Справа № 812/8302/12
Провадження 2/333/10/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Холод Р.С.,
при секретарі Вашато А.Б., за участю
позивача ОСОБА_1, її представника -
ОСОБА_2, представника відповідача
Ніквас В.В., представника відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя Гури
О.П. та представника Запорізької
обласної ради професійних спілок Чос
М.Ф., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Комунарського
районного суду м. Запоріжжя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Оліяжиркомбінат», треті особи:
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя,
Запорізька обласна рада професійних
спілок про: про: визнання нещасним
випадку, що стався з ОСОБА_1 29.10.2009 року
на ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»
страховим та визнання недійсним акту
за формою Н-5 про розслідування
нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1;
зобов'язання Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
оліяжиркомбінат» скласти акт форми Н-1
відносно нещасного випадку, що стався
із ОСОБА_1 29.10.2009 року на Публічному
акціонерному товаристві «Запорізький
оліяжиркомбінат»; визнання
зазначеного нещасного випадку,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків; поновлення позивача на
посаді прийомоздавача харчової
продукції Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
оліяжиркомбінат» та переведення на
працю відповідно медичних
рекомендацій; стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди у
розмірі 200 000 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2012 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
оліяжиркомбінат» про визнання
нещасним випадку, що стався з нею 29.10.2009
року на ЗАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат» страховим та
визнання недійсним акту за формою Н-5
про розслідування нещасного випадку,
що стався; зобов'язання Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
оліяжиркомбінат» скласти акт форми Н-1
відносно нещасного випадку, що стався
29.10.2009 року на Публічному акціонерному
товаристві «Запорізький
оліяжиркомбінат»; визнання
зазначеного нещасного випадку,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків; поновлення на посаді
прийомоздавача харчової продукції
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький оліяжиркомбінат» та
переведення на працю відповідно
медичних рекомендацій; стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу; стягнення
моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
приблизно 8 років вона працювала
прийомоздавачем харчової продукції
маргаринового цеха у ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат». В її обов'язки
входило розводити різні емульгатори
для виробництва маргарину. У 200
літрових металевих бочках перебував
лецитин (густа речовина), який вона
набирала кружкою, об'ємом 1 л. та відром,
відносила до ємкостей. Її зріст,
приблизно 1 м. 55 см., а висота металевої
бочки, приблизно 1 м. Таким чином, коли
вона перехилялася, для того, щоб
дістати лецитин, її тіло контактувало з
бочкою в області нижче грудей. Іноді
вказані бочки були пластмасові або з
краном, але це було дуже рідко. Для
виготовлення однієї порції їй
необхідно було набрати зазначеним
способом, приблизно 60 кг лецитину.
Всього за зміну виготовлювали не менше
двох порції, тобто їй необхідно було
набрати та перенести не менше 120 кг
лецитину. Лецитин вона переносила у
відрі, ємкістю 10-12 літрів.

29.10.2009 року, приблизно о 6 годині ранку,
під час виконання своїх обов'язків у
нічну зміну, вона отримала травму, а
саме: при знятті відра з лецитином з
бочки вона почула клацання в грудній
клітці та сильний біль. Їй стало зле,
вона звернулась за допомогою до
медпункту. Медична сестра ОСОБА_6
надала їй настойку валеріани, після
чого вона поїхала додому. Наступного
дня їй стало гірше, вона взагалі не
змогла встати з ліжка. 30.10.2009 року
звернулась у міську лікарню № 8 за
допомогою. 02.11.2009 року чоловік її відвіз
у лікарню. Приблизно 4 місяця вона
перебувала на стаціонарному лікування,
а по червень 2010 року знаходилась на
лікарняному. Враховуючи, що під час
лікування покращення її здоров'я не
відбувалося, її направили до м. Києва,
де встановили діагноз
«Посттравматичний відрив мечевидного
відростка. Перелам хрящових відростків
VІІ-VІІІ р-р в області реберної дуги
зліва». У березні 2010 року вона
перенесла операцію у 5-ій міській
лікарні м. Запоріжжя.

02.04.2010 року вона звернулась до
адміністрації ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат» із заявою про
розслідування нещасного випадку, який
мав місце 29.10.2009 року. Вказаним
товариством було проведено
розслідування нещасного випадку та
лише 26.11.2010 року складено акт форми Н-5,
тобто, що нещасний випадок з позивачем,
не пов'язаний з виробничою діяльністю.

Позивач вважає, що складання
зазначеного акту відбулося з грубим
порушенням, тому що на її думку,
захворювання є наслідком виконання нею
професійних обов'язків і необхідно
скласти акт форми Н-1 (про нещасний
випадок на підприємстві, пов'язаний з
виробництвом), оскільки її вимоги
підтверджуються медичними документами
Міської лікарні № 8 м. Запоріжжя та
міської лікарні екстреної та швидкої
допомоги м. Запоріжжя. Її на комісію не
викликали, лише відібрали пояснення
від окремих працівників ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат», але про
факти іншого дня (28.10.2009 року). Не
повідомлення про дату засідання
комісії позбавило її права надати
належні докази. Крім того, вважає, що
подію, яка мала місце 29.10.2009 року бачили
співробітники ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат», медична сестра, вона
по телефону наступного дня
безпосередньо повідомляла начальнику
цеха, тобто таким чином керівник був
повідомлений про нещасний випадок на
виробництві.

Під час виконання своїх обов'язків
керівництво підприємства не створили
належних умов праці, порушувались
заходи безпеки, що і призвело до такої
травми.

На підставі викладеного, ОСОБА_1
просить суд визнати нещасний випадок
страховим, визнати недійсним акт за
формою Н-5 про розслідування нещасного
випадку, що стався; зобов'язати
Публічне акціонерне товариство
«Запорізький оліяжиркомбінат» скласти
акт форми Н-1 відносно нещасного
випадку; визнати нещасний випадок,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків. 24.02.2011 року наказом № 102к
ОСОБА_1 була звільнена з роботи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України
(невідповідність працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи). Позивач не
згодна зі звільненням, так як їй 12.12.2011
року була встановлена третя група
інвалідності (загальне захворювання) і
за рекомендацією медико-соціальних
комісій було визначено види робіт, які
може виконувати особа, визнана
інвалідом. Пропозиції щодо переведення
на іншу посаду до неї не надходили,
вважає, що звільнення було з порушенням
законодавства і просить поновити її на
роботі, але перевести на іншу посаду,
враховуючи медичні рекомендації. При
цьому, ОСОБА_1 просить суд стягнути з
ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Крім того, позивач має неповнолітню
дитину, яка потребує догляду та уваги,
але у зв'язку із станом свого здоров'я,
постійними лікарняними, знаходженням
на стаціонарному лікуванні вона не
мала можливості нести відповідний
обов'язок з утримання та догляду
дитини. Внаслідок отриманої травми
позивач вимушена була перенести дві
операції та рентгенотерапію, що
негативно вплинуло на її загальний
стан здоров'я. Незаконні дії
відповідача - винесення акту Н-5,
звільнення з роботи призвели до
моральних страждань, втрати душевного
спокою, ОСОБА_1 постійно перебувала в
роздратованому стані, тому остання
вважає, що їй завдано моральну шкоду,
яку оцінює в 200 000 гривень і просить суд
стягнути її з відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник за дорученням від 01.03.2014
року - ОСОБА_2 позов підтримали повністю
з підстав, викладених у ньому, просили
суд його задовольнити. Вважають, що
судом допитані свідки, проведено
експертизу і в справі є достатньо
доказів для задоволення їх позовних
вимог. Крім того, додатково пояснили, що
звертались до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Територіального управління державної
служби гірничного нагляду та
промислової безпеки України у
Запорізькій області про визнання
нечинним припису № 1/11 від 26.11.2010 року,
під час якого було встановлено
незаконність зазначеного припису, але
вказаний позов залишено без розгляду.

Представник відповідача - за
дорученням № 1344/16 від 21.03.2014 року Ніквас
В.В. в судовому засіданні позов не
визнав повністю. Свої заперечення
обґрунтовує тим, що 20.07.2011 року
Комунарським районним судом м.
Запоріжжя винесено рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ЗАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат»,
перейменованого в ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат», третя особа Відділ
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі, про
зобов'язання відповідача скласти акт
про нещасний випадок на виробництві
було відмовлено. Ухвалою Апеляційного
суду Запорізької області зазначене
рішення залишено без змін. А обставини,
встановлені рішенням, яке набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлені ці обставини. Крім
того, просить суд застосувати наслідки
пропуску строку для звернення з
позовними вимогами, зазначеними у
позовній заяві під №№ 5,6,7, тобто
поновлення позивача на посаді
прийомоздавача харчової продукції
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький оліяжиркомбінат» та
переведення на працю відповідно
медичних рекомендацій, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
та на цій підставі відмовити у
зазначених вимогах. Крім того, наявні в
матеріалах справи: акт перевірки,
відповідь прокурати, свідчать, що при
перевірці заяв позивача порушень
трудового законодавства щодо
звільнення ОСОБА_1 не встановлено. При
цьому, позивач своєчасно отримала
трудову книжку та розрахунок при
звільненні, про що вона не заперечує,
але у встановлений законом строк - один
місяць, не звернулась до суду за
захистом нібито порушеного права і не
надала докази поважності причини
пропуску строку звернення до суду.
Позивачем не надано доказів на
підтвердження вимог, щодо винних дій
відповідача, які призвели до її
моральних страждань. Враховуючи, що
позивач не довела належним чином своїх
вимог, просить суд у задоволенні позову
повністю відмовити.

Представник третьої особи - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя Гура
О.П. проти позову заперечував в повному
обсязі. Вважає, що позовні вимоги
необґрунтовані, не підтверджені
доказами та є такими, що не підлягають
задоволенню, у зв'язку з тим, що
розслідування нещасного випадку було
проведено відповідно до діючого
законодавства та складено відповідний
акт. Порушень при звільненні ОСОБА_1 не
було встановлено, тому відсутні
підстави для поновлення її на роботі,
виплати їй середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, просить
у позові відмовити, враховуючи, що
ОСОБА_1 не було доведено жодної
позовної вимоги.

Представник третьої особи -
Запорізької обласної ради професійних
спілок - Чос М.П. підтримав позовну
заяву у повному обсязі та у судовому
засіданні пояснив, що він перебуває на
посаді головного технічного
інспектора праці Запорізької ради
профспілок та при перевірці акту форми
Н-5 встановив порушення: комісія не
повідомила про проведення
розслідування ОСОБА_1, чим позбавили її
права надати докази, було допитано
вузьке коло осіб, тому ним було
запропоновано провести додаткове
розслідування, але від керівництва
підприємства було отримано відмову.
Крім того, ним було складено висновок
про скасування припису
Територіального управління державної
служби гірничного нагляду та
промислової безпеки України у
Запорізькій області № 1/11 від 26.11.2010
року, так як останній не відповідає
вимогам законодавства та у змісті має
певні протиріччя.

Допитана у судовому засіданні свідком
ОСОБА_8 пояснила, що вона з 1999 по 2011 р.р.
працювала на ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат», у т.ч. на посаді
прийомоздавача та підтвердила
пояснення позивача стосовно обов'язків
прийомоздавача та умов роботи, які були
у 2009 році. 29.10.2009 року вона приймала
зміну у ОСОБА_1, але коли прийшла на
підприємство, останньою вже не було на
роботі. Як їй повідомила ОСОБА_9, ОСОБА_1
направилася до медичного пункту,
розташованого на підприємстві, так як
остання піднімала відро та у неї щось
хруснуло у грудях. Після того, як
позивач травмувалась керівництво
підприємства покращило умови роботи -
бочки, з яких набирали лецитини,
поставили на підставки. Вона на посаді
прийомоздавача працювала, приблизно 3
років та в неї були проблеми зі спиною.

Допитана судом свідок ОСОБА_10 пояснила,
що вона у 2009 році працювала на посаді
майстра зміни на ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат». На своїй зміні вона
прийомоздавачам повідомляє, скільки та
якого матеріалу необхідно
застосовувати під час виготовлення
маргарину тощо. Дійсно лецитин
набирали кружками у бочках, але ні вона,
ні керівництво підприємства не
змушували прийомоздавачів набирати
повні відра та слідкували, щоб ємкість
відра не була важчою, ніж 7 кг. У разі,
коли прийомоздавачі погано себе
відчувають, останні повинні доповісти
про цей їй. Зміна прийомоздавачів
залишає робоче місце, приблизно о 8
годині, а вона на роботу приходить,
близько 9-ої. 29.10.2009 року, коли вона
прийшла на роботу, то ОСОБА_1 вже не
було. Так як 29.10.2009 року це був четвер,
тому п'ятниця та субота у ОСОБА_1 були
вихідними днями. У суботу, тобто 31.10.2009
року їй зателефонувала ОСОБА_9, яка
повідомила, що ОСОБА_1 погано себе
відчуває, тому 01.11.2009 року не вийде на
роботу. У понеділок, тобто 02.11.2009 року
вона зателефонувала ОСОБА_1, яка
сказала, що захворіла та попрохала
останню написати замість неї заяву про
тимчасову відпустку, що вона і зробила.
Той факт, що позивач захворіла, її не
здивував, так як ОСОБА_1 до цього часто
перебувала на лікарняних.

Допитана у судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_11 пояснила, що вона на ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат» працює
на посаді комірника. Кожного робочого
дня вона, приблизно о 6-30 годин, вона
приходить у цех, де переписує залишки
матеріалів. 29.09.2010 року вона, приблизно
о 6 годині 40 хвилин піднялася на 2 поверх
в операторську, де побачила ОСОБА_1, яка
зазначила, що погано себе відчуває. Яку
позивач зазначила причину погано
почуття, вона не пам'ятає.

Допитана у судовому засіданні свідком
ОСОБА_12 пояснила, що у 2009 році працювала
на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»
на посаді старшого майстра. 29.10.2009 року
відомостей про те, що хтось з
працівників цеху отримав травму, не
було. 02.11.2009 року вона дізналася, що
ОСОБА_1 знаходиться в особистій
відпустці. Лише у подальшому вона
узнала, що позивач знаходиться у
лікарні.

Допитана судом свідок ОСОБА_13
зазначила, що вона працює головою
профкому ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат» та була членом
комісії, яка розслідувала обставини
отримання позивачем травми. Коли до неї
звернулась ОСОБА_1 щодо написання заяви
на отримання матеріальної допомоги у
зв'язку з її хворобою, вона їй надала
зразок такої заяви. Те, що у позивача
була виробнича травма, їй невідомо.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що він
працює на ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат» заступником
директора по охороні праці. У зв'язку з
тим, що від ОСОБА_1 поступила заява про
виробничу травму та був припис
Територіального управління державної
служби гірничного нагляду та
промислової безпеки України у
Запорізькій області зібралась комісія,
головою якої він був та провели
розслідування згідно відповідного
Положення. Комісія збиралася двічі:
збирала матеріали, виходила на місце
роботи ОСОБА_1, опитувала працівників
підприємства, вивчила лікарняні листи
на ім'я позивача, саму ОСОБА_1 не
викликали під час роботи комісії, так
як вважали це недоцільним. За
результатами роботи комісії 26.11.2010 року
було складено Акт, відповідно до якого
комісія не встановила на ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат» факту
отримання травми ОСОБА_1 29.10.2009 року.

Допитана у судовому засіданні свідком
ОСОБА_6 пояснила, що вона працює
черговою медсестрою у медичному пункті
на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат».
На робочому місці у неї знаходиться
амбулаторний журнал, в якому вона
записує усіх працівників підприємства,
які зверталися впродовж дня. 29.10.2009 року
вона працювала, але не пам'ятає, щоб
ОСОБА_1 зверталася з біллю у грудях та
відповідної інформації не має у
зазначеному журналі.

Допитана судом свідок ОСОБА_15 пояснила,
що вона працює лікарем терапевтом на
ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат».
Вона працює з 08-00 години до 14-00 кожного
дня. 30.10.2009 року у кінці її робочого дня,
приблизно в 13-00 годин, до неї на прийом
прийшла ОСОБА_1, яка зазначила, що у неї
болить у грудях та пояснила, що підняла
щось важке та в неї клацнуло у грудях.
Вона позивача відправила для отримання
ренгентного знімку. До кінця робочого
часу, позивач до неї так і не заходила.
02.11.2009 року до неї знову прийшла ОСОБА_1,
після чого вона разом з позивачем
направилися до лікаря невропатолога,
де ОСОБА_1 залишилася на прийомі. Лише
після цього, ОСОБА_1 почали оформлювати
лікарняний лист.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_16 пояснила, що вона
працює заступником начальнику відділу
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя. У
листопаді 2009 року була членом комісії,
яка проводила розслідування по заяві
ОСОБА_1 обставин отримання останньою
травми. Комісія збирала матеріали,
виходила на місце роботи ОСОБА_1,
опитувала працівників підприємства,
вивчила лікарняні листи на ім'я
позивача, але саму ОСОБА_1 не викликали
під час роботи комісії. За результатами
роботи комісії 26.11.2010 року було
складено Акт, відповідно до якого
комісія не встановила на ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат» факту
отримання травми ОСОБА_1 29.10.2009 року.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

З 09.09.2003 року по 24.02.2011 року ОСОБА_1
працювала на посаді прийомоздавача
харчової продукції маргаринового цеху
ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» (т. 1,
а.с. 20).

На підприємстві передбачена форма
5.5.1-00-02-02/а від 27.04.2003 року
«Організаційна карта для робітника», в
якій ставиться відмітка про
ознайомлення робітника з інструкціями,
необхідними для управління процесами,
забезпечення безпеки та лабораторного
контролю, 04.10.2007 року ОСОБА_1 з даною
картою ознайомлена (т. 1 а.с. 8).

Протоколом № 7 засідання комісії по
перевірці знань щодо охорони праці від
16.01.2009 року підтверджено, що ОСОБА_1, яка
працює на посаді прийомоздавача
продукції перевірку знань пройшла
успішно (т. 1 а.с. 11).

На заяву ОСОБА_1, а також відповідно до
припису №1/11 від 26.11.2010 року начальника
Запорізької державної інспекції
промислової безпеки та охорони праці в
гірнічній промисловості та на об'єктах
підвищеної небезпеки ОСОБА_17 скласти
акт про нещасний випадок на
виробництві, який, зі слів позивача,
стався з нею 29.10.2009 року, було створено
комісію, яка в період з 26.11.2010 року по
29.11.2010 року провела розслідування
випадку, про що 29.11.2010 року було
складено акт форми Н-5. За висновком
комісії було встановлено, що факту
травмування ОСОБА_1 не підтверджено і
відповідно до п.п. 14, 23 Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112,
складається акт за формою Н-5 (т.1,
а.с.12-14).

При розслідуванні нещасного випадку
відповідач діяв відповідно до припису
№1/11 від 26.11.2010 року начальника
Запорізької державної інспекції
промислової безпеки та охорони праці в
гірнічній промисловості та на об'єктах
підвищеної небезпеки ОСОБА_17
Держнаглядохоронпраці яким було
зобов'язано голову ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат» провести
розслідування фактів, зазначених
ОСОБА_1 та визначити нещасний випадок з
останньою таким, що не відбувся (т.1
а.с.127).

Згідно положень п. 7 «Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій на виробництві»
розслідування проводиться у
разі виникнення нещасного випадку,
а саме обмеженої в часі події або
раптового впливу на працівника
небезпечного виробничого фактора
чи середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких зафіксовано шкоду
здоров'ю, зокрема від одержання
поранення, травми, у тому числі
внаслідок тілесних ушкоджень,
які призвели до втрати
працівником працездатності на один
робочий день чи більше.

У відповідності до п. 8 зазначеного
порядку про кожний нещасний випадок
потерпілий або працівник, який його
виявив, чи інша особа - свідок нещасного
випадку повинні негайно повідомити
безпосереднього керівника робіт чи
іншу уповноважену особу підприємства.

З наданих позивачем пояснень,
встановлено, що 29.10.2009 року вона чи інша
особа (свідок) не повідомили керівника
робіт про травмування, лише 02.04.2010 року,
тобто майже через півроку, ОСОБА_1
звернулась із заявою про складання
акту про виробничу травму (т.1, а.с. 3).

Відповідно положень п. 10 «Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій на виробництві»
роботодавець зобов'язаний негайно
утворити наказом комісію з
розслідування нещасного випадку у
складі не менше ніж три особи та
організувати розслідування.

Судом встановлено, що роботодавцем
ОСОБА_1 була надана відповідь, що було
проведено колегіальне розслідування, в
результаті якого не було встановлено
факту нещасного випадку з позивачем на
виробництві (т.1 а.с. 4)

Після отримання припису №1/11 від 26.11.2010
року начальника Запорізької державної
інспекції промислової безпеки та
охорони праці в гірнічній
промисловості та на об'єктах
підвищеної небезпеки ОСОБА_17
Держнаглядохоронпраці ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат» було
створено комісію та проведено
відповідне розслідування на підставі
наказу № 581 від 25.11.2010 року, та у
передбачений п. 13 «Порядку….»
триденний термін проведено
розслідування, а отже порушень у даному
випадку не встановлено.

Посилання позивача на проведення
розслідування без її участі, суд
приймає до уваги, так як відповідно до
п. 11 Порядку розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112
потерпілий включається до складу
комісії.

Разом із тим, заперечення ОСОБА_1, щодо
того, що вона не отримувала копію
зазначеного вище припису, суд не
приймає до уваги, так як згідно з п. 3 ст.
5 Постанови Кабінету Міністрів № 1640 від
23.11.2006 року «Про затвердження Положення
про Державний комітет з промислової
безпеки, охорони праці та гірничного
нагляду» направлення приписів
здійснюється виключно роботодавцям,
керівникам та іншим посадовим особам
юридичних та фізичних осіб, які
відповідно до законодавства
використовують найману працю.

У ініціюванні проведення додаткового
розслідування нещасного випадку
ОСОБА_1 Виконавчою дирекцією Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України було відмовлено,
так як Комунарським районним судом м.
Запоріжжя вже було винесено рішення,
яким у задоволенні позову було
відмовлено (т.1 а.с. 23).

Таким чином, суд вважає, що ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат» порушив
вимоги Порядку розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 25.08.2004
року № 1112 щодо негайного створення
комісії після отримання заяви від
ОСОБА_1 від 02.04.2010 року та не включення
ОСОБА_1 у склад комісії 25.11.2010 року.
Разом із тим, на думку суду, зазначені
порушення не являються підставами для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо
визнання недійсним акту за формою Н-5
про розслідування нещасного випадку,
так як вимоги позивача ґрунтуються на
інших підставах (відбувся нещасний
випадок), а в даному випадку суд вбачає
порушення порядку проведення
розслідування.

20.07.2011 року Комунарським районним судом
м. Запоріжжя ухвалено рішення по
цивільній справі № 2-1494/11, за позовом
ОСОБА_1 до ЗАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат» (на даний час ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат») про
визнання неправомірною відмову
роботодавця в складенні акту про
нещасний випадок на виробництві, про
зобов'язання відповідача скласти акт
про нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1, що стався під час виконання
нею трудових обов'язків, яким у
задоволенні позову відмовлено.
Вказане рішення суду першої інстанції
набрало законної сили, про що свідчить
ухвала Апеляційного суду Запорізької
області від 24.05.2012 року (т.1 а.с. 39-42).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справ, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Суд, вважає за доцільне зазначені факти
розглядати як встановлені і такі, що не
підлягають доказуванню.

Зазначеним рішенням суду встановлено,
що в період з 30.10.2009 року по червень 2010
року позивач знаходилась на
лікарняному, що підтверджено наданими
суду доказами - листками тимчасової
непрацездатності, з яких видно: 02.11.2009 р
- 05.11.2009 р; 10.11.2009 р. - 25.11.2009 р; 26.11.2009 р -
18.12.2009 р.; 25.12.2009р. - 11.01.2010 р., 12.01.2010 р -
29.01.2010 р., 06.02.2010 р. - 27.02.2010 р. причиною
непрацездатності зазначено загальне
захворювання. За період 09.03.2010 р. - 26.03.2010
р., 30.03.1020 р. - 24.04.2010 р., 01.05.2010 р. - 22.05.2010,
01.06.2010 р. - 16.06.2010 р. причиною
непрацездатності зазначена
невиробнича травма, а за період з 19.11.2010
р - 13.12.2010 р. - загальне захворювання (т. 2
а.с. 35-45).

Отже, заява позивача про те, що вона
лікувала наслідки виробничої травми
листками непрацездатності не
підтверджуються, а навпаки
спростовується.

Виписні епікризи: № 3470 (10.11.2009 р. - 25.11.2009
р), № 3983 (25.12.2009 р. - 11.01.2010 р), № 4374 ( 09.03.2010
р. - 25.03.2010 р.), № 9533 (01.06.2010 р. - 16.06.2010 р.), №
16904 ( 28.09.2010 р. - 12.10.2010 р.), надані ОСОБА_1
дійсно містять у собі запис про
травмування, проте в епікризах прямо
зазначено, що такий запис зроблено зі
слів самого позивача, а тому не є
об'єктивним і беззаперечним доказом у
справі щодо обставин травмування. З
тих же самих підстав не можна прийняти
до уваги зміст фотокопії листка
непрацездатності серії АБЖ 2 238636 (т.1,
а.с.27), в якому зазначено причиною
захворювання нещасний випадок на
виробництві та його наслідки.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало
чинності, вже було встановлено факт
лікування ОСОБА_1 від невиробничої
травми.

Враховуючи, що позивачем та її
представником наголошувалось про те,
що отримані ОСОБА_1 ушкодження, можливо
були професійним захворюванням, судом
за клопотанням позивача було проведено
комісійну судово-медичну експертизу.
Висновком судово-медичної експертної
комісії № 138/к від 20.02.2014 року
встановлено:

- діагноз встановлений в
торакальному відділенні КУ «ГКБЕ і
СМП» - «посттравматичний відрив
мечевидного відростка. Перелам
хрящових відростків VII-VIII р-р в області
реберної дуги зліва» в більшій мірі
відповідає реальному механізму
травмування;

- з 1986 року у позивача були скарги
на «біль в грудній клітці зліва, яка
посилювалась на вдихі і фізичному
навантаженні», встановлено діагноз -
«нейроциркуляторна дистонія по
кардиальному типу». З 2007 року «скарги
на біль в грудній клітці зліва, яка
посилювалась при вдихі, наклоні»,
встановлено попередній діагноз -
«деструктивно-дегенеративний процес
хребта, вертеброгенна торакалгія»;

- гостру травму (перелам
мечевидного відростка і хрящових
частин ребер) з медичної точки зору не
можна віднести до професійного
захворювання;

- виробнича травма - порушення
анатомічної цілісності тканей і
органів робітника, яке спричинене
впливом небезпечного виробничого
фактору в процесі виконання
функціональних обов'язків, що
спричинили тимчасову або постійну
втрату працездатності. Таким чином, у
потерпілої ОСОБА_1 має місце травма,
яка виразилась в переломі мечевидного
відростка і хрящових частин ребер. В
той же час достовірних документальних
підтверджень, що травма мала місце в
процесі виконання функціональних
обов'язків потерпілою в розпорядження
комісії не надано;

- клінічний діагноз було
встановлено ОСОБА_1 в досить
віддаленому від дати заявленої травми
періоді, що не дозволяє достовірно і
науково обґрунтовано зазначити день
травмування. Діагноз позивачу був
встановлений пізніше нормативного
періоду загоєння (шість тижнів). Однак,
враховуючи, що іммобілізаційні заходи
ОСОБА_1 проведені не були, неможна
виключити можливість травмування
потерпілої і більш ранній період, у
тому числі і 29.10.2009 року.

Аналізуючи висновок судово-медичної
експертної комісії № 138/к від 20.02.2014
року головою комісії ОСОБА_18 та членами
комісії - ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21
ретельно досліджено випадок, який мав
місце 29.10.2009 року, фізичний стан ОСОБА_1,
як до так і після 29.10.2009 року. Проте,
висновком не встановлено однозначного
походження травми ОСОБА_1, часу її
отримання, а тільки той факт, що
зазначений діагноз не можна віднести
до професійного захворювання.

Згідно п.2 ст 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи.

На запит відповідача № 5555/2 від 15.12.2010
року головою травматологічної МСЕК
ОСОБА_22 було надано інформацію, що
ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з
07.12.2010 року, працювати прийомоздавачем
не може, так як в її функціональні
обов'язки входить підіймання важкої
рідини (лецитину) та наклони тулупа (т. 1
а.с. 134).

21.02.2011 року головою правління
підприємства голові профспілкового
комітету підприємства було направлено
подання про надання згоди на
звільнення заявниці у зв'язку з
виявленою невідповідністю робітника
виконуваній роботі за станом здоров'я,
яке перешкоджає виконанню даної
роботи. У зазначеному поданні також
зазначено про відсутність можливості
переведення заявниці на іншу роботу,
яка відповідала обмеженням відповідно
медичного висновку (т.1 а.с.135).

Відповідно до виписки з протоколу
засідання профспілкового комітету
первинної профспілкової організації №
13 від 21.02.2011 року, профспілковий комітет
у присутності ОСОБА_1 розглянув вказане
подання та надав згоду на її
звільнення (т. 1 а.с. 136).

Згідно наданої довідки станом на 24.02.2011
року на підприємстві були вакантні
посади: слюсаря-ремонтника, машиніста
тепловозу, слюсаря з контрольних
вимірювальних приборів і автоматиці,
машиніста русальних установок
тракториста, які не підходили заявниці
як за медичними висновками так і за
спеціальністю (т. 1 а.с. 132).

Відповідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
охорону праці» № 2694 від 14.10.1992р.
працівнику не може пропонуватися
робота, яку за медичним висновком він
не може виконувати за станом здоров'я.
Тобто робота (вакансії), яка
протипоказана стану здоров'я позивачу
не пропонувалася. Позивач також не
спростовує фактичні обставини,
доведені відповідачем.

24.02.2011 року наказом № 102к ОСОБА_1 було
звільнено з посади прийомоздавача
харчової продукції третього розряду
маргаринового цеху зі згоди
профспілкового комітету у зв'язку із
встановленою невідповідністю
робітника виконуючій роботі у зв'язку
із станом здоров'я, який перешкоджає
продовжувати виконання роботи з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середньомісячної заробітної плати (т.1
а.с.17).

На думку суду, відповідачем було
встановлено всі факти, які були
підставою для звільнення ОСОБА_1 на
підставі п. 2 ст.40 КЗпП України: виписка
з акту огляду МСЕК АД № 144807 від 13.12.2010
року (т.1 а.с.18), відповідь на запит № 5555/2
від 15.12.2010 року голови травматологічної
МСЕК ОСОБА_22 (т.1 а.с.134), довідка ЛКК № 221
«Міської лікарні № 8» від 14.12.2010 року,
карта умов праці та протокол засідання
профспілкового комітету № 13 від 21.02.2011
року.

Також суд, звертає увагу на те що,
відповідач не мав по відношенню до
ОСОБА_1 упередженого відношення,
зазначене підтверджується резолюцією
керівника на видачу позивачу
матеріальної допомоги в розмірі 6000
гривень на проведення останній
операції (т. 1 а.с. 2).

Статтею 233 КЗпП України передбачено
строки звернення до суду за вирішенням
трудових спорів: працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного суду в тримісячний строк з
дня, коли він дізнався або повинен
дізнатися про порушення свого права.

24.02.2011 року позивача було звільнено з
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький оліяжиркомбінат», до суду
за захистом свого нібито порушеного
права ОСОБА_1 звернулась лише 25.09.2012
року, тобто тримісячний строк,
передбачений законодавством був нею
пропущений.

При цьому, факт своєчасного отримання
трудової книжки та остаточного
розрахунку ОСОБА_1 не заперечуються,
крім того, позивач була присутньою на
засіданні профспілкового комітету
первинної профспілкової організації
ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», де
було встановлено угоду щодо її
звільнення, тобто про нібито порушення
свого права вона дізналась ще 21.02.2011
року.

Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
передбачено, що встановлені статтями
228, 233 КЗпП України строки звернення до
суду застосовується незалежно від
заяви сторін.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення; сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Представник відповідача у своїх
запереченнях просив застосувати строк
позовної давності до позовних вимог
ОСОБА_1 що стосуються її поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.
Проте, позивач взагалі не вважає, що нею
порушено строк звернення до суду з
позовними вимогами щодо поновлення на
роботі, тому поважні причини пропуску
строку звернення до суду ОСОБА_1 та її
представником не були наведені.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Зі змісту ст. 237-1 КЗпП України
вбачається, що стягнення моральної
шкоди можливе тільки при умові
порушення власником або уповноваженим
ним органом законних прав працівника.
Приймаючи до уваги, що в судовому
засіданні факт порушення трудових прав
ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»
свого підтвердження не знайшов, тому у
задоволенні позову в цій частині
необхідно відмовити

Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів на
підтвердження вимог, щодо винних дій
ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», які
призвели до її моральних страждань.
Доказів порушення прав позивача у
сфері трудових правовідносин
останньою суду не надано.

За наведених обставин, всебічно
проаналізувавши обставини справи та
оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України
докази у їх сукупності, суд дійшов до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 40, 233,234, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 4, 10,
11, 31, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Оліяжиркомбінат», треті особи:
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя,
Запорізька обласна рада професійних
спілок про: про: визнання нещасним
випадку, що стався з ОСОБА_1 29.10.2009 року
на ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»
страховим та визнання недійсним акту
за формою Н-5 про розслідування
нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1;
зобов'язання Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
оліяжиркомбінат» скласти акт форми Н-1
відносно нещасного випадку, що стався
із ОСОБА_1 29.10.2009 року на Публічному
акціонерному товаристві «Запорізький
оліяжиркомбінат»; визнання
зазначеного нещасного випадку,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків; поновлення позивача на
посаді прийомоздавача харчової
продукції Публічного акціонерного
товариства «Запорізький
оліяжиркомбінат» та переведення на
працю відповідно медичних
рекомендацій; стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди у
розмірі 200 000 гривень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод