РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" про
визнання кредитного договору удаваним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором
в сумі 11723,21 доларів США. У
підтвердження своїх позовних вимог
посилається на те, що відповідно до
укладеного договору № DNZ0AK00000119 від
21.05.2007 року відповідач отримав кредит у
розмірі 93551,22 грн. на термін до 21.05.2012
року. У порушення умов договору
відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконав.Станом на 01.12.2011 року
заборгованість відповідача за
кредитним договором перед банком
складає 11723,21 доларів США.

В свою чергу відповідач звернувся до
суду із зустрічним позовом до позивача
про визнання кредитного договору
удаваним. У підтвердження своїх
позовних вимог посилається на те, що
він 16.05.2007 р. уклав з Концерном
«Укравтопром-Інвест» договір
купівлі-продажу № ЛДгА-0001/136. Згідно
умов договору купівлі - продажу
продавець зобов'язався передати у його
власність автомобіль «ВАЗ-21112», а він
зобов'язалася оплатити і прийняти
автомобіль. Відповідно до пункту 1.1
договору купівлі-продажу сума оплати
за товар склала 53950,00 грн. У
відповідності до п.3.2 договору
купівлі-продажу покупець сплачує
переплату у розмірі 11000 грн.. На
виконання умов п/п (А) п.3.2 договору
купівлі - продажу ним було сплачено
концерну «Укравтопром-Інвест» плату в
розмірі 11000,00 грн. У відповідності до п/п
(Б) п.3.3 договору купівлі-продажу
покупець повинен сплатити решту суми
42950,00 гривень. Для сплати решти вартості
автомобіля, він звернувся до ПАТ КБ
«ПриватБанк» з метою отримання даних
коштів в кредит.

Між ним та банком 21.05.2007 року було
укладено кредитний договір № DNZ0AK00000119,
згідно до якого останній зобов'язався
надати йому цільовий кредит в сумі 8600
доларів США для купівлі автомобіля. Як
виходить з отриманих ним документів
банк виконав своє зобов'язання шляхом
перерахування на рахунок НОМЕР_3 банку
«Фінанси та кредит» 42950,00 грн.
Яких-небудь інших грошей у вигляді
доларів США або гривень він у
відповідача не отримував. Враховуючи
вищенаведене, вважає, що кредитний
договір від 21.05.2007р. є удаваним
правочином, так як його було вчинено з
метою приховання іншого правочину,
який сторони вчинили в дійсності, а
саме було здійснено надання кредиту в
національній валюті України - гривні.
Також зазначив, що 01 жовтня 2009 року він
передав банку автомобіль ВАЗ 21112-125-51
д.н.з. НОМЕР_2 для реалізації, однак банк
не вичнив жодних дій по реалізації
заставного майна і погашення його
боргу, автомобіль не повернув. Просить
суд застосувати наслідки удаваного
правочину та визнати кредитний договір
таким, що укладений у національній
валюті України - гривні, а саме вважати,
що кредит був наданий у сумі 42650,00 грн.,
на умовах визначених в договорі.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надав суду пояснення аналогічні
викладеним у позові, просив їх
задовольнити. Проти зустрічних
позовних вимог заперечував.

Представник відповідача у судовому
засіданні зустрічні позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити,
надав суду пояснення аналогічні
викладеним у зустрічному позові. Проти
вимог банку заперечував в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 21 травня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правоноступником якого є позивач та
відповідачем було укладено кредитний
договір №DNZ0AK00000119, відповідно до якого
Банк надав відповідачу кредит в сумі
11639,65 доларів США на строк до 21 травня 2012
року, а останній зобов'язувався
повернути кредит та сплатити відсотки.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 21
травня 1007 року між сторонами було
укладено договір застави рухомого
майна - DNZ0AK00000119, відповідно до якого
останній передав Банку у заставу
автомобіль ВАЗ 21112-125-51, 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу автомобіля №ЛДгА-0001/136
від 16 травня 2007 року

Також з матеріалів справи вбачається,
що згідно Акту прийому автомобіля
Позичальника, допустившого прострочку
кредиту, за кредитним договором -
DNZ0AK00000119 від 21 травня 2007 року відповідач
передав Банку визщевказаний
автомобіль та поручив Банку передати
цей автомобіль на реалізацію та
виручені кошти направити на погашення
кредиту.

Крім того, відповідач після передачі
спірного автомобіля Банку не виконує
умови кредитного договору, у зв'язку з
чим станом на 01 грудня 2011 року
заборгованість за кредитом складає в
сумі 11723,21 доларів США, яка складається
із заборгованості по кредиту в сумі
6508,18 доларів США, заборгованість по
процентам за користування кредитом в
сумі 2852,66 доларів США, заборгованість
по комісії за користування кредитом в
сумі 390,60 доларів США, пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором в сумі 1971,77 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) громадянину у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
громадянин зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Згідно із умовами зазначеного договору
сплата основної суми кредиту
здійснюється помісячно рівними
частинами, сплата процентів за
користування кредитом здійснюється
помісячно, протягом дії договору до
виконання сторонами своїх зобов'язань
у повному обсязі.

Зобов'язання, згідно із ст.526 ЦК України,
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

При цьому ст.533 ЦК України передбачено,
що грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті під час здійснення розрахунків
на території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

З огляду на зазначене суд вважає, що
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, зустрічні позовні вимоги
відповідача задоволенню не підлягають
з наступних підстав.

Статтею 99 Конституції України
встановлено що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон держави не встановлює якихось
обмежень щодо можливості використання
в Україні грошових одиниць іноземних
держав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»
банківським кредитом є будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також зобов'язання
на сплату процентів та інших зборів з
такої суми.

Згідно до ч. 1 ст. 626 та ч.І ст. 627 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, а ч. 1 ст. 638 ЦК
України передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно 4.2 ст. 1056 ЦК України, позивальник
має право відмовитися від одержання
кредиту частково або в повному обсязі,
повідомивши про це кредитодавця до
встановленого договором строку його
надання, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно за ст.2 Закону України "Про банки
і банківську діяльність" кошти - це
гроші у національній або іноземній
валюті.

Статті 47 та 49 Закону України "Про банки
і банківську діяльність" визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральної
ліцензії) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України
„Про систему валютного регулювання і
валютного контролю".

Вимога щодо необхідності отримання
індивідуальної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
встановлена п.в) ч.4 ст.5 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", якщо терміни і
суми кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Однак на сьогодні
такі терміни і суми кредитів в
іноземній валюті законодавцем не
визначено.

Згідно з п.1.5 Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року №483 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09
листопада 2004 року за №1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України
„Про систему валютного регулювання і
валютного контролю" є наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої у
встановленому порядку.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті під час здійснення розрахунків
на території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Згідно з генеральною ліцензією,
виданою ПАТ КБ «ПриватБанк»
Національним банком України 05 жовтня
2011 року за №22, ПАТ КБ «ПриватБанк» має
право здійснювати банківські операції,
зокрема, надавати кредити в іноземній
валюті.

Також, відповідно до ст.3 ЦПК України та
ч.1 ст. 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідач, звертаючись до суду із
зазначеним зустрічним позовом,
вказував на те, що банком неправомірно
було видано кредит в іноземній валюті,
тобто доларах США, а також у Банку
відсутні документи на видачу кредиту в
іноземній валюті, однак укладаючи
спірний кредитний договір позивач
погодився на умови цього договору, а
також при укладенні цього договору
було дотримано всі передбачені законом
істотні умови договору, які були
узгоджені сторонами, на момент
укладення договору обидві сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
було вільним та відповідало їхній
внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами та печатками
сторін. Крім того, відповідач частково
виконував умови спірного кредитного
договору та в обумовлений законом
строк не відмовився від одержання
кредиту та взагалі ним не було виявлено
такого наміру.

Одночасно, відповідно до витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна на спірний автомобіль, крім
обтяжень Банку за договором застави
рухомого майна № DNZ0AK00000119, також
зареєстровано обтяження за постановою
про відкриття виконавчого провадження
від 21 вересня 2011 року з виконання
виконавчого листа, виданого
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська №2-1024 від 05
серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 188890,55
грн. на користь ПАТ «УкрСіббанк», та
відповідно до постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. Також, відповідно
до даних УДАІ відчуження заборонено на
заставне майно відповідно до постанови
Кіровського ВДВС від 22.03.2000 року. У
зв'язку з чим реалізація спірного
автомобіля на підставі лише
позасудового порядку, визначено у
вищевказаному договорі застави
рухомого майна є неможливою. Також
відповідно до умов договору застави,
ОСОБА_1 зобов'язаний був сприяти
реалізації заставного майна, однак
останнім не надано належних та
допустимих доказів вчинення будь-яких
дій.

Тому, на підставі викладеного, суд
вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача
ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню
сума заборгованості за кредитним
договором у розмірі 11723,21 доларів США.
Натомість зустрічні позовні вимоги не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судовий збір в сумі 935 грн. 51
коп.

Керуючись ст.ст.10, 60, 130, 214, 215, 81, 88 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
№ DNZOAK00000119 від 21 травня 2007 року в сумі
11723,21 доларів США, яка складається із:
заборгованості по кредиту в сумі 6508,18
доларів США, заборгованості по
процентам за користування кредитом в
сумі 2852,66 доларів США, заборгованості
по комісії за користування кредитом в
сумі 390,60 доларів США, пені в розмірі
1971,77 доларів США; а також судовий збір в
розмірі 935,51 грн.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" про
визнання кредитного договору
удаваним,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Амур-Нижньодніпровський
районний суд м. Дніпропетровська
шляхом подачі у десятиденний строк з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Головуючий