У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Остапчука Д.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємства «Мер'єм»
(Приватне підприємство «Парк-отель
Симеїз») про стягнення боргу за
договором позики та за зустрічним
позовом приватного підприємства
«Парк-отель Симеїз» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_1, про визнання
договору позики недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 25 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що 11 серпня.2008 року між ОСОБА_2
(позикодавець) та ПП «Мер'єм»,
(позичальник) було укладено договір
позики.

За умовами зазначеного договору,
позикодавець зобов'язався надати
позичальнику до 12 серпня 2008 року
зворотню позику у сумі 16 480 000 грн.

11 серпня 2008 року позикодавець передав
позичальнику позику у сумі 16
480 000 грн, яку останній зобов'язався
повернути до 01 січня 2013 року.

01 червня 2011 року між позичальником та
ПП ОСОБА_2 укладено договір
відступлення права вимоги №1/06/11.
Відповідно до умов даного договору, ПП
«Мер'єм» відступає своє право вимоги за
окремими господарськими договорами ПП
ОСОБА_2 За домовленістю сторін, право
відступлення вимоги ПП «Мер'єм» і ПП
ОСОБА_2 оцінили у 3 480 000 грн, які
зарахували у рахунок часткової сплати
за договором позики від 11 серпня 2008
року.

15 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір про відступлення
права вимоги №15/04/13 за договором позики
від 11 серпня 2008 року. Таким чином,
ОСОБА_1 стала новим кредитором
боржника, яка набула всіх прав
позикодавця у відповідності до
договору позики від 11 серпня 2008 року з
урахуванням частини виконаних
боржником зобов'язань у сумі 3 480 000 грн,
які оформлені договором про
відступлення права вимоги від 01 червня
2011 року.

23 квітня 2013 року, ОСОБА_2, поштовим
відправленням повідомив боржника про
зміну кредитора у зобов'язанні по
договору позики від 11 серпня 2008 року.

Станом на 25 квітня 2013 року боржник свої
зобов'язання за договором позики від 11
серпня 2008 року у сумі 13 000 000 грн не
виконав.

Договором позики від 11 серпня 2008 року,
передбачено, що у випадку
несвоєчасного повернення позики,
боржник сплачує суму боргу з
урахуванням індексу інфляції, а також
виплачує позичальнику проценти у сумі
3% річних від суми отриманої позики за
весь термін фактичного користування
позикою. Таким чином, загальна сума
санкцій (процентів) за несвоєчасне
повернення позики становить 715 000 грн.

Зазначає, що ПП «Мер'єм» змінила назву
на ПП «Парк-отель Симеїз». При цьому,
організаційно-правова форма
підприємства та ідентифікаційний код
підприємства - боржника залишились
незмінними.

У зв'язку із наведеним позивач просила
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість у сумі 13 715 000 грн за
договором позики від 11 серпня 2008 року.

В липні 2013 року ПП «Парк-отель Симеїз»
звернулося до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_1, про визнання договору позики
недійсним. Свої вимоги обґрунтовувало
тим, що вказаний договір ніколи не
укладався та грошові кошти в сумі 16 480 000
грн ніколи у власність або
розпорядження підприємства не
надходили.

Позивач за зустрічним позовом вказує
на те, що 20 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 був укладений договір
купівлі-продажу частки корпоративних
прав ПП «Мер'єм» відповідно до якого,
ОСОБА_3 гарантувала як власник ПП
«Мер'єм», що на день продажу ПП «Мер'єм»
кредиторська та дебіторська
заборгованість відсутні.

Також, позивач за зустрічним позовом
зазначив, що відповідно до звітності ПП
«Мер'єм» відповідальною особою за
фінансово-господарську діяльність
підприємства була керівник та головний
бухгалтер ОСОБА_3 так як інші
працівники на підприємстві не
працювали.

Відповідно до касових та банківських
документів, ПП «Мер'єм» грошові кошти
за договором позики від 11 серпня 2008
року в касу підприємства та на
розрахунковий рахунок підприємства не
надходили, тексти договору позики від 11
серпня 2008 року, квитанція до
прибуткового касового ордеру та
договір про відступлення права вимоги
№ 1/06/11 від 01 червня 2011 року скріплені
підробленою печаткою ПП «Мер'єм».

Враховуючи викладене, ПП «Парк-отель
Симеїз» просило визнати фіктивним та
недійсним з моменту підписання
(укладення) договір позики від 11 серпня
2008 року.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 06 вересня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ПП «Парк-отель Симеїз» на
користь ОСОБА_1 борг у сумі 13 715 000 грн за
договором позики від 11 серпня 2008 року. В
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 25 листопада 2013 року,
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено в задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 до ПП «Мер'єм»
(ПП «Парк-отель Симеїз») про стягнення
боргу за договором позики.

Зустрічний позов ПП «Парк-отель
Симеїз» задоволено. Визнано недійсним
договір позики від 11 серпня 2013 року,
укладений між ПП «Мер'єм» в особі
директора ОСОБА_3 з одного боку та
ОСОБА_2 з другого боку. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судового
рішення апеляційного суду, із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування рішення апеляційного суду
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що ПП «Мер'єм» (ПП
«Парк-отель Симеїз») свої зобов'язання
за договором позики від 11 серпня 2013
року не виконало. Підстав для визнання
вказаного договору недійсним судом не
встановлено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, відмовляючи у задоволенні
первісного позову та задовольняючи
зустрічний, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що текст договору
позики від 11 серпня 2008 року, квитанція
до прибуткового касового ордеру № 15
від 11 серпня 2008 року та договір про
відступлення права вимоги № 1/06/11 від 01
червня 2011 року скріплені підробленою
печаткою ПП «Мер'єм», що
підтверджується висновком технічної
експертизи документів від 25 червня 2013
року, проведеної по кримінальному
провадженню №002530. Крім того,
відповідно до висновку судової
економічної експертизи № 718 від 25
червня 2013 року, грошові кошти за
договором позики від 11 серпня 2008 року в
касу підприємства та на розрахунковий
рахунок підприємства не надходили.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки апеляційним судом не було
допущено неправильного застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова Д.О.
ОстапчукМ.І. Наумчук