Єдиний унікальний номер 269/3105/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/483/2014
Суддя 1
інстанції Людченко С.Д.
Доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 січня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі Козаку А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29
листопада 2013 року було відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору дарування
недійсним.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач приніс апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати і
постановити нове рішення, яким
задовольнити його позов, оскільки
висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам по
справі, а саме:

- відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції не
врахував, що підписуючи договір, він не
думав та не розумів, що підписує
договір дарування, оскільки після
оформлення договору ні він, ні його
дружина ключі від квартири відповідачу
не передавали, комунальні платежі
сплачувались ними. Підписуючи вказаний
договір, вони з дружиною розраховували
на отримання матеріальної допомоги від
відповідача, вважаючи, що вказаний
договір є договором утримання,

- в порушення Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» від 3 березня 2004
року, в договорі відсутні підписи
сторін, а зазначені лише їх прізвища,
ім*я та по-батькові.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції представник позивача
підтримала доводи апеляційної скарги і
просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з*явився, надіслав до апеляційного суду
заяву з проханням розглядати справу у
його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається.

14 січня 2005 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 з
одного боку та ОСОБА_2 з другого боку
(від імені якого по довіреності діяла
ОСОБА_4), був укладений договір
дарування квартири АДРЕСА_1, згідно із
яким ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подарували
квартиру ОСОБА_2.

Вказаний договір був посвідчений
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу за
реєстровим номером 66.

17 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
договору дарування.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що через
похилий вік він та його дружина ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
потребували стороннього догляду. Син
дружини від першого шлюбу ОСОБА_2
(відповідач по справі) запропонував їм
матеріальну допомогу: пообіцяв забрати
їх до себе на постійне місце проживання
із наданням житла та належного догляду.

Позивач зазначає, що фактично між ними
був укладений договір утримання, а не
договір дарування.

На підставі частини 2 статті 235 ЦК
України просив визнати договір
дарування недійсним, оскільки вказаний
договір був укладений для приховування
іншої угоди.

Відповідно до частини 1 статті 235 ЦК
України удаваним є правочин, який
вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили.

Відповідно до пункту 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" від 6 листопада 2009 року №9
за удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

Таким чином, укладення удаваного
правочину само по собі не спричиняє
недійсності правочину, оскільки згідно
з ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили. А тому такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним лише у тому разі, коли буде
встановлено, що правочин, який сторони
насправді вчинили, не відповідає
загальним вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін, та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Тобто, в силу приписів статті 60 ЦПК
України позивач, заявляючи вимогу про
визнання правочину удаваним, має
довести: 1) факт укладання правочину, що
за його думкою є удаваним, 2)
спрямованість волі сторін в удаваному
правочині на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин, 4) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

Із преамбули договору дарування
вбачається, що сторони при укладенні
цього договору діяли добровільно і
перебували при здоровому розумі та
ясній пам*яті, розуміли значення своїх
дій і попередньо були ознайомлені
нотаріусом із приписами цивільного
законодаства, що регулюють укладений
ними договір (зокрема з вимогами щодо
недійсності правочину).

Крім того, згідно із пунктом 3.1 договору
дарування сторони підтверджують, що
цей договір не носить харктеру уявного
та удаваного правочину (а.с. 6).

Договір дарування підписаний особисто
дарувальниками, а не через
представників. У графі підписи ними
зазначено прізвище, ім*я та по батькові.

Виходячи із встановлених обставин,
наданих сторонами доказів та вимог
закону, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для його скасуванн не
встановновлено.

У відповідності до частини 1 статті 308
ЦПК України суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Що стосується доводу апеляційної
скарги про те, що в графі «Підпис»
договору дарування відсутній підпис
дарувальників, а зазначено лише їх
прізвище, ім*я та по-батькові, то
апеляційний суд виходить із
наступного.

Відповідно до пункту 16 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 03 березня 2004 року (яка діяла на
час посвідчення договору дарування),
нотаріально посвідчувані правочини, а
також заяви та інші документи
підписуються у присутності нотаріуса.
Якщо правочин, заява чи інший документ
підписаний за відсутності нотаріуса,
громадянин повинен особисто
підтвердити, що документ підписаний
ним.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особисто звернулись
до нотаріальної контори з приводу
оформлення договору дарування.
Відповідач не був присутнім в
нотаріальній конторі під час
підписання оспорюваного договору, від
його імені договір був підписаний його
представником по довіреності.

Дарувальники поставили на договорі
дарування свої повні підписи,
зазначивши кожний повністю прізвище,
ім*я, по-батькові, що не є порушенням
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України».

Крім того, за життя другого
співвласника квартири ОСОБА_3 ( дружини
позивача) вказаний договір оспорений
ніким не був, а позивач звернувся до
суду з цим позовом більше ніж через
вісім років після його укладення.

Керуючись статями 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:

Судді: