У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Наумчука М.І.,

Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Азовська
продовольча компанія» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики та
звернення стягнення на майно, за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Азовська
продовольча компанія» на рішення
апеляційного суду Київської області
від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Азовська
продовольча компанія» (далі - ТОВ
«Азовська продовольча компанія»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики та звернення стягнення на майно.

В обґрунтування позову товариство
зазначало, що згідно з умовами
укладеного із ОСОБА_3 договору позики
від 24 червня 2008 року, останньому була
надана безпроцентна позика в розмірі 127
000 грн.

Згідно з п. 5.2 вказаного договору у
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника щодо повернення коштів
відповідач надав товариству в заставу
легковий автомобіль «Nissan Primera», 2007 року
випуску.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо своєчасного та
повного повернення суми позики,
унаслідок чого виникла заборгованість,
розмір якої, з урахуванням пені,
індексу інфляції та 3% річних, складає 166
731 грн 81 коп., ТОВ «Азовська продовольча
компанія» просило позов задовольнити,
стягнути із

ОСОБА_3 на користь товариства вказану
заборгованість, в рахунок якої
звернути стягнення на заставлене
майно.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 5
червня 2013 року позов ТОВ «Азовська
продовольча компанія» задоволено
частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ТОВ «Азовська продовольча компанія»
суму заборгованості за договором
позики в розмірі 942 грн, у задоволені
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 21 жовтня 2013 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від

5 червня 2013 року скасовано, позов ТОВ
«Азовська продовольча компанія»
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_3 на користь товариства 1 420 грн 50
коп. суми заборгованості за договором
позики. У задоволенні інших позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «Азовська
продовольча компанія» просить рішення
апеляційного суду Київської області
від 21 жовтня 2013 року скасувати й
ухвалити у справі нове рішення, яким
позовні вимоги товариства
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ТОВ «Азовська продовольча компанія»,
суд першої інстанції виходив із
доведеності та обґрунтованості
позовних вимог в частині неповернення
відповідачем суми боргу за договором
позики в розмірі 942 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позов, суд апеляційної інстанцій
виходив із того, що сума заборгованості
має бути стягнута на користь позивача з
урахуванням пені, інфляційних витрат
та 3% річних.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна, оскільки
суди дійшли їх без повного та
всебічного встановлення обставин
справи та з порушенням норм
процесуального права.

Так ст. 1046 ЦК України передбачено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму позики або
таку ж кількість речей того ж роду та
такої якості.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

На обґрунтування позовних вимог та
неналежного виконання ОСОБА_3
зобов'язань за договором позики, ТОВ
«Азовська продовольча компанія»
посилалося на те, що відповідачем у
рахунок повернення суми позики було
сплачено лише три платежі, що
підтверджується квитанціями від 16
липня 2008 року - на суму 2 000 грн, від 14
серпня 2008 року - на суму 5 400 грн, від 22
жовтня 2008 року - на суму 10 700 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_3 зазначав, що належно виконував
умови договору позики й станом на 21
листопада

2008 року ним було сплачено 126 070 грн., на
підтвердження чого надав квитанції до
прибуткових касових ордерів.

Відповідно до ч. 1
ст.http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_07_05/p
ravo1/T041618.html?pravo=1" l "1766" o "Цивільний
процесуальний кодекс України;
нормативно-правовий акт № 1618-IV від
18.03.2004" t "_blank 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених

ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно з висновками проведених у
справі за клопотанням позивача
судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертиз щодо
дослідження наданих відповідачем
квитанцій до прибуткових касових
ордерів від

10 липня 2008 року - на суму 2 000 грн, від 13
серпня 2008 року - на суму 5 400 грн, від 20
жовтня 2008 року - на суму 10 700 грн, від 17
листопада 2008 року - на суму 23 000 грн, від
18 листопада 2008 року - на суму

23 845 грн, від 19 листопада 2008 року - на
суму 39 625 грн, від

21 листопада 2008 року - на суму 21 500 грн,
відтиски печатки від імені ТОВ
«Азовська продовольча компанія»
нанесені іншою печаткою з аналогічним
змістом тексту, а підписи від імені
ОСОБА_4 у графі «касир» у вказаних
квитанціях виконано іншою особою.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 12 червня 2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, призначає
експертизу, коли необхідність
експертного висновку випливає з
обставин справи і поданих доказів.

Висновок експертизи може бути доказом
у справі лише в тому разі, коли
експертиза була проведена на підставі
ухвали суду відповідними
судово-експертними установами.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 6 ст. 147
ЦПК України висновок експерта для суду
є необов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими ст. 212 цього
Кодексу.

У порушення положень ст. ст. 10, 57, 60, 212-214
ЦПК України суди

попередніх інстанцій належним чином не
перевірили доводів та заперечень
сторін, не дали правової оцінки
проведеним у справі висновкам
експертиз, не оцінили належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу, а також достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності, не
прийняли до уваги висновки
судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертиз, не
спростували при цьому таких висновків
та наданих на їх підтвердження доказів
позивача, не зазначили у рішенні
мотивів відмови у їх прийнятті; взагалі
не вмотивували та не обґрунтували
своїх висновків щодо часткового
задоволення позовних вимог ТОВ
«Азовська продовольча компанія».

На порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України суди не сприяли всебічному і
повному з'ясуванню дійсних обставин
справи, що мають визначальне значення у
її вирішенні, а допустили суттєву
неповноту у з'ясуванні таких обставин.
Висновки судів у порушення вимог
закону ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, вирішуючи спір, суди
помилково застосували положення ст.
1054 ЦК України, яка регулює кредитні
правовідносини, в той час коли між
сторонами було укладено договір про
надання безпроцентної позики, що
свідчить про те, що суди у достатньому
обсязі не визначилися з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню

до них.

Ураховуючи, що судами не дотримано
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення справи, ухвалені
судові рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Азовська
продовольча компанія» задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 5
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Київської області від 21
жовтня 2013 року скасувати.

Справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Азовська
продовольча компанія» до ОСОБА_3 про

стягнення боргу за договором позики та
звернення стягнення на майно

передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

М.В. Дем'яносов

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук