Єдиний унікальний номер 262/5933/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/919/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 04 грудня 2013 року у справі
за позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся
представник банку з апеляційною
скаргою на рішення суду, яким
товариству було відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції виходив з того, що
16 серпня 2007 року сторони уклали
кредитний договір, за яким відповідач
строком на один рік одержав споживчий
кредит у сумі 3 639 грн. 59 коп. під 12%
річних на суму залишку коштів.

Оскільки позичальник не виконував свої
зобов»язання за укладеним договором,
утворилась заборгованість у загальній
сумі 37 877 грн. 10 коп., з яких: 3 639 грн. 60
коп. - заборгованість за кредитом, 14 966
грн. 97 коп. - заборгованість по
відсотках, 589 грн. 56 коп. -
заборгованість по комісії, пеня у сумі
16 401 грн. 11 коп., фіксований штраф у сумі
500 грн. та процентна складова штрафних
санкцій у сумі 1 779 грн. 86 коп.

Суд першої інстанції установив, що між
сторонами дійсно був укладений
кредитний договір, що позичальник не
виконував свої обов»язки за договором,
не повертав банку кредитні кошти та
інші обумовлені платежі, тому дійсно
виникла заборгованість, однак позивач
пропустив строк для звернення з даним
позовом до суду.

Згідно з п.5.5 Умов та правил надання
банківських послуг, які є невід»ємною
частиною кредитного договору та з
якими позивач був ознайомлений,
сторони обумовили збільшений до п»яти
років строк позовної давності по
вимогах стосовно стягнення за
укладеним кредитним договором усіх
видів платежів.

Суд установив, що відлік строку
позовної давності розпочався з 17
серпня 2008 року, тобто з наступного дня
після спливу строку дії кредитного
договору, а до суду з позовом про
стягнення заборгованості позивач
звернувся 30 серпня 2013 року, тобто поза
строком позовної давності.

В апеляційній скарзі представник
товариства просить рішення суду
скасувати як таке, що ухвалене з
порушенням вимог матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
про задоволення вимог банку, оскільки
вважає, що строк позовної давності може
бути застосований тільки у разі
виконання зобов»язань. Оскільки
позичальник не виконав свої
зобов»язання за укладеним кредитним
договором, продовжує користуватись
кредитними коштами, ці зобов»язання не
припинились, тому банк має право на
захист свого порушеного права щодо
стягнення суми боргу та інших
нарахувань.

Крім того, позичальник не подавав до
суду заяву про застосування строку
позовної давності, як того вимагає
закон, тому суд першої інстанції не міг
самостійно застосувати цей строк.

Заслухавши пояснення представника
апелянта, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про відмову
товариству у позові.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких він його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

Зі справи вбачається, що 16 серпня 2007
року ОСОБА_1 уклав з банком кредитний
договір, за яким отримав споживчий
кредит у сумі 3 639 грн. 60 коп. (а.с.5)
строком на 12 місяців зі сплатою 12%
річних на суму залишку кредитних
коштів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позичальник ОСОБА_1
дійсно не виконував свої обов»язки за
кредитним договором, не сплачував
кредитні кошти, тому утворилась
заборгованість у загальній сумі 37 877
грн. 10 коп.

У відповідності до вимог ч.5 ст.261 ЦК
України перебіг строку позовної
давності за зобов»язаннями з
визначеним строком виконання
починається зі спливом строку
виконання.

З укладеного сторонами кредитного
договору вбачається, що банк видав
позичальнику кредитні кошти на строк з
16 серпня 2007 року по 16 серпня 2008 року
включно (а.с.5).

Отже перебіг строку позовної давності
у тих правовідносинах, що виникли між
сторонами, починається з наступного
дня після спливу строку виконання
зобов»язань за договором - з 17 серпня 2008
року, як це передбачено ст.ст.260, 252 ЦК
України.

Оскільки представник позивача
звернувся до суду з позовом про
стягнення суми боргу тільки 30 серпня 2013
року, про що свідчить реєстрація
позовної заяви у суді (а.с.2), тобто поза
строком позовної давності, суд першої
інстанції зробив підставний висновок
про пропуск банком строку позовної
давності для звернення з позовом до
суду.

Апеляційний суд не може прийняти
доводи апеляційної скарги про те, що
зобов»язання у тих правовідносинах, що
виникли, не припинились, оскільки
відповідач не повернув кредитні кошти,
тому час застосування строку позовної
давності не настав, бо такі
розміркування апелянта не грунтуються
на законі.

До того ж, апелянт допускає підміну
таких понять, як сплив строку виконання
зобов»язань за укладеним договором та
право на звернення до суду за захистом
свого порушеного права через
невиконання відповідачем своїх
зобов»язань за кредитним договором.

Апеляційний суд не може прийняти і
доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції повинен був застосувати
строк позовної давності виключно за
заявою однієї із сторін у справі,
оскільки отриманий ОСОБА_1 кредит є
споживчим, тому згідно з п.7 ч.13 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», який діяв на час
виникнення між сторонами
правовідносин та на який послався і суд
першої інстанції, кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого сплинув.

Усі інші доводи апеляційної скарги
також були предметом дослідження у
суді, на правильність висновків суду
вони не впливають, тому апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити як безпідставну, рішення
суду як таке, що відповідає вимогам
закону, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: