Справа № 261/486/14-ц
Провадження № 2/261/553/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
02
квітня 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька у
складі: головуючого - судді Чернової
О.В., при секретарі Булуєвій С.В., за
участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про стягнення боргу за
договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23
листопада 2012 року позивач і відповідач
уклали договір позики та позивач
передав відповідачці грошові кошти в
сумі 18 000 грн., що еквівалентно 2200
доларів США. Відповідачка отримала
вказану суму грошей, в підтвердження
отриманої суми видала позивачеві
розписку про отримання суми 18 000 грн., в
якій зобов'язалася повернути вказану
суму до 23 листопада 2013 року, однак в
зазначений термін і до теперішнього
часу відповідач свого зобов'язання не
виконала. З наведених підстав позивач
просить стягнути з відповідачки суму
боргу за договором позики в розмірі 18 000
грн. та судові витрати, пов'язані з
оплатою судового збору.

Позивач в судовому засіданні
підтвердив позовні вимоги та їх
обґрунтування, наполягаючи на
задоволенні позову. Суду пояснив, що
23.11.2012 року між ним і відповідачкою було
укладено договір позики відповідно до
якого ним було надано відповідачці
грошові кошти в розмірі 18 000 грн., про
отримання яких відповідачка власноруч
написала розписку в договорі,
зобов'язавшись повернути зазначену
суму боргу в строк до 23.11.2013 року. В
зазначений строк і по теперішній час
відповідачкою борг не повернуто.
Дійсно, між ним і відповідачкою
існували фінансово-господарські
відносини щодо використання належного
йому автомобілю, відповідачкою до
16.11.2012 року за їх домовленістю із
отриманого з використання автомобіля
прибутку сплачувалися платежі за
укладеним ним кредитним договором, що
не має відношення до укладеного 23.11.2012
року договору позики. Домовленості
щодо зарахування сплачених за
кредитним договором грошових коштів та
інших платежів між ним і відповідачкою
не було, тому вважає ці ствердження
останньої безпідставними.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнала. Суду пояснила, що дійсно між
нею та позивачем 23.11.2012 року було
укладено договір позики, зі змісту
якого вбачається, що нею 23.11.2012 року
отримано від позивача грошові кошти в
розмірі 18 000 грн. із зобов'язанням
повернути позивачеві зазначену суму
грошей в строк до 23.11.2013 року. Наданий
позивачем договір позики, у якому
зазначено про отримання нею грошових
коштів у розмірі 18 000 грн., написано нею
особисто та проставлено підпис. Проте
грошові кошти від позивача вона не
отримувала, боргу перед позивачем не
має, оскільки виплатила за останнього
кредитні зобов'язання по придбанню
автомобіля та інші платежі по
оформленню автомобіля. Договір позики
із розпискою про отримання грошей вона
написала добровільно, без обману та
насильства щодо неї. Вона є приватним
підприємцем і використовувала
належний позивачеві автомобіль,
сплачуючи за їх домовленістю платежі
за кредитним договором позивача, після
остаточного погашення якого 16.11.2012
року, придбала 23.12.2012 року і оформила
автомобіль на себе. Вважає, що
здійснені нею платежі свідчать про
відсутність боргу перед позивачем.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, розглянувши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що між
позивачем і відповідачем 23 листопада
2012 року дійсно укладений договір
позики грошей в сумі 18 000 грн., який
підписано обома сторонами, та у якому
відповідачем вказано про отримання
грошових коштів у момент укладення
договору (а.с.5).

Термін повернення позивачеві боргу
минув, відповідачем позивачеві борг не
повернуто, тому позивач вправі
вимагати від відповідача повернення
боргу в судовому порядку.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

У відповідності до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані в меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Відповідачем в судовому засіданні не
доведено належними та допустимими
доказами безгрошовість укладеного
23.11.2012 року між відповідачкою і
позивачем договору позики, цей договір
не оспорено, позов про визнання його
недійсним не пред'являвся та судом цей
договір недійсним не визнавався. Крім
того, відповідачкою в судовому
засіданні підтверджено добровільне
укладення нею договору позики із
зазначенням факту отримання нею
грошових коштів у момент укладання
договору.

Ствердження відповідачки про
погашення боргу позивачеві у зв'язку зі
сплатою нею кредитних зобов'язань та
інші платежі за позивача і надані в
якості доказів цього квитанції (а.с.22-43)
суд не приймає до уваги, оскільки, як
встановлено в судовому засіданні і не
заперечувалося сторонами, між
позивачем і відповідачем існували
фінансово-господарські правовідносини
щодо використання належного
відповідачу автомобіля, що не є
предметом даного спору, загальна сума
всіх платежів становить 90 972 грн. 08 коп.,
що не відповідає сумі, зазначеній в
договорі позики від 23.11.2012 року, платежі
були сплачені до укладення договору
позики, а тому суд не може їх узяти до
уваги як докази відсутності боргу за
даним договором позики.

Крім того, суд приймає до уваги
наявність оригіналу боргового
документу у кредитора, що свідчить про
існування невиконаного зобов'язання.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачкою порушено зобов'язання за
договором позики по сплаті боргу, у
зв'язку з чим на теперішній час
заборгованість відповідачки перед
позивачем складає 18 000 грн., яка
підлягає стягненню з відповідачки на
користь позивача, у зв'язку із чим позов
підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

В судовому засіданні документально
підтверджені витрати позивача по
сплаті судового збору у розмірі 243 грн.
60 коп., які підлягають стягненню з
відповідачки на користь позивача

Керуючись ст.ст. 545, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 88, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, 18 000 грн.
(вісімнадцять тисяч гривень) - суму
боргу за договором позики від 23
листопада 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, сплачений
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
(двісті сорок три гривні шістдесят
копійок).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Петровський районний суд міста
Донецька шляхом подачі в десятиденний
строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
О.В. Чернова