22-ц/795/696/2014 Головуючий у I інстанції
-Деркач О. Г. Доповідач - Боброва І.
О.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової
І.О.,суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,за
участю:позивача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 13 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_8, Чернігівської міської ради про
визнання факту проживання однією
сім'єю, усунення від права спадкування
та визнання права власності в порядку
спадкування,

- третя особа - приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 13.02.2014 скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 13 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено .

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду є необґрунтованим
та незаконним, таким, що постановлене з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом неправильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права. Так, апелянт
стверджує, що вона проживала із
померлим спадкодавцем протягом 16
років, а тому має право на спадкування в
порядку четвертої черги за законом, і
тому вона є належним позивачем у
справі. Апелянт вказує на те, що
законодавець не поставив будь-яких
застережень відносно того, чи була
позивач просто квартиранткою, чи
просто особою, яка доглядала за
померлою, головне проживання на час
смерті спадкодавця разом з ним
протягом п'яти років. В суді було
підтверджено, що саме позивач
доглядала за померлою, вони жили
фактично однією сім'єю, проте судом
цього враховано не було. Відповідачем
не було наведено фактів та доказів
того, що за померлою здійснював догляд
інша особа. Щодо усунення відповідача
від права на
спадкування, то для цього є всі
підстави, зокрема, такі як: його
постійне проживання в Росії,
громадянство Росії, відсутність
будь-якого допомоги з його боку
померлій, покази свідків тощо.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Представник відповідача просила
рішення суду залишити без змін, надавши
письмові заперечення.

Третя особа - приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9- в судове засідання не
з'явився. Про час розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
07.03.2014 р. поштового відправлення .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, показання
свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11, дослідивши
матеріали даної цивільної справи та
матеріали цивільної справи №2/2506/137/11 за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання
недійсним заповіту, обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив і це
підтверджується матеріалами справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
померлій ОСОБА_12 належало на праві
приватної власності 4/5 часток
житлового будинку АДРЕСА_2. Інша 1/5
частка належить відповідачу ОСОБА_8
(а.с.51). Кожна частина будинку має
відокремлений вхід-вихід з вулиці
(а.с.98). Показаннями свідків
встановлено, що ОСОБА_12 проживала в
одній частині будинку, а іншу частину
винаймала позивач ОСОБА_5

24.09.2009 року ОСОБА_12 склала заповіт, яким
все своє майно заповіла ОСОБА_5 (а.с.9).

Як вбачається з копії спадкової справи
до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12
(а.с.33-53) із заявами про прийняття
спадщини, до приватного нотаріуса
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 звернулися ОСОБА_5, як
спадкоємець за заповітом та ОСОБА_8, як
спадкоємець за законом за правом
представлення.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 11.03.2013 року
вищезазначений заповіт, виданий на ім'я
ОСОБА_5, було визнано нікчемним у
зв'язку з порушенням вимог щодо його
посвідчення (а.с.48-50).

На підставі ст.1257 ЦК України, у разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу
України, у четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не було
доведено належним чином того, що між
нею та покійною ОСОБА_12 існували
відносини в розумінні ч.2 ст.3 Сімейного
кодексу України і що вони тривали саме
не менше як п'ять років, а отже нема
підстав і для задоволення позову в
частині визнання права власності в
порядку спадкування. Суд першої
інстанції також зазначив, що,
відповідно до листа Територіального
центру соціального обслуговування, у
період з 14 березня 2008 року по 23 жовтня
2009 року покійній ОСОБА_12, на підставі
Закону України «Про соціальні
послуги», надавалися соціальним
робітником відповідні
соціально-побутові послуги, зокрема як
самотній особі (а.с.81), що спростовує
доводи позивача ОСОБА_5 щодо
одноособового здійснення догляду за
спадкодавцем та проживання з ним
однією сім'єю.

Відповідно до копії паспорту позивача
(а.с.34), остання з 27.06.1984 року
зареєстрована в АДРЕСА_1, з ІНФОРМАЦІЯ_2
по 2003 рік перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_13 Зазначене спростовує
доводи апелянта, що вона 16 років
проживала з спадкодавцем однією сім"єю.
Цим доводам, на яких грунтувалися і
позовні вимоги, суд першої інстнції
надав відповідну оцінку на підставі
повного та об"єктивного дослідження
всіх доказів та обставин справи і
колегія суддів погодилася з висновками
суду першої інстанції.

Стосовно усунення ОСОБА_8 від
спадкування, суд з врахуванням
встановленого вище зазначив, що ОСОБА_5
не є належним позивачем у справі.

З даними висновками суду першої
інстанції, погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Судом при вирішенні справи було
встановлено, що спадкодавець ОСОБА_12
потребувала стороннього догляду, про
що свідчить копія довідки №387 від 17.08.2007
р. (а.с.11 зв.). Проте, факту ухилення
відповідача від надання допомоги
спадкодавцеві встановлено не було.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України,
ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в її умисних діях чи
бездіяльності, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Ухилення характеризується умисною
формою вини.

Судом також з'ясовувалося, чи
потребував спадкодавець допомоги від
спадкоємця за умови отримання її від
інших осіб і чи мав спадкоємець
матеріальну й фізичну змогу надавати
таку допомогу.

Судом встановлено, що онук померлого
спадкодавця ОСОБА_12 - відповідач у
справі ОСОБА_8 - за життя спадкодавця в
2004 році одружився і станом на 2009 рік мав
двох дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.89-91); відповідно до договорів найму
від 01.01.2007 р.,01.01.2008 р., 01.01.2009 р. разом із
сім'єю з трьох осіб (дружина та двоє
дітей) винаймав житлове приміщення -
двокімнатну квартиру у м. Самара
Російської Федерації, сплачуючи за
найм 7 000 рублів (а.с.92-95); з 15.01.2006 р.
працював в ТОВ «Аккреция М» на посаді
водія. В 2009 році його середній
заробіток складав близько 14 тис. рублів
(а.с.86-88). Показаннями свідків
встановлено, що майже кожного року
ОСОБА_8 приїздив до Чернігова і
навідував ОСОБА_12 Під час приїзду в
грудні 2008 році оформив документи по
здачі спірного будинку в експлуатацію
(а.с.105), технічний паспорт на спірний
будинок (а.с.96), робочий проект
каналізації та водозабезпечення
будинку (а.с.110). Факт приїздів
відповідача до Чернігова не
заперечувала і позивач. Саме за заявою
ОСОБА_8, як стверджувала його
представник, була оформлена ОСОБА_12
соціальна допомога відповідно до
Закону України «Про соціальні
послуги».

Згідно з повідомленням
Територіального центру соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Новозаводського району м.
Чернігова від 22.05.2012 р. №349/1 (а.с.81),
ОСОБА_12 обслуговувалася
Територіальним центром соціального
обслуговування з 14.03.2008 р. по 23.10.2009 р. і
їй надавалися наступні послуги :
доставка продуктів харчування, купівля
медикаментів, допомога в приготуванні
їжі, допомога в прибиранні квартири,
допомога в прибиранні подвір"я, винос
сміття, заповнення та оплата
комунальних послуг, допомога в пранні
тощо.

Аналізуючи зазначені вище обставини,
колегія судді дійшла висновку про те, в
матеріалах справи відсутні докази
умисного ухилення ОСОБА_8 від надання
допомоги спадкодавцеві.

Доводи апелянта, що суд першої
інстанції невірно визначив її статус
як неналежного позивача колегією
суддів до уваги не приймаються.
Відповідно до роз'яснень, що викладені
в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України.

Сукупність досліджених матеріалів
справи та наявні в ній докази
приводять апеляційний суд до
переконання, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини
між сторонами і їм дана вірна юридична
оцінка на підставі повно і всебічно
досліджених обставин справи.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що доводи викладені в
апеляційній скарзі обґрунтованості
судових висновків не спростовують,
тому підстави для її задоволення
відсутні.

Судове рішення постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 13 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: