості про отримання боржником лише
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
06.11.2013 року (а.с.10,11), а щодо обізнаності
боржника про винесення державним
виконавцем постанови від 27.08.2013 року, то
такі докази в справі відсутні.

До матеріалів подання додано два
виклики державного виконавця,
адресовані боржнику, а саме, від 27.08.2013
за № 5420/03-20/1 та від 26.09.2013 року за №
6040/03-20/1, однак підтвердження про їх
отримання боржником наявне лише по
останньому виклику (а.с.6, 12). Із даних
викликів вбачається, що вони були
вчинені державним виконавцем, у зв'язку
з виконанням постанови Ягодинської
митниці Міндоходів №1222/20502/2013 від 17.07.2013
року, а будь-які відомості про виклик
боржника для сплати боргу по виконанню
постанови митниці №1351/20500/2013 від 21.08.2013
року у справі відсутні.

Державним виконавцем ВДВС
Любомльського районного управління
юстиції при примусовому виконанні
вищевказаних постанов митниці 26.11.2013
року був складений акт, яким
встановлено, що квартира зачинена,
боржник відсутній. При цьому, з даного
акту не вбачається за якою адресою
державним виконавцем були зафіксовані
дані факти (а.с.13).

Із копії рапорта дільничного
інспектора Любомльського РВ УМВС
України у Волинській області від 25.03.2014
року слідує, що зі слів сусідів ОСОБА_1
по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1
відсутній, оскільки перебуває на
заробітках (а.с.22).

Аналізуючи вище перелічені докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що викладені факти не свідчать про
цілеспрямоване ухилення ОСОБА_1 від
виконання зобов'язань у відповідності
до ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», адже об'єктивна сторона
таких діянь (дії чи бездіяльність)
особи боржника полягає у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов'язків.

Самі по собі факти тимчасової
відсутності боржника за місцем
проживання не свідчить про його
ухилення від боргових зобов'язань, при
цьому суд враховує те, що виклики
державного виконавця по виконанню
постанови митниці №1222/20502/2013 від 17.07.2013
року мали місце лише у 2013 році, а за
постановою №1351/20500/2013 від 21.08.2013 року
взагалі виконавцем не вчинялись.

Крім цього, державним виконавцем до
матеріалів подання додано
повідомлення Любомльського відділення
РЕР від 29.11.2013 року №266, управління ПФУ в
Любомльському районі від 11.11.2013 року
№3962/02-37, Державної інспекції
сільського господарства у Волинській
області від 11.11.2013 року №25, а також
Головного центру обробки спеціальної
інформації від 12.03.2014 року № 0
254-2821/0/15-14, якими стверджено факти:
відсутності у боржника зареєстрованих
на нього транспортних засобів, не
отримання ним пенсії та виїзду за
кордон (а.с.14-21).

Вказані документи витребувані
державним виконавцем в порядку Закону
України «Про виконавче провадження»,
як вжиті необхідні виконавчі дії, які
жодним чином не свідчать про ухилення
боржника від виконання зобов'язання по
сплаті штрафу, а факт наявності у
боржника закордонного паспорта та його
виїзди за кордон не свідчать, що він
має намір виїхати за межі України з
метою уникнення від виконання своїх
зобов'язань. При цьому державним
виконавцем не зазначено, які виконавчі
дії були проведені для стягнення
штрафу із ОСОБА_1, за змістом яких
можливо було б дати оцінку діям
останнього, які державний виконавець
кваліфікує, як умисне ухилення від
виконання рішення суду.

Таким чином, у відповідності до ст. 11
Закону України "Про виконавче
провадження" державним виконавцем не
використано наданих йому прав у точній
відповідності із законом, не надано
доказів на підтвердження обставин
умисного та свідомого ухилення
боржника від виконання рішення органу
владних повноважень та обов'язку
сплатити належні до стягнення з нього
суми штрафу, а також намір вибути за
межі України з метою невиконання цього
рішення, а тому суд приходить до
висновку, що зазначене подання є
передчасним і в його задоволенні слід
відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, ч.2 ст.197, ст.ст.
210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції
України, ст.313 ЦК України, ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України", ст.11
Закону України "Про виконавче
провадження", суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні подання державного
виконавця відділу ДВС Любомльського
районного управління юстиції
Волинської області про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

На ухвалу протягом 5 днів з дня її
проголошення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Волинської області через Любомльський
районний суд.

Особою, яка оскаржує ухвалу,
постановлену без її участі, апеляційна
скарга подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Головуюча : суддя

А.Л.Гайдук