Номер провадження: 22-ц/785/1721/14
Номер справи місцевого суду: 2/1522/6072/12
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» (в особі філії -
Одеське обласне управління публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України») до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
кредитним договором за апеляційною
скаргою Козаченка Віталія Вікторовича
(в інтересах публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк») на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 лютого 2013 року,

встановила:

15 березня 2012 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» (в особі філії -
Одеське обласне управління ПАТ
«Державний ощадний банк України»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення в солідарному
порядку заборгованості за кредитним
договором № 1216-н від 09 лютого 2007 року в
сумі 13 993,56 дол.США.

В обґрунтування позову позивач
послався на те, що відповідачі не
виконують своїх зобов'язань за цим
договором щодо повернення наданого
кредиту та внесення плати за
користування кредитом у розмірі,
строки і на умовах визначених цим
договором.

В судовому засіданні:

- представник позивача підтримав позов
і просив розглянути справу без його
участі, про що подав адресовану суду
свою письмову заяву;

- відповідачі в судове засідання не
з'явились.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 11 лютого 2013 року позов
ПАТ «Державний ощадний банк України» (в
особі його філії - Одеського обласного
управління) задоволено в повному
обсязі.

Суд першої інстанції:

- стягнув з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі його філії - Одеського обласного
управління (р/р 0001, МФО 328845, , адреса : м. Одеса, вул.
Базарна, 17) заборгованість за кредитним
договором № 1216-н від 09 лютого 2007 року у
загальному розмірі 13 993 долари США 56
центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на
08 грудня 2011 року становить 111 807 грн. 15
коп., з яких : заборгованість по кредиту
- 10 113,29 дол.США, що в еквіваленті по
курсу НБУ становить 80 804,18 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 206,57 дол.США, що
в еквіваленті по курсу НБУ становить 1
650,47 грн.; пеня за прострочення
основного боргу по кредиту - 2 664,39
дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ
становить 21 288,21 грн.; пеня за
прострочення процентів за
користування кредитом - 1 009,31 дол.США, що
в еквіваленті по курсу НБУ становить 8
064,29 грн.;

- стягнув з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних
частинах на користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі його
філії - Одеського обласного управління
судові витрати в сумі 1 225 грн. 37 коп.

В апеляційній скарзі Козаченко В.В. (в
інтересах ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк»)
просить рішення суду змінити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Справа тривалий час знаходиться у
проваджені апеляційного суду, а саме з
01 жовтня 2013 року, неодноразово
призначалася до слухання.

Відповідачу направлялись судові
повістки, але відповідач ОСОБА_4 в
судові засідання апеляційної
інстанції не з'явилась.

На судове засідання, призначене на 03
грудня 2013 року, від ОСОБА_4 повернувся
конверт з поштовим повідомленням з
позначкою «не з'явились за одержанням».

На судове засідання, призначене на 24
грудня 2013 року, після відкладення
розгляду справи, від ОСОБА_4
повернулось повідомлення про належне
сповіщення про час та дату розгляду
справи.

На судове засідання, призначене на 31
січня 2014 року, від ОСОБА_4 повернувся
конверт з поштовим повідомленням з
позначкою «вручити не можливо».

На судове засідання, призначене на 04
березня 2014 року, після відкладення
розгляду справи, від ОСОБА_4
повернулось повідомлення про належне
сповіщення про час та дату розгляду
справи.

На судове засідання, призначене на 08
квітня 2014 року, від ОСОБА_4 повернулись
конверти з поштовими повідомленнями з
позначкою «вибула».

Згідно довідки Відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області від 02 квітня
2014 року ОСОБА_4 була зареєстрована:
АДРЕСА_1. Знята з обліку: 06 лютого 2013,
АДРЕСА_2. Реєстрації не має.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані повідомляти суд про
зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) або
місцезнаходження під час провадження
справи. У разі відсутності заяви про
зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, а також оскільки
ОСОБА_4 відповідно до ст. 77 ЦПК України
не повідомила апеляційний суд про
зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) або
місцезнаходження під час провадження
справи, суд вважає, що ОСОБА_4
повідомлена належним чином про час та
місце розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд
першої інстанції, на підставі ст.ст. 526,
530, 554, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України виходив з
наступного.

Згідно з кредитним договором № 1216-н від
09 лютого 2007 року відкрите акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України», назва якого згодом змінена на
публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України»,
надав ОСОБА_4 кредит в сумі 26 752,00
дол.США, що складає 135 097,60 грн. по курсу
НБУ (5,05 грн. за 1 дол.США) на 09 лютого 2007
року, на строк користування 72 місяці, із
сплатою процентів за користування
кредитними коштами за процентною
ставкою у розмірі 12 % річних та
комісійних винагород, з погашенням
кредиту та сплатою процентів за
користування кредитом та комісійних
винагород шляхом внесення щомісячних
платежів в терміни, розмірі та на
умовах, що встановлені цим договором, з
датою остаточного повернення кредиту
та усіх нарахувань за ним - 09 лютого 2013
року.

Позивач повністю та в строки виконав
свої зобов'язання за цим договором щодо
надання відповідачу ОСОБА_4 кредитних
коштів в сумі 26 752,00 дол. США у
відповідності до умов цього договору.

Однак встановлені цим договором
терміни повернення наданого кредиту та
терміни сплати відсотків за кредит
ОСОБА_4 не дотримує.

У відповідності до п. 1.4.1. цього
договору, в забезпечення виконання
зобов'язань за цим договором, 09 лютого
2007 року між позивачем як
заставодержателем і відповідачем
ОСОБА_4 як заставодавцем укладений
договір застави транспортного засобу,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за № 102, за умовами якого
предметом застави є транспортний засіб
типу легковий комбі, марки Volkswagen,
модель Golf, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, належний
заставодавцю на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС
України в Одеській області 09 лютого 2007
року, заставною вартістю 138 159,00 грн.

Наданий ОСОБА_4 кредит також
забезпечений порукою ОСОБА_5, про що 30
квітня 2009 року між позивачем,
поручителем ОСОБА_5 та боржником ОСОБА_4
був укладений договір поруки 1 до
кредитного договору № 1216-н від 09 лютого
2007 року.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1. цього договору
поруки, поручитель та боржник несуть
солідарну відповідальність у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором № 1216-н від 09 лютого 2007 року.

Згідно з п. 4.1.1. кредитного договору №
1216-н від 09 лютого 2007 року, за порушення
взятих на себе зобов'язань по
поверненню основної суми кредиту,
своєчасної сплати відсотків за
користування кредитом, комісійних
винагород позичальник зобов'язується
сплатити на користь банку пеню в
розмірі 0,05% від суми платежу, за кожний
день прострочення.

Відповідно до п.п. 2.3., 3.2.3., 3.3.6. цього
кредитного договору, у разі порушення
позичальником умов цього договору або
договору застави, банк має право
достроково стягнути кредит та суму
нарахованих відсотків та інших
платежів, що підлягають сплаті, а
позичальник зобов'язаний провести таке
дострокове погашення не пізніше ніж за
3 дні після письмового повідомлення
банку.

Суд першої інстанції вірно врахував, що
станом на дату розгляду судом даної
справи встановлений кредитним
договором № 1216-н від 09 лютого 2007 року
кінцевий термін виконання
позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань
за цим договором щодо повернення
кредиту та усіх нарахувань за ним в
повному обсязі настав 09 лютого 2013 року,
але ОСОБА_4 не виконала ці свої
договірні грошові зобов'язання.

При цьому, районний суд зазначив, що
через невиконання відповідачами своїх
зобов'язань за кредитним договором №
1216-н від 09 лютого 2007 року, станом на 08
грудня 2011 року загальний розмір
заборгованості відповідачів перед
позивачем за цим договором складає 13
993,56 дол. США, що в еквіваленті по курсу
НБУ (798,99 грн. за 100 дол. США) на вказану
дату становить 111 807,15 грн., з яких:
заборгованість по кредиту - 10 113,29 дол.
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
становить 80 804,18 грн.; заборгованість по
процентам за користування кредитом -
206,57 дол. США, що в еквіваленті по курсу
НБУ становить 1 650,47 грн.; пеня за
прострочення основного боргу по
кредиту - 2 664,39 дол. США, що в еквіваленті
по курсу НБУ становить 21 288,21 грн.; пеня
за прострочення процентів за
користування кредитом - 1 009,31 дол. США,
що в еквіваленті по курсу НБУ становить
8 064,29 грн.

Однак, судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідачів грошових коштів в
іноземній валюті з одночасним
зазначенням їх еквіваленту в гривнях
по курсу НБУ на 08 грудня 2011 року,
погодитися не можна, оскільки суд в цій
частині суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи в зазначеній вище
частині, а тому суд апеляційної
інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, рішення суду першої інстанції
в цій частині змінює виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є:
свобода договору, судовий захист
цивільного права та інтересу,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з роз'яснень викладених
в п.п. 10, 12 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
згідно зі ст. 99 Конституції України
грошовою одиницею України є гривня.
Вказана стаття визначає правовий
статус гривні, але не встановлює сферу
її обігу, а статтею 192 ЦК України
передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку (статті 19, 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»)
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4
статті 5 цього Декрету, який передбачає
наявність індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не може застосовуватись
судами.

У разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК України.

Разом із тим як за пред'явлення
позову, так і при його вирішенні судом,
ціна якого визначається в іноземній
валюті, судовий збір сплачується
позивачем або стягується судом у
гривнях із урахуванням офіційного
курсу гривні до іноземної валюти,
встановленого Національним банком
України на день сплати.

З матеріалів даної справи вбачається,
що позивач:

- має банківську ліцензію, дозвіл,
додаток до дозвілу, які дають право
здійснювати операції з валютними
цінностями (а.с. 102-104);

- у позовної заяві просив стягнути
заборгованість за кредитним договором
№ 1216-н від 09 лютого 2007 pоку виключно у
іноземній валюті.

Залишок заборгованості за кредитом
складає - 7 533, 54 дол. США;

- прострочений основний борг по
кредиту - 2 579, 75 дол. США;

- прострочені проценти за
користування кредитом за період з 01
листопада 2008 року по 08 грудня 2011 року 2
664, 39 дол. США;

- пеня за прострочені проценти за
користування кредитом за період з 01
листопада 2008 року по 08 грудня 2011 року
1009, 31 дол. США.

Загальна сума позовних вимог склала 13
993, 56 дол. США (а.с. 03-06).

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 74-77, 303, 304, 305, п. 3 ч. 1 ст.
307, ч. 3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу Козаченка Віталія
Вікторовича (в інтересах публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк») - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 лютого 2013 року по цивільній
справі за позовною заявою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» (в особі філії -
Одеське обласне управління публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України») до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
кредитним договором - змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Одеського обласного
управління (р/р 0001, МФО 328845, , адреса: м. Одеса, вул.
Базарна, 17) заборгованість за кредитним
договором № 1216-н від 09 лютого 2007 року у
загальному розмірі 13 993 (тринадцять
тисяч дев'ятсот дев'яносто три) долари
США 56 центів з яких: заборгованість по
кредиту - 10 113, 29 дол. США; заборгованість
по процентам за користування кредитом -
206, 57 дол. США; пеня за прострочення
основного боргу по кредиту - 2 664,39 дол.
США; пеня за прострочення процентів за
користування кредитом - 1009,31 дол. США.

В іншій частині рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013
року по цивільній справі за позовною
заявою публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» (в особі філії - Одеське
обласне управління публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України») до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
кредитним договором - залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» (в
особі філії - Одеське обласне
управління публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України») судові витрати в розмірі 279
грн. 52 коп. (двісті сімдесят дев'ять
гривень 52 копійки).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» (в
особі філії - Одеське обласне
управління публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України») судові витрати в сумі 279 грн. 52
коп. (двісті сімдесят дев'ять гривень 52
копійки).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко