Провадження №2/761/790/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа:
Публічне акціонерне товариство «Банк
«Національні інвестиції» про поділ
майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про поділ майна подружжя, а
саме: квартири АДРЕСА_1 та автомобіля
марки Lexus RX 300, 2006 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що вони з
відповідачем перебували в
зареєстрованому шлюбі з 18.10.2005 року,
який, відповідно до свідоцтва про
розірвання шлюбу був розірваний 21.10.2010
року. За час перебування в шлюбі з
відповідачем було придбано за спільні
кошти вищевказане майно. Оскільки
згоди на добровільний поділ спільного
майна між ним та відповідачем не
досягнуто, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд визнати за позивачем та
відповідачем право власності на 1/2
частини спірного майна за кожним та
залишити його у спільній частковій
власності.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснивши, що автомобіль марки Lexus RX 300,
державний номер НОМЕР_1 був придбаний
відповідачем до укладання шлюбу, а
квартира була придбана відповідачем за
кредитні кошти, які вона отримала в ПАТ
«Банк «Національні інвестиції»,
уклавши з банком кредитний договір.

Представник третьої особи ПАТ «Банк
«Національні інвестиції» заперечував
проти позову, оскільки квартира
знаходиться в іпотечному кредиті, а
спірний автомобіль в заставі. Кредит
боржником не погашений і станом на
11.11.2013 року фактична заборгованість
становить 145 287,28 доларів США, а тому
вважає, що без згоди банку не можна
визнавати право власності на це майно,
оскільки це буде порушувати права
банку.

Вислухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, дослідивши
докази, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що сторони з 18.10.2005 року
перебували в зареєстрованому шлюбі
(а.с. 10).

Шлюб між сторонами був розірваний
21.10.2010 року, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_2 було присвоєно
дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» (а.с. 11).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 57 СК України
передбачено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
автомобіль Lexus RX 300, 2005 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, зареєстрований
за ОСОБА_2 16.09.2005 року, тобто до
укладання між сторонами шлюбу (а.с. 79).
Даний факт підтверджується також
довідкою УДАІ ГУМВС України в м. Києві
від 06.11.2013 року (а.с. 43).

Доводи позивача, що спірний
автомобіль був придбаний за спільні
кошти подружжя, не підтверджені
жодними доказами, а тому не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки вони
спростовуються доказами, наданими
відповідачем.

Таким чином, оскільки право власності
на автомобіль зареєстровано за
відповідачем до укладання шлюбу, а саме
16.09.2005 року, дане майно не можна вважати
таким, що придбано за спільні кошти
подружжя, а тому позовні вимоги в
частині поділу майна подружжя -
автомобіля Lexus RX 300, 2005 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, не підлягають
задоволенню.

Згідно реєстраційного посвідчення №
023807 від 23.03.2006 року право приватної
власності на спірну квартиру
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2
(а.с.47)

Для придбання спірної квартири
відповідач ОСОБА_2 03.03.2006 року уклала в
Акціонерному банку «Національні
інвестиції», правонаступником якого є
ПАТ «Національні інвестиції»,
Кредитний договір № 112-06 та отримала в
кредит кошти в сумі 280 000 доларів США,
строком погашення до 03.03.2008 року (а.с.23).

На підставі Договору купівлі-продажу
від 06.03.2006 року відповідач придбала
квартиру АДРЕСА_1 за ціною 1 515 000 грн., що
за курсом НБУ на день укладання цього
договору становить еквівалент 300 000
доларів США (а.с. 44).

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором між ПАТ
«Національні інвестиції» та
відповідачем ОСОБА_2 06.03.2006 року було
укладено Договір іпотеки, відповідно
до якого відповідач передала банку
належну їй на праві власності
вищевказану квартиру (а.с.19).

Згідно довідки-розрахунку
заборгованість за кредитом
відповідача ОСОБА_2 станом на 11.11.2013
року становить 145 287,28 доларів США (а.с.48).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
просить в порядку поділу спільного
майна визнати за кожним із подружжя
право власності на ? частини квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному
з подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім»ї, то гроші та інше майно,
у тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Отже за загальним правилом майно,
придбане подружжям у кредит, є спільною
власністю чоловіка та дружини.

Згідно зі ст. 70 СК України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частина 1 ст. 68 СК України визначає, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Згідно з ст. 65 СК України договір
укладений, одним із подружжя в
інтересах сім»ї, створює обов'язки для
другого подружжя, якщо майно одержане
за договором, використане в інтересах
сім»ї.

З наведеного вбачається, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого майна у шлюбі,
адже розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.
Виходячи з норм ст.ст.57, 61, 70 СК України
спільною сумісною власність чоловіка
та дружини є виключно та частка
квартири АДРЕСА_1, кредит за яку був
сплачений подружжям за час перебування
в шлюбі.

Пункти 23-24 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21.12.2007 року
визначають, що при поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім»ї.

В судовому засіданні встановлено, що
кредит відповідачем ОСОБА_2 не
погашений, банк згоди на подальшу
сплату кредиту колишнім подружжям у
рівних частках не давав, зміни до
кредитного договору від 03.03.2006 року
сторонами не вносились.

Разом з тим, на поділ майна подружжя
та розмір часток кожного з них у
спільному майні, впливає також стан
погашення кредиту.

Відповідно до вимог ст.57-59 ЦПК України
позивач не надав суду належних та
допустимих доказів щодо погашення
кредиту за кошти сім»ї чи сплати
відсотків чи тіла кредиту ним особисто,
оскільки відповідно до довідки,
виданої ПАТ «Національні інвестиції»
від 28.11.2013 року, платником платежів за
кредитним договором за період з 03.03.2006
року по 11.11.2013 року виступила виключно
ОСОБА_2 (а.с. 48).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що вимоги позивача щодо поділу
майна подружжя, а саме квартири, є
передчасними, а тому не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 57, 61, 65, 70, 71 СК
України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я
особа: Публічне акціонерне товариство
«Банк «Національні інвестиції» про
поділ майна подружжя залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя