Справа № 263/2936/14-ц
Провадження № 6/263/155/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«31» березня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Маріуполя в складі: судді
Папаценко П.І., при секретарі
Конівченко Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Маріуполі справу за поданням
Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ у
Донецькій області про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_1,
заінтересована особа: ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

Жовтневий ВДВС Маріупольського МУЮ
звернувся до суду із поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_1 та
вилучення у нього закордонного
паспорту, оскільки останній ухиляється
від виконання зобов'язань щодо сплати
суми боргу, покладеного на нього
рішенням суду. Заявник посилається на
те, що на виконанні у Жовтневому ВДВС
Маріупольського МУЮ знаходиться
виконавчий лист № 2-786/05р. від 31.01.2005
року, виданий Жовтневим районним судом
міста Маріуполя, про стягнення з
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає в
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 аліментів в
розмірі 1/4 частини заробітку (доходу)
щомісячно на утримання сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 20.01.2005 року і
до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця від
01.03.2005 року за вищевказаним виконавчим
листом відкрите виконавче провадження.
До теперішнього часу боржник борг не
погасив, ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням. Станом на 24.02.2014 року
заборгованість ОСОБА_1 складає 6815,43 грн.
Просить встановити тимчасове
обмеження у праві виїзду громадянина
України ОСОБА_1 за кордон.

У поданні міститься заява Жовтневого
ВДВС Маріупольського МУЮ про розгляд
даного питання у відсутності їх
представника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та боржник
ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилися,
про день та час розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Визнаючи наявні матеріали про права та
взаємини сторін достатніми суд
розглянув справу в їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу суд не здійснює.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що подання задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим законом заходів
виконання рішення, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 вищевказаного
закону передбачено, що у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням державний
виконавець звертається до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 313 ЦК України
фізична особа має право на свободу
пересування і може бути обмежена у
здійсненні такого права лише у
випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України визначено,
що питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи
у праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997,
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров»я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб. Права,
викладені в пункті 1, також можуть у
певних місцевостях підлягати
обмеженням, що встановлені згідно із
законом і виправдані суспільними
інтересами в демократичному
суспільстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що суд має право
встановити щодо боржника тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України за поданням державного
виконавця за умови доведення та
документального підтвердження факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених рішенням суду
чи іншого органу (посадової особи).
Застосування таких обмежень може мати
місце тільки у виключних випадках і
повинно використовуватися лише як
крайній захід після реалізації усіх
можливих та передбачених законом
засобів примусового виконання
судового рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

В матеріалах, доданих до подання
держвиконавця, даних про те, що ОСОБА_1
ухилився від виконання зазначеного
вище виконавчого документу,
перешкоджає державному виконавцю
вчиняти дії, пов'язані з його
виконанням, чи будь-яким іншим чином
ухилявся від виконання вказаного
виконавчого документу, не надано.
Також, до подання не надані дані про те,
що ОСОБА_1 отримував виклики державного
виконавця про необхідність явки до
відділу ДВС, але на виклики не
з'являвся, а також, що він перешкоджав
здійсненню виконавчих дій.

Крім того, відомостей про те, що боржник
має намір та можливість виїхати за
кордон до матеріалів подання не
пред'явлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що державним виконавцем не надано
доказів того, що ОСОБА_1 свідомо
ухиляється від виконання вказаного
вище виконавчого документу, виданого
Жовтневим районним судом м. Маріуполя
та з метою ухилення від його виконання
має намір виїхати за межі України.

Одночасно суд зазначає, що відповідно
до ст. 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в`їзду в Україну
громадян України" підставою для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадянина України за кордон, зокрема,
є те, що він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань; такі обмеження можуть
встановлюватися судом шляхом
тимчасового затримання або вилучення
закордонного паспорту боржника. Однак,
оскільки до суду не додані
підтверджуючі дані про громадянство
боржника, наявність у нього
закордонного паспорту або номер та
серія при його наявність, не вказано у
який спосіб треба встановити тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон, суд
також що в задоволенні подання
державного виконавця Жовтневого ВДВС
Маріупольського МУЮ у Донецькій
області про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_1 треба відмовити також й через
зазначені підстави.

На підставі ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в`їзду в
Україну громадян України", керуючись
ст. 208 - 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 -
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 5-денний строк з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
П.І. Папаценко