№ производства 2/646/377/2014
Р І ШЕ Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2014 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі:

Головуючого - судді Журавель
В.А.

При секретарі - Бікасовій
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
праву за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання недійсними договорів про
надання споживчого кредиту

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду,
посилаючись на те, що 25 жовтня 2006 року
між ним та АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є відповідач,
було укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого позивач отримав
кредит в іноземній валюті в розмірі 39100
доларів США строком до 25 жовтня 2027 року
на споживчі потреби, а саме для купівлі
квартири АДРЕСА_1. Крім того, 20 серпня 2008
року між позивачем та АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
відповідач, було укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого позивач отримав
кредит в іноземній валюті в розмірі 22500
доларів США. В порушення чинного
законодавства кредитні кошти позивачу
було видано в доларах США, хоча
грошовою одиницею України є гривня, і
законним платіжним засобом,
обов»язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України є грошова одиниця - гривня.
Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» на здійснення валютних
операцій Національний банк України
видає генеральні та індивідуальні
ліцензії, при цьому індивідуальні
ліцензії мають цільовий характер і
надаються на вчинення разової валютної
операції. Одержання індивідуальної
ліцензії однією із сторін валютної
операції означає дозвіл на її
здійснення іншою стороною. Під час
укладання договорів банком не було
надано копії індивідуальної ліцензії,
з чого можна зробити висновок про
відсутність такої ліцензії у
відповідача. Позивач вважає, що
оспорювані кредитні договорі
суперечать нормам діючого
законодавства України, оскільки були
укладені в іноземній валюті за
відсутності індивідуальної ліцензії,
тому позивач просив визнати недійсними
договори про надання споживчого
кредиту № 0 від 25 жовтня 2006 року та
№ 0 від 20 серпня 2008 року.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 повністю підтримав
заявлені позовні вимоги, надав судові
аналогічні пояснення.

Представник відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» в судове засідання не
з»явився, надав письмову заяву про
розгляд справи за його відсутності та
подав письмові заперечення проти
позову, в яких зазначив, що позичальник
звернувся до банку з метою отримання
кредиту та самостійно обрав умови
кредитування, вибір укладення
кредитних договорів в іноземній валюті
був пов'язаний із більш вигідними для
позичальника умовами нарахування
відсоткової ставки. При цьому позивач
також усвідомлював, що відповідно до
умов кредитного договору повернення
кредиту здійснюватиметься в іноземній
валюті. Банківська ліцензія № 75 на
право здійснювати банківські операції,
була видана відповідачу Національним
банком України, також було надано
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, тому
застосування іноземної валюти у
договірних відносинах з позивачем є
правомірним. Тому представник
відповідача просив відмовити позивачу
у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, вважає позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено у судовому
засіданні 25 жовтня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
відповідач, та ОСОБА_1 було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0, відповідно до умов якого
відповідач надав позивачу кредит в
розмірі 39 100 доларів США на строк до 25
жовтня 2027 року зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 10,3 %
річних / а. с. 6-9/. Вказаний договір
підписано сторонами по справі.

Крім того, 20 серпня 2008 року між
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є відповідач, та ОСОБА_1 було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого відповідач
надав позивачу кредит в розмірі 22 500
доларів США на строк до 18 серпня 2023 року
зі сплатою щомісячних ануїтетних
платежів по 308 доларів США /а. с. 10-14/.
Вказаний договір підписано сторонами
по справі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 99 Конституції україни
грошоовю одтницею України є гривня.

Згідно ст. 192 ЦК україни грошовими
коштами є грошова одиниця україни -
гривня, яка є законним засобом платежу,
а також іноземна валюта, яка
використовується у випадках і порядку,
встанвлених законом.

Статтею 2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» визначено, що
кошти - це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, за оспорюваними
кредитними договорами долар США
виступає самостійним об»єктом
цивільних прав, оскільки відповідно до
п. 1.1 оспорюваних договорів банк
передав позивачу грошові кошти в сумі в
доларах США, а позивач зобов»язався
прийняти їх, належним чином
використовувати і повернути кредит та
сплатити проценти за його корситування
на умовах та в порядку, визначених
договорами.

Відповідно до ст. 47 ч. 2 п. 1 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" на підставі банківської
ліцензії банки мають право здійснювати
операції з розміщення залучених коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик, а також здійснювати
операції та угоди з валютними
цінностями.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов"язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Статтею 5 ч. 1, 2, 4 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93
визначено, що Національний банк
України видає індивідуальні та
генеральні ліцензії на здійснення
валютних операцій, які підпадають під
режим ліцензування згідно з цим
Декретом, генеральні ліцензії
видаються комерційним банкам та іншим
фінансовим установам України,
Національному оператору поштового
зв"язку на здійснення валютних
операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання, індивідуальні ліцензії
видаються резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідній для здійснення
такої операції. Також частиною 6 п. 2
Декрету зазначено, що уповноважені
банки та інші фінансові установи, що
одержали ліцензію Національного банку
України, від свого імені купують і
продають іноземну валюту на
міжбанківському валютному ринку
України за дорученням і за рахунок
резидентів і нерезидентів мають право
від свого імені і за свій рахунок
купувати іноземну валюту готівкою у
фізичних осіб - резидентів і
нерезидентів, а також продавати її
фізичним особам - резидентам.

Як вбачається з наданих судові
документів, Публічному акціонерному
товариству "УкрСиббанк" 05 жовтня 2011
року Національним банком України
видано банківську ліцензію № 75 на
право здійснювати банківські операції,
визначені ч. 3 ст. 47 Закону України "Про
Банки і банківську діяльність" / а. с. 31/.
05 жовтня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк»
видано генеральну ліцензію № 75 на
право здійснення валютних операцій
згідно з додатком. Також 05 жовтня 2011
року відповідачу Національним банком
України видано додаток до генеральної
ліцензії № 75 на здійснення валютних
операцій, згідно із яким відповідач має
право здійснювати неторговельні
операції з валютними цінностями,
операції з готівковою іноземною
валютою, ведення рахунків клієнтів в
іноземній валюті, ведення
кореспондентських рахунків в
іноземній валюті, залучення та
розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України тощо / а. с. 32/.

Відповідно п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету
індивідуальні ліцензії видаються на
операції з надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Оскільки чинним
законодавством не встановлені будь-які
обмеження чи вимоги щодо сум та
термінів в кредитів в іноземній валюті,
які надаються або залучаються
резидентами України, банк не має
зобов»язань щодо отримання
індивідуальних ліцензій Національного
банку України для надання кредитів в
іноземній валюті резидентам.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що відповідач - ПАТ
"УкрСиббанк" мав право здійснювати
торгівлю іноземною валютою та надавати
кредити резидентам в іноземній валюті
за генеральною банківською ліцензією
Національного банку України, оскільки
це передбачено п. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю".

Крім того, позивач ОСОБА_1 при
укладанні кредитних договорів та
отримання грошових коштів в іноземній
валюті вимог щодо зміни визначення
валюти кредитування, порядку та
строків сплати кредиту до банку не
пред"являв. Вказані умови договору є
суттєвими і оговорені в самому
договорі, форма та зміст договору
відповідають положенням ст. 203 ЦК
України.

Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі
контрагентів та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Суд вважає, що позивач свідомо
звернувся до банку з метою отримання
кредиту саме в іноземній валюті, при
цьому мав право вибору та був вільним в
його укладенні, у разі незгоди з
умовами договорів міг їх не укладати,
але натомість позивач підписав їх і
підтвердив, що повністю розуміє всі
умови договорів.

Тому суд не приймає до уваги посилання
представника позивача на те, що ОСОБА_1
був вимушений підписати тексти
оспорюваних кредитних договорів, які
були надані відповідачем. Крім того, з
п. 9.13 та 10.13 договорів вбачається, що
позивач засвідчив, що всі умови
договору йому цілком зрозумілі і він
вважає їх справедливими по відношенню
до нього, також перед укладанням
договору від отримав від банку
Інформаційний лист відповідно до вимог
п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Згідно до ст. 203 ЦПК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

При розгляду цього спору судом
вставлено, що оспорювані договори були
спрямовані на набуття сторонами
цивільних прав та обов»язків. Зміст цих
правочинів не суперечить актам
цивільного законодавства, моральним
засадам суспільства, при укладанні
правочинів волевиявлення учасників
було вільним та відповідало їх
внутрішній волі, правочини було
вчинено в формі, встановленій законом,
вони був спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, а саме отримання
позивачем кредитних коштів, що і було
здійснено сторонами. При цьому
конституційні права та свободи
позивача, як людини та громадянина,
відповідачем порушені не були.

Тому суд приходить до висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсними договорів про надання
споживчого кредиту № 0 від 25
жовтня 2006 року та № 0 від 20 серпня
2008 року, укладених між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею ї документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що у суда відступні
підстави для задоволення позову,
вимоги ОСОБА_1 про покладення на
відповідача витрат, понесених ним про
зверненні до суду, задоволенню не
підлягають.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. 99 Конституції України, ст.
ст. 192, 203, 235, 533, 627, 1054 ЦК України, Законом
України "Про банки і банківську
діяльність", Декретом Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 25 жовтня 2006 року, укладеного між
ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» -
відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 20 серпня 2008 року, укладеного між
ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» -
відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення з Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
судового збору в розмірі 229 грн. 41 коп. -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги.

Суддя
В.А.Журавель