інстанції - Катрич О. М.Номер
провадження 22-ц/788/637/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 5
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В. О.,

суддів - Криворотенка В. І., Сибільової
Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду у м. Суми цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 27 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на 1/2 його частину,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 27 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.
Визнано спільним сумісним майном
подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 жилий
будинок АДРЕСА_1 з надвірними
господарчими та побутовими спорудами,
а саме: з огорожею № 1-2 дощата, що
придбавалося згідно Договору
купівлі-продажу від 21 серпня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 Визнано за ОСОБА_5 право
власності на 1/2 частину жилого будинку
АДРЕСА_1 з надвірними господарчими та
побутовими спорудами, а саме з
огорожею № 1-2 дощата, що придбавалося
згідно Договору купівлі-продажу від 21
серпня 2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Вирішено питання судового збору та
витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове по суті позовних вимог.
При цьому зазначає, що в матеріалах
справи відсутні відомості щодо
реєстрації спірного майна, а саме
незавершеного будівництвом спірного
житлового будинку, тому право
власності позивача на нього не може
виникнути і не підлягає розподілу.
Зазначає, з суті позовних вимог
вбачається, що позивачка ставить
питання про визнання за нею права
власності, а не поділ майна подружжя.
Також вважає, що місцевий суд
неправомірно розподілив судові
витрати, стягнувши з відповідача 1000
грн. за надання послуг з правової
допомоги.

Заслухавши пояснення представника
відповідача ОСОБА_4, позивачки та її
представника ОСОБА_7, які вважали
рішення місцевого суду правильним,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, сторони перебували
у шлюбі з 14 грудня 2001 року по 29 травня 2012
року, що підтверджується копією
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 29 травня 2012 року на а.с. 8.

Як вбачається з договору купівлі -
продажу, копія якого є на а.с. 6, під час
шлюбу 21 серпня 2003 року подружжя
придбало житловий будинок АДРЕСА_1 з
надвірними господарчими та побутовими
спорудами, а саме огорожею № 1-2 -
дощатою.

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 01
вересня 2003 року, копія якого є на а.с. 7,
за ОСОБА_3 як покупцем зареєстровано
право власності на вказаний вище жилий
будинок.

Відповідно висновку про вартість
нерухомого майна на а.с. 16, оціночна
вартість спірного житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
складає 167467 грн. (а.с. 16).

Згідно зі ст. 22 КпШС України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і ропорядження цим
майном.

На разі між сторонами виник спір щодо
визнання домоволодіння спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на 1/2 його частину, оскільки
набувачем за договором купівлі -
продажу був чоловік - відповідач, який
не визнає за позивачкою право
власності на 1/2 частину будинку.

Оскільки спірне майно набуте під час
шлюбу за спільні кошти, то суд першої
інстанції обгрунтовано, у
відповідності з вказаним законом
визнав за позивачем право власності на
половину спірного майна. Таке рішення
місцевого суду відповідає вимогам ст.
ст. 22, 28, 29 КпШС України, ст. ст. 60, 63, 69, 70, 71
СК України, зібраним у справі доказам.
Сторони дійсно могли у відповідності
зі ст. 69 СК України у добровільному
порядку через нотаріуса поділити
будинок, однак позивачка вимушена
звернутися до суду, оскільки
відповідач не визнає її права на
половину будинка.

Необгрунтованими є доводи апеляційної
скарги про незавершену на даний час
перебудову та реконструкцію спірного
житлового будинку, будівництво
господарчих та побутових споруд, право
власності на які не оформлені, у зв'язку
з чим діючим законодавством не
передбачено визнання права власності
на недобудоване нерухоме майно у
судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідач не надав суду жодного
доказу на підтвердження своїх
заперечень, крім того місцевий суд
визнав право власності лише на те
майно, яке зареєстроване Сумським
міським БТІ на відповідача у
відповідності до договору купівлі -
продажу від 21 серпня 2003 року,
зазначивши перелік надвірних
господарчих та побутових споруд. На
незавершене будівництвом нерухоме
майно, яке як стверджує апелянт
знаходиться на земельній ділянці по
вул. Депутатській, 33 в м. Суми, суд
першої інстанції право власності за
позивачкою не визнавав та не проводив
розподіл цього майна.

Твердження апелянта про те, що місцевий
суд не дослідив обсягу спільного майна
подружжя, наявного на час припинення
спільного ведення господарства та на
час розгляду справи не можуть бути
підставою для скасування суду,
оскільки вказані обставини
знаходяться поза межами даного позову,
а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. В
позовній заяві позивачка просила суд
визнати домоволодіння придбане за
договором купівлі - продажу від 21
серпня 2003 року спільною сумісною
власністю та визнати право власності
на 1/2 його частину, місцевий суд
розглянув дану справу в межах
заявленого позову і на підставі
доказів наданих позивачкою.

Не впливають на законність рішення
суду першої інстанції доводи апелянта
про проведення у будинку ремонтних
робіт, його поліпшення, заміна дощатої
огорожі на шиферну. Позивачка пояснила,
що проживаючи в цьому будинку з 2003 року
вона разом з відповідачем підтримували
будинок в належному стані, зробили ряд
поліпшень, хоча основа будинку, його
стіни, дах залишилися незмінними.

Не знайшли підтвердження належними
доказами заперечення відповідача про
придбання будинку за його дошлюбні
кошти. Позивачка пояснила, що будинок
придбаний під час шлюбу за спільні
кошти. Відповідач не мав достатніх
коштів, оскільки згідно з рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 07
липня 1999 року сплачував аліменти на
двох доньок від попереднього шлюбу і
платив їх до їх повноліття 25 жовтня 2010
року.

Посилання апелянта про неправомірне
розподілення судових витрат, а саме
стягнення з відповідача 1000 грн. за
надання позивачці послуг з правової
допомоги є необґрунтованим, стягнутий
розмір витрат узгоджується з
матеріалами справи, ст. ст. 84, 88 ЦПК
України, постановою Кабінету Міністрів
України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про
граничні розмірі компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»,
Законом України «Про граничний розмір
витрат на правову допомогу у цивільних
і адміністративних справах». Судом
ураховано, що ОСОБА_7 надавав позивачці
правову допомогу не тільки у судових
засіданнях, а і консультував, складав
позовну заяву. При повному задоволенні
позову, колегія суддів не вважає
завищеним стягнення витрат на правову
допомогу у визначеному судом розмірі.
Оскільки цей розмір відповідає об'єму
наданої правової допомоги

Суд першої інстанції з достатньою
повнотою з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і постановив
рішення, яке відповідає цим доказам і
вимогам вказаних законів України.
Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити,
а рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 27 лютого 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -