АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2363/14
Головуючий 1 інстанції - Шарко
Доповідач - Коростійова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 березня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Фрунзенського районного суду міста
Харкова від 19 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, стягнення суми
заборгованості в порядку регресу, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
Харківської міської ради, підрозділу
відділу у справах громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в
Харківській області, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_6 Просили, з посиланням
на ст.71 ЖК України, визнати його таким,
що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

В обґрунтування позову
посилались на те, що наймачем спірної
квартири був покійний чоловік ОСОБА_3 -
ОСОБА_7 3 листопада 1984 року ОСОБА_3
зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 і
поселилась у квартиру АДРЕСА_1. У цій
квартирі проживають і зареєстровані
діти ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - з 21 травня 1999 року.
ОСОБА_5 мешкає у вказаній квартирі з
моменту народження - з 18 липня 1986 року,
після досягнення 16 -річного віку,
зареєстрований у ній 23 жовтня 2002 року
ОСОБА_6 - син ОСОБА_7 від першого шлюбу
зареєстрований у квартирі з 21 грудня 1984
року. Проте з моменту реєстрації ОСОБА_3
і ОСОБА_7 шлюбу він у квартирі не
проживає, комунальні послуги не
сплачує, поштову кореспонденцію і
медичну допомогу за адресою вказаної
квартири не отримує.

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся
в суд з зустрічним позовом. Просив:
зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
перешкоджати йому проживати у АДРЕСА_1,
стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
його користь витрати за сплачені ним
послуги за водопостачання - по 721,99 грн. -
з кожного, які він сплатив за судовим
наказом; визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову
посилався на те, що після смерті батька
ОСОБА_3 замінила замки на вхідних
дверях квартири.

Протягом тривалого часу ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 перешкоджають йому
користуватися квартирою. За судовим
наказом Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 9 серпня 2012 року він
сплатив 2594,72 грн., стягнути з нього,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно.
ОСОБА_4 зареєстрований у квартирі з 21
березня 1999 року без його згоди.

Взаємних вимог один до одного
сторони не визнали.

Рішенням Фрунзенського районного
суду міста Харкова від 19 лютого 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_6 таким, що
втратив право користування житловою
площею у квартирі АДРЕСА_2 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_6
користуватись вказаною квартирою та
проживати в ній. Стягнуту з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 у
порядку регресу за сплату боргу по
наданню послуг з централізованого
водопостачання і водовідведення - по 721
грн. - з кожного.

В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять рішення суду
першої інстанції скасувати. При цьому
посилаються на: невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_6 рішення суду першої
інстанції не оскаржив, письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
подав.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Спірною є двокімнатна ізольована
квартира АДРЕСА_1.

Наймачем квартири був ОСОБА_7 -
покійний чоловік ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Квартира не приватизована.

У квартирі з правом постійного
проживання зареєстровані ОСОБА_3 - з 27
березня 1985 року; син ОСОБА_7 від першого
шлюбу - ОСОБА_6 - з 21 грудня 1984 року; син
ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_4 - з 21
травня 1999 року, спільний син ОСОБА_7 і
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - з 23 жовтня 2002 року
(а.с.11).

Відповідно до ст..71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк , за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймачем, а в разі спору - судом.

Як роз'янив Пленум Верховного
Суду України у п.10 постанови від 12
квітня 1985 року №2 ( з наступними
змінами) «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України у справах
про визнання наймача або членів сім'ї
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням (ст.71 ЖК України)»
необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності ( перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів тощо) суд може продовжити
пропущений строк.

Таким чином для вирішення питання
про втрату членом сім'ї наймача права
на користування житловим приміщенням
з'ясуванню підлягають строк його
відсутності та поважність причин такої
відсутності.

Відмовляючи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 у позові про визнання ОСОБА_6
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1, задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_6 та зобов'язуючи ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_6
користуватися та проживати у вказаній
квартирі, суд першої інстанції виходив
із того, що між сторонами існує
конфлікт щодо користування спірною
квартирою. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
перешкоджають ОСОБА_6 користуватися
квартирою і проживати у ній. Причину, з
якої ОСОБА_6 не проживає у квартирі, суд
визнав поважною.

Судова колегія з таким висновком
суду першої інстанції погоджується,
оскільки він відповідає обставинам
справи і вимогам закону.

Так, допитані судом у якості
свідків ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
пояснили, що зі слів ОСОБА_6 їм відомо,
що він неодноразово намагався
вселитися у спірну квартиру, проте
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 всіляко
перешкоджали його вселенню.

Допитана у суді в якості свідка
ОСОБА_6 - ОСОБА_12 пояснила, що сімейні
стосунки з ОСОБА_6 вона не підтримує.
Він мешкає у неї на дачі, оскільки у
квартиру, в якій він зареєстрований,
його не пускають інші мешканці цієї
квартири.

Пояснення свідків ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 про не проживання
ОСОБА_6 у квартирі, зазначених вище
висновків не спростовують, оскільки
вказані свідки не зазначили причину не
проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі.

Іншого житла, крім спірної
квартири, ОСОБА_6 не має.

До того ж, наказом Фрунзенського
районного суду міста Харкова від 9
серпня 2012 року, який набрав законної
сили, з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
стягнуто солідарно на користь
комунального підприємства
«Харківводоканал» заборгованість за
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення у
сумі 2594,72 грн. та витрати по сплаті
судового збору у сумі 26,83 коп. - з
кожного (а.с.66).

Вказаний судовий наказ сторони не
оскаржили і він був направлений на
примусове виконання до Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції.

ОСОБА_6 сплатив 2884,19 грн. на
рахунок Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, яка складається із: суми боргу
- 2594,72 грн., судового та виконавчого
збору у сімі 107,32 грн. та 182,15 грн. -
відповідно., що підтверджується
квитанцією №85 від 21 жовтня 2013 року
(а.с.67).

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий
наказ не оскаржили, як не оскаржили і
дії ОСОБА_6 по сплаті всієї суми боргу.

За таких обставин, вони визнавали
право ОСОБА_6 на проживання у АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України
боржник, який виконав солідарний
обов'язок, має право на зворотну вимогу
(регрес) до кожного з решти солідарних
боржників у рівній частці, якщо інше не
встановлено договором або законом, за
вирахуванням частки, яка припадає на
нього.

З огляду на це, суд першої
інстанції підставно стягнув з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, який
виконав солідарний обов'язок, по 721 грн.
- з кожного.

Факт виконання ОСОБА_6 судового
наказу і сплати ним 2884,19 грн. ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 не спростували.

Належних доказів того, що вони
також сплачували солідарний борг за
вказаним наказом не надали. У суді
апеляційної інстанції пояснили, що
зверталися з заявою про
реструктуризацію вказаного боргу.

Інші доводи апеляційної скарги
зводяться до переоцінки досліджених і
правильно оцінених судом першої
інстанції доказів.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
міста Харкова від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: