РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року

Київський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого - судді
Нев'ядомського Д.В.

при секретарі Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ «МЕГАБАНК» про визнання недійсними
додаткових угод до кредитного
договору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ПАТ «МЕГАБАНК» про визнання недійсними
додаткових угод до кредитного
договору.

В обґрунтування свого уточненого
позову ОСОБА_1 вказав, що 15 квітня 2008
року між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1, було
укладено кредитний договір за №
27-281П/2008, відповідно до якого Банк
зобов'язується надати Позичальнику
кредитні кошти (кредит) на споживчі
цілі у розмірі 150 000 грн. 00 коп., а
Позичальник зобов'язується на
передбачених Договором умовах
повернути кредит та сплатити проценти
у розмірі 17,5 % річних. У відповідності
до п. 1.3 цього ж Договору «визначення
сукупності вартості Кредиту з
урахуванням процентної ставки за ним,
вартості всіх супутніх послуг та інших
фінансових зобов'язань Позичальника,
які пов'язані з отриманням,
обслуговуванням, і погашення кредиту)
та реальної процентної ставки, а також
графік платежів наведено у Додатку № і
до цього Договору, який є невід'ємною
його частиною». Позивач, ОСОБА_1 свої
зобов'язання за вказаним вище
наведеним кредитним договором свої
зобов'язання виконав, достроково
сплативши тіло кредиту 20.08.2008 року у
розмірі 52 290 грн., та 26.08.2008 року - 111 625
грн., що в сукупності складає - 163 555 грн.
і 17,5 відсотки, як і було передбачено
кредитним договором. 06.12.2011 року на
вимогу Банку позивач сплатив ще 91 040
грн. 84 коп., нібито за нараховані
відсотки, що для ОСОБА_1 як на той час
так і на сьогоднішній час є не
зрозумілим, бо ще в 2008 році тіло кредиту
було виплачено в повному обсязі, а тому
про які проценти йде мова не зрозуміло.
Даний факт підтверджується копією
банківської виписки від 20.08.2008 року на
суму 52 290 грн., копією платіжного
доручення від 26.08.2008 року на суму 111 265
грн. та копією платіжного доручення від
06.12.2011 року на суму від 91 040 грн.

В судовому засіданні, де розглядалося
питання щодо стягнення з позивача суми
заборгованості та предмета іпотеки за
даним кредитним договором за позовом
Банку, відповідач посилався на
Додаткову угоду за № 2 від 04 вересня 2008
року, укладену між ВАТ «Мегабанк» та
ОСОБА_1, до кредитного договору від 15
квітня 2008 року за № 27-281П/2008 та на
Додаткову угоду за № 4 від 12 грудня 2008
року, укладену між ВАТ «Мегабанк» та
ОСОБА_1 до кредитного договору від 15
квітня 2008 року за № 27-281П/2008, про які
позивачу до того часу нічого не було
відомо.

З описової частини вказаної
Додаткової угоди за № 2 вбачається, що у
зв'язку з домовленістю сторін були
внесені зміни до кредитного договору №
16-281П/2007 від 23.03.2007 року та пункт 1.1
Розділу 1 «ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ» був
викладений в наступній редакції:

« 1.1. Кредитодавець зобов'язується
надати Позичальнику кредитні кошти
(кредит) на споживчі цілі у розмірі 150 000
грн. 00 коп., на строк з 15.04.2008 року до
13.04.2018 року, а Позичальник
зобов'язується на передбачених
Договором умовах повернути кредит та
сплатити проценти у розмірі 22 % річних»,
яка почала діяти з моменту укладення
цієї додаткової угоди. З описової
частини вказаної Додаткової угоди № 4
вбачається, що у зв'язку з домовленістю
сторін були внесені зміни до
кредитного договору № 16-281П/2007 від
23.03.2007 року та пункт 1.1 Розділу 1
«ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ» був викладений в
наступній редакції:

« 1.1. Кредитодавець зобов'язується
надати Позичальнику кредитні кошти
(кредит) на споживчі цілі у розмірі 150 000
грн. 00 коп., на строк з 15.04.2008 року до
13.04.2018 року, а Позичальник
зобов'язується на передбачених
Договором умовах повернути кредит та
сплатити проценти у розмірі 25 % річних»,
яка почала діяти з моменту укладення
цієї додаткової угоди.

Проте, кредитний договір за № 16-28Ш/2007
від 23.03.2007 року відповідно до якого була
збільшена процентна ставка до 22 %
річних, яка з незрозумілих на те причин
з 04.09.2008 року та почала застосовуватися
до укладеного позивачем кредитного
Договору від 15 квітня 2008 року за №
27-281П/2008 - не укладався.

Жодну вище зазначену Додаткову угоду
позивач ОСОБА_1, не підписував, згоди на
підвищення процентної ставки не давав,
крім того, є не припустимим фактом те,
що вносилися зміни до кредитного
договору за № 16-28Ш/2007 від 23.03.2007 року,
який позивачу до сьогоднішнього часу
не є відомим, а фактично внеслися до
кредитного Договору від 15 квітня 2008
року за № 27-28 Ш/2008, що грубо порушує його
права та законні інтереси як споживача
кредитних коштів.

Вказані кредитні договори є різними
та жодним чином не пов'язані між собою.

Тому, є неправомірним застосування
змінених процентних ставок у сторону
збільшення до кредитного договору від
15 квітня 2008 року за № 27-281П/2008.

По-друге, більш того, вказаними
додатковими угодами, вносилися зміни
крім того, що в незнайомий позивачу
кредитний договір, так і в сам предмет
договору, в якому вбачається, що Банк
зобов'язується надати Позичальнику
грошові кошти в певному розмірі під
інший процент, але ж передачі самих
грошових коштів не було. Тому, в даному
випадку фактично відбулося так би
мовити переукладання кредитного
договору, згідно якого саме факт
передачі позичальнику вказаних
грошових коштів був відсутнім, тому,
позивач не зобов'язаний відповідати за
вказаними зобов'язаннями, за які не
поручався та за ті кошти, які не брав.

Позивач лише 15.04.2008 року взяв кредит у
розмірі 150 000 грн. 00 коп., та під проценти
саме у розмірі 17,5 % річних, який давно
вже сплатив, та жодних інших
зобов'язань по даному кредитному
договору він на себе не брав.

По-третє, згідно п. 3.3.4 укладеного між
сторонами договору «у разі настання
подій, не залежних від волі Сторін
Договору, які мають безпосередній
вплив на вартість кредитних ресурсів
Кредитодавця (зокрема зміни облікової
ставки НБУ, зміни чинного
законодавства України, зміни
кон'юнктури кредитного ринку або
вартості куплених Кредитодавцем
грошово-кредитних ресурсів, збільшення
витрат Кредитодавщ за іншими
незалежними від Кредитодавця
причинами) змінити процентну ставку за
користування Кредитом, повідомивши про
це Позичальника письмово за 7 (сім)
календарних днів до дати, з якої
починається нова процентна ставка».

Але, банком не було повідомлено
належним чином позичальника про зміну
розміру процентів у встановлений
Договорі семиденний строк та не було
проінформовано, на підставі якої ж таки
незалежної від сторін причини
(підстави) було підвищено відсоткову
ставку по кредитному договору від 15
квітня 2008 року за № 27-281П/2008 до 22 % річних
та 25 % річних.

Керуючись п. 3.4 «Правил кредитування»,
Банк в Кредитному договорі зазначив
«правило за яким змінюється процентна
ставка за кредитом, якщо договором про
надання кредиту передбачається
можливість зміни процентної ставки за
кредитом залежно від зміни облікової
ставки Національного банку або в інших
випадках», але на жаль, відповідач
вказане правило порушив, прикрившись
ним підвищив безпідставно процентну
ставку за даним кредитним договором.

Так, згідно ст. 11 ч. 4 абз. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
договорі про надання споживчого
кредиту може зазначатися, що
відсоткова ставка за кредитом може
змінюватися залежно від зміни
облікової ставки Національного банку
України або в інших випадках. Про зміну
відсоткової ставки за споживчим
кредитом споживач повідомляється
кредитодавцем письмово протягом семи
календарних днів з дати її зміни. Без
такого повідомлення будь-яка зміна
відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до вступної частини
постанови Національного банку України
№168 від 10.05.2007 р. "Про затвердження
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту" правила прийняті з метою
захисту прав споживачів під час
укладання договорів про надання
споживчих кредитів, запобігання
завданню споживачам моральної чи
матеріальної шкоди через надання
свідомо недостовірної чи неповної
інформації.

Таким чином, згідно з п. 3.5 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування й
сукупну вартість кредиту, затверджених
Постановою НБУ від 10 травня 2007 р. № 168,
банки мають право змінювати процентну
ставку за кредитом лише у випадку
настання події, незалежної від волі
сторін договору, яка має безпосередній
вплив на вартість кредитних ресурсів
банку. Банки не мають права змінювати
процентну ставку за кредитом у зв'язку
з волевиявленням однієї із сторін
(зміни кредитної політики банку).

Проте, відповідач змінив процентну
ставку внаслідок свого ж власного
волевиявлення, тобто вчинив незаконно,
у зв'язку з чим вчинені ним зміни
процентної ставки по укладеному
кредиту є незаконними й мають бути
анульованими.

Таким чином, зміна процентної ставки
відповідно до ст. 652 ЦК України та вимог
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту можлива лише при істотній
зміні обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору.

Згідно із абзацом другим ч. З ст. 6 ЦК
України - сторони в Договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також в
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Всупереч ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, з додаткових
угод, якими вносилися зміни зовсім в
інший незнайомий кредитний договір,
відповідач навіть жодним чином не
зазначив конкретних обставин, що
змусили відповідача вчинити
підвищення процентної ставки по
Кредитному Договору до 22 та 25 % річних.

Відповідач також не надав належних
документів щодо повідомлення позивача
про зміну процентної ставки за
договором на основі подій, що впливають
на вартість ресурсів та в порушення
кредитного договору, не було надано
обґрунтованого розрахунку, який би
проводився в границях кількості
пунктів, на які збільшилась ставка НБУ,
або пропорційно збільшено курс долара
США.

Всупереч п. 3.5 «Правил кредитування» -
Відповідач не надав Позивачеві
інформації про настання такої події на
момент автоматичного збільшення
процентної ставки, а за розумінням
Позивача настання події «незалежної
від волі сторін договору» місця не
мало.

Відповідно до п. 6 ч. 1. ст. З ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 21 Закону
України «Про захист прав споживачів»
крім інших випадків порушень прав
споживачів, які можуть бути
встановлені та доведені виходячи з
відповідних положень законодавства у
сфері захисту прав споживачів,
вважається, що для цілей застосування
цього Закону та пов'язаного з ним
законодавства про захист прав
споживачів права споживача вважаються
в будь-якому разі порушеними, якщо,
зокрема, порушується принцип рівності
сторін договору, учасником якого є
споживач.

Ст. 47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» надає
комерційним банкам право самостійно
встановлювати процентні ставки за свої
операції.

Втім, зазначена норма регулює питання
встановлення процентної ставки як
складової частини кредитної політики
банку, а не підстави для її зміни в
укладеному кредитному д оговорі.

Таким чином, підвищення відсоткової
ставки за Кредитним договором з боку
Відповідача відбулося абсолютно
безпідставно, всупереч чинному
законодавству України та умов
кредитного договору.

Причини і обставини, що призвели до
прийняття такого рішення, а також
обґрунтування розміру запропонованої
відсоткової ставки відповідно до
чинного законодавства мас бути
обґрунтованим та відповідати вимогам
чинного законодавства та умовам
укладеного кредитного договору.

Таким чином, дії відповідача щодо
збільшення відсоткової ставки за
користування кредитом до 22 та 25 % річних
порушують умови Кредитного Договору
від 15 квітня 2008 року за № 27-281П/2008,
суперечать чинному законодавству
України, а отже є недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування.

Положеннями ст. 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

По-третє, наголошення відповідача на
тому, що нібито позивач, сплачуючи
кошти на погашення кредиту виходячи з
підвищеної відсоткової ставки, тим
самим прийняв пропозицію банку на
зміну умов договору, тому правочин про
збільшення відсоткової ставки є
вчиненим з огляду на такі дії, жодним
чином не заслуговує на увагу.

Позивач, в першу чергу, не підписував
оспорюваного додаткового договору, та
в даному випадку слід керуватися
положеннями закону та умовами
кредитного договору, якими передбачено
правові наслідки недодержання
сторонами при вчиненні правочину вимог
закону.

Згідно з ч. З ст. 653 ЦК України у разі
зміни договору зобов'язання змінюється
з моменту досягнення домовленості про
зміну договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Лише якщо сторони досягли
домовленості згідно з положеннями ст.
ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний
договір, у якому передбачили умови
підвищення процентної ставки, то такі
умови мають виконуватись.

Доводи відповідача про те, що позивач
прийняв пропозицію банку про
підвищення відсоткової ставки шляхом
внесення платежів вже за підвищеною
відсотковою ставкою, не
підтверджуються наявними в
матеріалами справи доказами, так як
позивачем після підвищення
відсоткової ставки були здійснені три
платежі на велику суму грошових коштів
та кожного місяця ще здійснювалися
платежі в неоднаковій сумі.

При цьому, в чеках відсутня вказівка,
виходячи з якої відсоткової ставки
позивач здійснює платіж, а кошти
боржником перераховувались в різних
сумах як до зміни умов договору, так і
після цього.

Банк підвищив процентну ставку без
згоди та попередження позивача, що, на
його думку, призвело до зміни істотних
умов договору, порушило його права як
споживача банківських послуг.

Позивач не згоден з одностороннім
підвищенням відсоткової ставки, в
зв'язку з чим, неодноразово звертався
до банку, проте аргументованої
відповіді не отримав.

В судовому засіданні позивач та його
представник уточнений позов
підтримали та просили суд задовольнити
його.

В судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав, надав усні
та письмові заперечення, згідно яких
між Відкритим акціонерним товариством
«Мегабанк», правонаступником якого є
Відповідач, та ОСОБА_1 укладено
Кредитний договір № 27-281П/2008 від 15.04.2008р.
(надалі Кредитний договір). Згідно з
умовами якого Відповідач надав
Позивачу грошові кошти (надалі - кредит)
на споживчі цілі у розмірі 150 000, 00 (сто
п'ятдесят тисяч) гривень, на строк з
15.04.2008 року по 13.04.2018 року, а Позивач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити 17,50 (сімнадцять цілих п'ять
десятих) процентів річних. У зв'язку з
домовленістю сторін до Кредитного
договору були внесені зміни до пункту
1.1 розділу 1, а саме: Додатковою угодою
№2 від 04.09.2008 року Позичальник
зобов'язується сплатити проценти у
розмірі 22 (двадцять два) процентів
річних, Додатковою угодою № 4 від 12.12.2008
року Позичальник зобов'язується
сплатити проценти у розмірі 25 (двадцять
п'ять) процентів річних.

Крім того, Позивачем та Відповідачем
були укладені додаткові угоди № 1 від
22.05.2008 року, № 2 від 04.09.2008 року, № 3 від
03.11.2008 року, № 4 від 12.12.2008 року до
кредитного договору № 27-28Ш/2008 від 15.04.2008
року. Додаткові угоди про підвищення
процентної ставки були підписані
Позивачем власноруч у відділені банку
також до кожної додаткової угоди було
підписано Розрахунок сукупної
вартості споживчого кредиту та
реальної процентної ставки. На кожному
Розрахунку сукупної вартості
споживчого кредиту-та реальної
процентної ставки Позивач власноручно
вказав, що з умовами він ознайомлений
та поставив свій підпис.

В додаткових угодах до кредитного
договору № 2 від 22,05.2008 року та № 4 від
12.12.2008 року працівником банку була
допущена технічна помилка в тексті
додаткової угоди, а саме в п. 1
Додаткових угод вказано невірний номер
та дату кредитного договору, проте в
назві додаткових угод номер кредитного
договору вказано вірно. На момент
підписання вказаних додаткових угод
Позивач добре розумів свої дії та
свідомо укладав дані додаткові угоди
саме до кредитного договору № 27-28Ш/2008
від 15.04.2008р, тим паче, що інших кредитних
договорів ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 не
укладали.

Жодних доказів та жодного
документального підтвердження
тверджень Позивача щодо не підписання
ним вказаних додаткових угод та не
надання згоди на підвищення процентної
ставки за користування кредитними
коштами Позивачем та його
представником не надано та не може бути
надано, оскільки вони відсутні і
вказані твердження Позивача не
відповідають дійсності.

Також, твердження Позивача щодо
виконання Позивачем своїх зобов'язань
за кредитним договором та щодо сплати
26.08.2008 р. ОСОБА_1 грошових коштів в
розмірі 111 625,00 грн. в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 27-28 ШВ/2008 від 15.04.2008 р. не відповідають
дійсності та спростовані доказами та
рішенням Апеляційного суду
Харківської області.

Підстави, які Позивач зазначає в
обґрунтування своїх позовних вимог вже
неодноразово розглядалися іншими
судами, а саме Золочівським районним
судом Харківської області та
Апеляційним судом Харківської області
при перегляді рішення Золочівського
районного суду Харківської області,
при розгляді справи Позивач вже
виказував свої думки щодо нібито
недійсності додаткових угод до
Кредитного договору.

Вказаними судами при розгляді справи №
2015/279/2012 н/п 2/2015/316/2012 за позовом ПАТ
«Мегабанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки вірно та обгрунтовано
було встановлено, що у зв'язку з
домовленістю сторін додатковими
угодами, які Позивач намагається
визнати недійсними, були внесені зміни
до Кредитного договору, укладеного між
Позивачем та Відповідачем.

Золочівським районним судом
Харківської області були досліджені
оригінали додаткових угод та
встановлено дійсність додаткових угод
до Кредитного договору, та задоволено
заявлені позовні вимоги ПАТ «Мегабанк»
в повному обсязі.

Також, Апеляційним судом Харківської
області апеляційна скарга ОСОБА_1 на
рішення Золочівського районного була
залишена без задоволення, доводи
ОСОБА_1, які він зазначав в апеляційній
скарзі, та зараз зазначає в уточненій
позовній заяві не знайшли свого
підтвердження та спростовані доказами.

Окрім того, апеляційним судом
Харківської області також встановлено,
що твердження ОСОБА_1 щодо сплати ним
26.08.2008 р. грошових коштів в розмірі 111
625,00 грн. в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 27-28ПВ/2008 від 15.04.2008 року не
відповідають дійсності, оскільки як
свідчить платіжне доручення, надане
апелянтом, 26.08.2008 року з рахунку ПСП
«Горизонт» на поточний рахунок ОСОБА_1
№ НОМЕР_1 були перераховані грошові
кошти в розмірі 111625,00 грн. Даний рахунок
відкривався особисто ОСОБА_1 згідно з
договором № 106-Н банківських рахунків
фізичної особи від 12.05.2006 року, отже не є
рахунком для погашення заборгованості
за кредитним договором. Вказану суму
грошових коштів ОСОБА_1 витратив на
власний розсуд, направивши 25.09.2008 р. на
погашення заборгованості за кредитним
договором лише грошові кошти в сумі 1
916,37 грн. До того питання про розмір
заборгованості та розмір сплачених
грошових коштів за Кредитним договором
не має жодного відношення до даного
предмету спору.

Дійсність додаткових угод до
Кредитного договору, а також їх
законність та відповідність чинному
законодавству вже встановлена
вищезазначеними рішеннями судів, які
набрали чинності.

Окрім того, не відповідають дійсним
обставинам справи та не містять
правових підстав твердження Позивача
про те, що Відповідач в односторонньому
порядку підвищив процентну ставку за
користування кредитним коштами, та, що
підвищення відсоткової ставки за
Кредитним договором з боку Відповідача
відбулося абсолютно безпідставно,
всупереч чинному законодавству
України та умов кредитного

Відповідно до п. 8.3. Договору всі зміни
та доповнення до Договору дійсні за
умови якщо вони оформлені у письмовій
формі і підписані Сторонами.

Додаткові угоди № 2 від 22.05.2008 року та №
4 від 12.12.2008 року до Кредитного договору
укладені у письмовій формі, підписані
сторонами та є невід'ємною частиною
Кредитного договору.

Усі зміни до Кредитного договору
згідно з додатковими угодами вносилися
у зв'язку з домовленістю сторін.

Норми законодавства та пункт
Кредитного договору, на які
посилається Позивач стосуються
підвищення процентної ставки за
користування кредитними коштами в
односторонньому порядку, а в даному
випадку сторони за обопільною
домовленістю вирішили внести зміни до
Кредитного договору та підвищити
процентну ставку за користування
кредитним коштами, у зв'язку з чим були
підписані додаткові угоди до
Кредитного договору.

Відповідно до Постанови № 5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року При вирішенні
питання щодо правомірності підвищення
банком чи іншою фінансовою установою
процентної ставки суди також повинні
розрізняти умови кредитного договору,
які встановлюють односторонню зміну
умов договору, від умов договору, що
встановлюють погоджену сторонами
процедуру зміни договору шляхом
прийняття позичальником пропозиції
кредитора про зміну умов договору
відповідно до вимог статей'641-642 ЦК або в
порядку, визначеному частиною шостою
статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є
односторонньою зміною умов договору та
не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна
розміру фіксованої процентної ставки
залежно від зміни обставин кредитного
ризику (неукладення договору
страхування, припинення договору
застави/іпотеки тощо), якщо в
кредитному договорі визначено
обставини, за якими застосовується
інша фіксована процентна ставка, та її
розмір.

При підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Крім того, додаткові угоди про
підвищення процентної ставки
Позивачем були підписані власноруч у
відділені банку також до кожної
додаткової угоди було підписано
Розрахунок сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки. Крім того ОСОБА_1 з
грудня 2008 року сплачував проценти за
підвищеною процентною ставкою. Таким
чином своїми діями ОСОБА_1 підтвердив
про свою обізнаність стосовно
підвищення процентної ставки.

Окрім того твердження Позивача про те,
що йому не була надана інформація
згідно п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» спростовуються
підписаними власноруч кредитним
договором, розрахунком сукупної
вартості споживчого кредиту та
реальної процентної ставки, заявою на
отримання кредиту та анкетою
підписанням яких ОСОБА_1 підтвердив те,
що він повідомлений про кредитні умови.

Позивач вільно, без стороннього
примусу вирішив укласти з Відповідачем
Кредитний договір та додаткові угоди
до нього.

Положеннями ст. 10 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Усупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
Позивачем не надано жодного правового
та документального обґрунтування на
підтвердження своєї хибної та
необґрунтованої позиції щодо
можливості визнання недійсними
додаткової угоди № 2 від 22.05.2008 року та
додаткової угоди № 4 від 12.12.2008 року до
Кредитного договору

Враховуючи, що Позивач має перед
Відповідачем непогашену
заборгованість за Кредитним договором,
то такі дії Позивача щодо визнання
недійсними додаткових угод до
Кредитного договору спрямовані лише на
ухилення від цивільно-правової
відповідальності за укладеним
договором та на ухилення від сплати
заборгованості за Кредитним договором.

Вивчивши уточнену позовну заяву,
вислухавши сторони та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає за наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між
Відкритим акціонерним товариством
«Мегабанк», (нині - ПАТ «МЕГАБАНК») та
ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №
27-281П/2008 від 15.04.2008 р. (надалі Кредитний
договір). Згідно з умовами даного
договору, Банк надав ОСОБА_1 грошові
кошти на споживчі цілі у розмірі 150000
гривень, на строк з 15.04.2008 року по 13.04.2018
року, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути
кредит та сплатити 17,5 процентів
річних. У зв'язку з домовленістю сторін
до Кредитного договору були внесені
зміни до пункту 1.1 розділу 1, а саме:
Додатковою угодою №2 від 04.09.2008 року
Позичальник зобов'язується сплатити
проценти у розмірі 22 процентів річних,
Додатковою угодою № 4 від 12.12.2008 року
Позичальник зобов'язується сплатити
проценти у розмірі 25 процентів річних.

Крім того, Позивачем та Відповідачем
були укладені додаткові угоди № 1 від
22.05.2008 року, № 2 від 04.09.2008 року, № 3 від
03.11.2008 року, № 4 від 12.12.2008 року до
кредитного договору № 27-28Ш/2008 від 15.04.2008
року. Додаткові угоди про підвищення
процентної ставки були підписані
Позивачем власноруч у відділені банку
також до кожної додаткової угоди було
підписано Розрахунок сукупної
вартості споживчого кредиту та
реальної процентної ставки. На кожному
Розрахунку сукупної вартості
споживчого кредиту-та реальної
процентної ставки Позивач власноручно
вказав, що з умовами він ознайомлений
та поставив свій підпис.

Встановлено, що в п. 1 Додаткових угод
до кредитного договору № 2 від 22.05.2008
року та № 4 від 12.12.2008 року відповідачем
була допущена описка, а саме: вказано
невірний номер та дату кредитного
договору, проте в назві додаткових угод
номер кредитного договору вказано
вірно. Інших кредитних договорів ПАТ
«МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 не укладали. Отже
твердження позивача про те, що дані
угоди є недійсними внаслідок цього, є
безпідставними.

Позивач в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України не довів, що він не підписував
оспорювані угоди, клопотання про
проведення почеркознавчої експертизи
своєчасно не заявив, пославшись на
відсутність грошей. Таке клопотання
було заявлено після закінчення
розгляду справи по суті і оголошення
судових дебатів, але за несвоєчасності
було відхилено судом.

Крім того, при розгляді справи у
Золочівському районному суді м.
Харкова та у АСХО за позовом ПАТ
«Мегабанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки було встановлено, що у
зв'язку з домовленістю сторін
додатковими угодами, були внесені
зміни до Кредитного договору,
укладеного між Позивачем та
Відповідачем.

Окрім того, не відповідають дійсним
обставинам справи та не містять
правових підстав твердження Позивача
про те, що Відповідач в односторонньому
порядку підвищив процентну ставку за
користування кредитним коштами, та, що
підвищення відсоткової ставки за
Кредитним договором з боку Відповідача
відбулося абсолютно безпідставно,
всупереч чинному законодавству
України та умов кредитного договору.

Відповідно до п. 8.3. Договору всі
зміни та доповнення до Договору дійсні
за умови якщо вони оформлені у
письмовій формі і підписані Сторонами.

Додаткові угоди № 2 від 22.05.2008 року та №
4 від 12.12.2008 року до Кредитного договору
укладені у письмовій формі, підписані
сторонами та є невід'ємною частиною
Кредитного договору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного
кодексу України договір є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Згідно зі
ст. 628 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

При підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Судом встановлено, що додаткові угоди
про підвищення процентної ставки
Позивачем були підписані власноруч у
відділені банку також до кожної
додаткової угоди було підписано
Розрахунок сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки. Крім того ОСОБА_1 з
грудня 2008 року сплачував проценти за
підвищеною процентною ставкою. Таким
чином своїми діями ОСОБА_1 підтвердив
про свою обізнаність стосовно
підвищення процентної ставки.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимоги, які передбаченні ст. 203 ЦК
України, виконані сторонами при
укладенні Кредитного договору та
додаткових угод до нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вільно,
без стороннього примусу, розуміючи
наслідки підписання додаткових угод,
уклав з Банком кредитний договір та
додаткові угоди до нього, тому
відсутні, підстави, передбачені ст.ст.
203, 215 ЦК України щодо визнання
додаткових угод недійсними.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 203, 215, 526 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60,
88, 114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України,-

В и р і ш и В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«МЕГАБАНК» про визнання недійсними
додаткових угод за № 2 від 04 вересня 2008
року та № 4 від 12 грудня 2008 року,
укладених між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1,
до кредитного договору від 15 квітня 2008
року за № 27-281П/2008 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Київський районний суд міста Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Нев'ядомський