Справа № 2018/2439/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року

Київський районний суд міста Харкова у
складі:

головуючого судді
Нев'ядомського Д.В.

при секретарі Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: державний нотаріус
Восьмої Харківської нотаріальної
контори Абеленцева Г.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6
про скасування свідоцтва про право
власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду
із позовом до ОСОБА_3, треті особи:
державний нотаріус Восьмої
Харківської нотаріальної контори
Абеленцева Г.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
скасування свідоцтва про право
власності на ? частину частки у
статутному фонді товариства з
обмеженою відповідальністю «Сокіл UА»
в розмірі 47,5%, як на майно, що придбане в
період шлюбу з померлим ОСОБА_7, видане
ОСОБА_3 державним нотаріусом Восьмої
Харківської нотаріальної контори
Абеленцевою Г.В. 16.12.2009 року.

В обґрунтування свого позову позивачі
вказали, що вони є батьками померлого
ОСОБА_7, а відповідач його дружиною.
16.12.2009 року державний нотаріус їх
повідомила, що було видано ОСОБА_3
свідоцтво про право власності на ?
частину частки у статутному фонді
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокіл UА» в розмірі
47,5%, як на майно, що придбане в період
шлюбу. З рішенням нотаріуса не
погоджуються з наступних підстав. Так,
ОСОБА_7 був учасником Товариства з
обмеженою відповідальністю "СОКІЛ UA".
За даними Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, частка, яка йому належала
дорівнює 986 100.0 грн.. і складає 95 % часток
у Статутному фонді Товариства.
Відповідно до даних ЄДР частка
учасника ОСОБА_3 дорівнює 51900,00 грн., і
складає 5% часток у Статутному фонді
Товариства. Тобто ТОВ "СОКІЛ UA" є
спільною частковою власністю
учасників Товариства. У відповідності
до ч. 1 ст. 356 ЦК України "Власність двох
чи більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю".

ОСОБА_7 та ОСОБА_3 одночасно були і
подружжям. У відповідності до п. 241
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій, "у разі смерті одного
з подружжя свідоцтво про право
власності на частку в їх спільному
майні видасться нотаріусом на підставі
письмової заяви другого з подружжя з
наступним повідомленням спадкоємців
померлою, які прийняли спадщину. Таке
свідоцтво може бути видане на половину
спільного майна." Із смислу наведеного
пункту вбачається, що йдеться про те
майно, в якому частка не визначена, а
під спільним майном подружжя
розуміється те, що належить подружжю на
праві спільної сумісної власності.

Статтею 60 СК України встановлено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної власності. Згідно зі
статтею 63 СК України «дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм па праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними."
Саме така домовленість і відбулася між
подружжям під час створення Товариства
з обмеженою відповідальністю "СОКІЛ UA"
і додатковий розподіл при спадкуванні
не потрібний.

Таким чином, нотаріус під час видачі
Свідоцтва про право власності на ?
частину Частки у Статутному фонді
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОКІЛ UA" в розмірі 47,5
%, як на майно, що придбане в період
шлюбу з померлим ОСОБА_7 неправомірно
включила до складу спільної сумісної
власності подружжя власність, що
фактично є спільною частковою, чим
істотно порушила наші права як
спадкоємців. На даний час у володінні
ОСОБА_3 передано власність, яка не
повинна належати їй за законом.

Представник позивачів в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
та просила їх задовольнити.

Представник відповідача з позовними
вимогами не погодилась на підставі
того, що відповідно до статті 13 Закону
України «Про господарські товариства»
вкладом до статутного (складеного)
капіталу господарського товариства
можуть бути іроші, цінні папери, інші
речі або майнові чи інші відчужувані
права, що мають грошову оцінку, якщо
інше не встановлено законом. Частина 1
статті 61 Сімейного кодексу України
визначає, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Відповідно до
статті 177 Цивільного кодексу України
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага. Таким чином, за загальним
правилом, викладеним у Сімейному
кодексі України спільною сумісного
власністю подружжя визнається будь-яке
майно. Звертаю увагу Суду позицію
законодавця, що відповідно до частини 2
статті 61 СК України, на яку посилається
Київський районний суд у рішенні, до
об'єктів права спільної сумісної
власності відносять доходи. Отже,
частина 2 статті 61 СК України не надає
вичерпного переліку об'єктів права
спільної сумісної власності, а
визначає, що доходи, зокрема заробітна
плата, пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя, є також
об'єктом права спільної сумісної
власності.

Таким чином, для визначення кола
об'єктів права спільної сумісної
власності не має значення, що грошові
КОШТИ, що були внесені подружжям у
якості вкладу до статутного фонду
товариства стали майном підприємства.
Керуючись статтею 60 СК України не
викликає сумніву, що на момент внесення
дані кошти були їх спільною сумісною
власністю.

По-друге, відповідно до статті 7 Закону
України «Про нотаріат» нотаріуси або
посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Республіки Крим, крім того, -
законодавством Республіки Крим,
наказами Міністра юстиції України,
нормативними актами обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій. Дана норма
Закону закріплює вичерпний перелік
нормативно-правових актів, якими
керується нотаріус при вчиненні
будь-яких нотаріальних дій. При видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом нотаріус, зокрема, керувалася
нормами Сімейного кодексу України, а
також Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій. Отже, дії нотаріуса
при видачі свідоцтва були такими, що
відповідають нормі Закону.

У свою чергу, Постанова Пленуму ВСУ
носить рекомендований характер.
Керівні роз'яснення, що приймаються
Пленумом ВСУ лише надають тлумачення
норм права та орієнтують суди нижчих
інстанції на застосування чинного
законодавства. Окрім цього, усі
підзаконні нормативно-правові акти, а
також роз'яснення, надані
уповноваженими органами, мають
відповідати закону та не суперечити
йому. Враховуючи, що норми закону,
зокрема Сімейного кодексу України
мають вищу юридичну силу, та той факт,
що норми ПП ВСУ не носять обов'язкового
характеру, більш того, нотаріус не має
їх застосовувати у своїй професійній
діяльності, вбачається, що в даному
випадку Суд не вірно застосував
положення ПП ВСУ № 11 від 21.12.2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, визнання його недійсним
та поділ спільного майна подружжя».

По-третє, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, перебуваючи
у шлюбі, стали учасниками товариства.
При внесенні спільного сумісного майна
у якості вкладу до статутного фонду
ними був проведений розподіл
корпоративних прав 5 % - ОСОБА_3 та 95 % -
ОСОБА_7 Важливо, що при видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом поділ
проводився не корпоративних прав, а
майна, що вносився подружжям. Отже,
враховуючи, що між подружжям не було
укладено шлюбного договору, в даному
випадку поділ проводився на загальних
підставах, визначених ст.. 60 СК України.

Третя особа державний нотаріус
Восьмої Харківської нотаріальної
контори Абеленцева Г.В. в судове
засідання не з'явився, надав письмове
клопотання про слухання справи за його
відсутності.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися, раніше подавали
заяви про розгляд справи у їх
відсутність.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1,
ОСОБА_2 були батьками померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, а відповідач
ОСОБА_3 - його дружиною з 1978 року.

Померлий ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є
засновниками та учасниками
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокіл UА».

Згідно статуту товариства в новій
редакції частка ОСОБА_7 у статутному
фонді товариства становить 95%, частка
ОСОБА_3 - становить 5%. Відомостей про
наявність шлюбного контракту або інших
доказів на наявність розподілу майна
подружжя до смерті ОСОБА_7 суду не
надано. У відповідності до пункту 3.2.
статуту товариства в редакції,
складеної станом на 28 вересня 2009 року
«Товариство є власником коштів,
переданих йому у власність як вклад до
Статутного фонду». Це положення
статуту має відображення у ст. 12 Закону
України «Про господарські товариства»,
згідно до якої «товариство с власником:
майна, переданого йому учасниками у
власність, як вклад до статутного
капіталу».

З матеріалів спадкової справи
встановлено, що після смерті ОСОБА_7
до нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини звернулись:
дружина померлого ОСОБА_3, діти
померлого ОСОБА_6, ОСОБА_5 та батьки
померлого ОСОБА_1, ОСОБА_2 Діти ОСОБА_6,
ОСОБА_5 відмовились від права на
прийняття спадщини на користь матері
ОСОБА_3

16.12.2009 року державним нотаріусом
Восьмої Харківської нотаріальної
контори за заявою ОСОБА_3 було видано
свідоцтво про право власності на ?
частку в спільному сумісному майні
подружжя, придбаному подружжям за час
шлюбу у вигляді частки у статутному
фонді ТОВ «Сокіл UА», що складається з
частки померлого у розмірі 95%. При
цьому, нотаріус, видаючи ОСОБА_3
свідоцтво про право власності на
частку у статутному фонду
підприємства посилається на ст. 60 СК
України та зазначає, що частка у
статутному фонді ТОВ «Сокіл UА» в
розмірі 95% є спільний сумісним майном
подружжя і ОСОБА_3 належить право
власності на ? частку в спільному
сумісному майні, придбаному подружжям
за час шлюбу. Також, 16.12.2009 року було
видано свідоцтво (реєстр. № 1-2140) про
право на спадщину за законом на
спадкове майно, яке складається з ?
частини частки у статутному фонді ТОВ
«Сокіл UА» в розмірі 47,5 %. На іншу
частку у розмірі 47,5% отримала
свідоцтво про право власності ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
із подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Вимогами ст. 63 СК України передбачено,
що дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Статтею 12 Закону України від 19.09.1991
року «Про господарські товариства»
встановлено, що власником майна,
переданого йому засновниками і
учасниками, є саме товариство.

Тобто, вклад до статутного фонду
господарського товариства не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а тому частина
частки у статутному фонді ТОВ «Сокіл
UА», передана до статуту померлим
ОСОБА_7 у вигляді 95% не є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, а є майном підприємства.

В ухвалі ВССУ від 31.07.2013 року, якою
скасовано рішення Київського
районного суду м. Харкова від02.07.2012 року
та ухвала Апеляційного суду
Харківської області від 23.10.2013 року,
зазначено, що судами при винесенні
вказаних рішень не враховано офіційне
тлумачення КСУ у справі №1-8/2012 від
19.09.2012 року №17-рп/2012 положення ч.1 ст. 61
СК України щодо того, що підприємство
(або його частина), засноване одним із
подружжя, це окремий об'єкт права
спільної сумісної власності подружжя,
до якого входять усі види майна, у тому
числі вклад до статутного капіталу та
манно, виділене з їх спільної сумісної
власності. Суд не з'ясував чи с
статутний капітал та майно товариства
сформовані за рахунок спільної
сумісної власності подружжя, об'єктом
їх спільної сумісної власності.

Проте, дане рішення Конституційного
суду України стосується саме
приватного підприємства і не
стосується правового становища часток
у статутному капіталі товариства з
обмеженою відповідальністю як
організаційно-правової форми.

Так, в мотивувальній частині рішення
зазначено, що приватне підприємство
(або його частина), засноване одним із
подружжя, - це окремий об'єкт права
спільної сумісної власності подружжя,
до якого входять усі види майна, у тому
числі вклад до статутного капіталу та
майно, виділене з їх спільної сумісної
власності. Крім того, Конституційний
суд наголошує, що в Україні залежно від
способу утворення (заснування) та
формування статутного капіталу діють
підприємства унітарні та корпоративні;
унітарне підприємство створюється
одним засновником, який виділяє
необхідне для того майно, формує
відповідно до закону статутний
капітал, не поділений на частки (паї),
затверджує статут, розподіляє доходи,
безпосередньо або через керівника,
який ним призначається, керує
підприємством і формує його трудовий
колектив на засадах трудового найму,
вирішує питання реорганізації" та
ліквідації підприємства; унітарними с
підприємства, засновані, зокрема, на
приватній власності засновника
(частини третя, четверта стати 63
Господарською кодексу України.

Згідно ст.. 12 Закону України «Про
господарські товариства» встановлено,
що власником майна, переданого
товариству учасниками, є саме
товариство. Відповідно, майно, внесене
як внесок до статутного капіталу
господарюючого суб'єкта, переходить у
його власність і не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до рішення Верховного Суду
України від 26 грудня 2007 p. N 6-3/2007 згідно
пункту 8 розділу X Правових позицій
"корпоративні права одного з подружжя,
які відповідно до ст. 167 Господарського
кодексу України є правами особи, частка
якої визначається в статутному фонді
(майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом і статутними
документами, належать тільки цьому з
подружжя та не можуть бути предметом
поділу їх судом у будь-якій частині.

Таким чином, згідно позиції Верховного
Суду України корпоративні права не
включаються до складу спільної
сумісної власності подружжя і належать
до числа об'єктів особистої власності
того з подружжя, який здійснює
діяльність щодо управління ними.

Відповідно до рішення Верховного суду
України від 3 липня 2013 року -
господарське товариство є власником
майна, переданого йому учасниками у
власність як вклад до статутного
(складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України,
ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України
«Про господарські товариства»).

Згідно з положеннями ст.. 10 Закону
України «Про господарські товариства»
та ст. 116 ЦК України учасники
господарського товариства мають право
здійснити відчуження часток у
статутному (складеному) капіталі
товариства, цінних паперів, що
засвідчують його участь у товаристві, у
порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до
статутного капіталу господарського
товариства вони є власністю самого
товариства, зазначені спільні кошти
(майно) подружжя втрачають ознаки
об'єкта права спільної сушеної
власності подружжя.

Таким чином, у разі передання подружжям
свого майна для здійснення
підприємницької діяльності шляхом
участі одного з них у заснуванні
господарського товариства це майно
належить зазначеному товариству на
праві власності, подружжя набуває
відповідне майнове право, яке
реалізується одним із подружжя
(засновником) шляхом участі в
управлінні товариством, а друге
подружжя набуває право вимоги виплати
йому певних сум у разі поділу майна між
подружжям.

Таким чином, проаналізувавши усі
представлені сторонами докази, суд
приходить до висновку, що свідоцтво
про право власності, видане ОСОБА_3
16.12.2009 року нотаріусом Восьмої
Харківської нотаріальної контори на ?
частину частки у статутному фонді
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокіл UА» в розмірі
47,5%, як на майно, що придбане в період
шлюбу з померлим ОСОБА_7 є таким, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому підлягає
скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст. 60, 61, 63, 65 СК України, ст.ст. 10, 12
Закону України «Про господарські
товариства», ст..ст. 63, 167 Господарською
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 114, 209,
212, 213 - 215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи: державний нотаріус Восьмої
Харківської нотаріальної контори
Абеленцева Г.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
скасування свідоцтва про право
власності - задовольнити в повному
обсязі.

Скасувати свідоцтво про право
власності на ? частину частки у
статутному фонді товариства з
обмеженою відповідальністю «Сокіл UА»
в розмірі 47,5%, як на майно, що придбане в
період шлюбу з померлим ОСОБА_7, видане
ОСОБА_3 державним нотаріусом Восьмої
Харківської нотаріальної контори
Абеленцевою Г.В. 16.12.2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а особою, яка не
була присутньою в судовому засіданні
протягом 10 днів з дня отримання
рішення.

Суддя Д.В. Нев'ядомський