Єдиний унікальний номер 227/5350/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2043/2014
Суддя 1 інстанції: Здоровиця О.В.
Доповідач: Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Принцевської В.П.,Тимченко О.О.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 січня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК «Донецькобленерго» до ОСОБА_1,
третя особа УСЗН Добропільської
райдержадміністрації, про стягнення
заборгованості за спожиту електричну
енергію,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 січня 2014 року був задоволений
позов публічного акціонерного
товариства «ДТЕК «Донецькобленерго»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за спожиту електричну енергію, а саме: з
відповідачки на користь позивача було
стягнуто заборгованість у розмірі 3 715
гривень 26 копійок та судовий збір у
розмірі 229 гривень 40 копійок.

Не погодившись із рішенням суду,
відповідачка принесла апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову з наступних
підстав:

- задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції не врахував, що
чоловік відповідачки є пенсіонером МВС
і має право на 50% знижку по оплаті
спожитої електричної енергії, яка до
початку 2010 року нараховувалась без
урахування норм, встановлених
Постановою КМ України від 1 серпня 1996
року за №879,

- суд не застосував строк позовної
давності до правовідносин, які виникли
між сторонами.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції відповідачка і її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги і
просив її відхилити.

Представник третьої особи УСЗН
Добропільської райдержадміністрації
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги і просила її
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, відповідачку і
її представника та представника
третьої особи, перевіривши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що відповідачка є
споживачем електричної енергії у
будинку АДРЕСА_1, власником якого є
відповідачка.

ОСОБА_2, який зареєстрований у цій
квартирі, є пенсіонером МВС України.

За період з 10 березня 2010 року по 31
травня 2011 року виникла заборгованість
по енергопостачанню у розмірі 3 715
гривень 26 копійок.

Відповідно до частини 4 статті 22 Закону
України «Про міліцію» (у редакції від 20
грудня 1990 року) працівникам міліції та
членам їх сімей надається 50-процентна
знижка по оплаті жилої площі,
комунальних послуг, а також палива.

За працівниками міліції, які
звільнились зі служби за віком,
хворобою або вислугою років,
зберігається право на пільги за цим
Законом (частина шоста статті 22 Закону
України «Про міліцію» у редакції від 20
грудня 1990 року).

Норми споживання житлово-комунальних
послуг, у межах яких надаються пільги
на їх оплату, у тому числі і обсяги
пільгового споживання електричної
енергії, встановлені Постановою
Кабінету Міністрів України «Про
встановлення норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати» №879 від 1 серпня 1996 року (зі
змінами).

Законодавчим актом, який визначає
правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
є Закон «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» від 5 жовтня 2010 року із
подальшими змінами.

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що державні соціальні гарантії це
встановлені законами, іншими
нормативно-правовими актами соціальні
норми і нормативи або їх комплекс, на
базі яких визначаються рівні основних
державних соціальних гарантій та
нормативи витрат (фінансування) -
показники поточних і капітальних
витрат з бюджетів усіх рівнів на
забезпечення задоволення потреб на
рівні, не нижчому від державних
соціальних стандартів і нормативів.

Відповідно до статті 9 цього Закону
передбачено встановлення державою
нормативів користування
житлово-комунальними послугами, щодо
оплати яких держава надає пільги.

Соціальні норми і нормативи - це
показники необхідного споживання
продуктів харчування, непродовольчих
товарів і послуг та забезпечення
освітніми, медичними,
житлово-комунальними,
соціально-культурними послугами (абзац
п'ятий статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 5 цього Закону
державні соціальні стандарти і
нормативи формуються, встановлюються
та затверджуються у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, за участю та погодженням з
іншими сторонами соціального
партнерства, якщо інше не передбачено
Конституцією України та законами
України.

На підставі нормативів споживання
визначають нормативи фінансового
забезпечення державних соціальних
гарантій та здійснюється їх
фінансування (стаття 21 Закону «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії», стаття 102
Бюджетного кодексу України, Постанова
№256).

Відповідно до статті 95 Конституції
України бюджетна система України
будується на засадах справедливого і
неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами і
територіальними громадами; виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків;
держава прагне до збалансованості
бюджету України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-рп 2007 у справі про
соціальні гарантії визначено, що метою
і особливістю закону про Державний
бюджет України є забезпечення належних
умов для реалізації положень інших
законів України, які передбачають
фінансові зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій.

Пунктом 11 частини першої статті 40
Бюджетного кодексу України
встановлено, що предметом регулювання
закону про Державний бюджет України є
додаткові положення, що регламентують
процес виконання бюджету.

Законами України про Державний бюджет
України 2010, 2011 роки передбачалось
забезпечення пільг на оплату
електричної енергії працівникам
міліції та ветеранам органів
внутрішніх справ за рахунок субвенції
(міжбюджетні трансферти для
використання на певну мету в порядку,
визначеному органом, який прийняв
рішення про надання субвенції) з
державного бюджету місцевим бюджетам;
перерахування субвенції з державного
бюджету здійснюється в порядку,
установленому Кабінетом Міністрів
України за рахунок відповідних
надходжень до бюджету.

Таким чином, Верховною Радою України
було визначено Кабінет Міністрів
України, як державний орган, який
повинен забезпечувати реалізацію
встановлених законами України
соціальних прав громадян і надано
право Кабінету Міністрів України
визначати порядок та розміри
соціальних виплат, виходячи з наявних
фінансових можливостей бюджету, що за
висновком Конституційного Суду
України, викладеному в Рішенні від 26
грудня 2011 року №20-рп/2011, узгоджується з
функціями Уряду, визначеними у статті
116 Конституції України.

Виходячи з наведених норм права
вбачається, що розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави та повинні надаватися в
порядку й розмірах, передбачених
відповідними нормативними актами -
законами України «Про Державний
бюджет» і Постановами Кабінету
Міністрів України №256, №879.

На залежність розмірів соціальних
виплат і соціальних послуг від
фінансових можливостей держави вказав
Конституційний Суд України й у своїх
рішеннях від 19 червня 2001 року №9-рп/2001
та від 8 жовтня 2008 року №20-рп/2008.

Крім того, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 26
грудня 2011 року №20-рп/2011, одним із
визначальних елементів у регулюванні
суспільних відносин у соціальній сфері
є додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Таким чином, з урахуванням такого
елемента принципу верховенства права,
як пропорційність (розмірність),
Конституційний Суд України зазначив,
що передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними, а оскільки держава
зобов'язана регулювати економічні
процеси, встановлювати й застосовувати
справедливі та ефективні форми
перерозподілу суспільного доходу з
метою забезпечення добробуту всіх
громадян, то механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження справедливого
балансу між інтересами окремих осіб і
інтересами всього суспільства.

Отже, вирішуючи спори щодо реалізації
прав працівників міліції на пільгове
споживання електричної енергії на
підставі частини 4 статті 22 Закону
України «Про міліцію», необхідно
одночасно застосовувати норми Закону
України «Про державні соціальні
гарантії та державні соціальні
стандарти» від 5 жовтня 2000 року, Законів
України про Державний бюджет на
відповідний рік, положення статті 102
Бюджетного кодексу України, Постанов
Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 року №256 «Про затвердження
Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету» та від 1 серпня 1996 року №879
«Про встановлення норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати», які визначають фінансові
можливості держави на реалізацію цих
пільг й передбачають надання пільг з
урахуванням видатків держави на ці
потреби та у межах встановлених норм
споживання певних послуг.

Виходячи з встановлених фактів,
наданих сторонами доказів та вимог
вище приведених норм права та Рішень
Конституційного Суду України, суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку про задоволення позову.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
постановляє ухвалу про відхилення
апеляційної скарги, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Що стосується доводу апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
за заявою відповідача повинен був
застосувати строк позовної давності,
то апеляційний суд виходить із того, що
вказане питання було предметом
розгляду суду першої інстанції, який
прийшов до висновку про те, що позивач
не пропустив строк позовної давності
на звернення до суду.

Вказаний висновок суду зроблений із
посиланням на норми матеріального і
процесуального права і є правильним.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: