Ухвала

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловська І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ житлового будинку, визнання
права власності за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 16 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 08 липня 1989 року по 21 липня 2008
року перебував із ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
доньку - ОСОБА_5 У 1993 році вони придбали
житловий будинок АДРЕСА_1 Посилаючись
на те, що у добровільному порядку
поділити спільне сумісне майно вони не
можуть, позивач просив розділити між
ними зазначений житловий будинок у
натурі.

Рішенням Гайсинського районного суду
Вінницької області від 15 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено. Поділено
житловий будинок АДРЕСА_1

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_5
звернулася до апеляційного суду з
апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 16 грудня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 повернуто.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, й направити
справу на розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Визнаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5
неподаною та повертаючи її, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що заявник не усунула виявлені ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 03 грудня 2013 року недоліки
апеляційної скарги, зокрема не
зазначила у чому полягає незаконність
і (або) необґрунтованість рішення суду
першої інстанції.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Апеляційна скарга за формою та змістом
повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до
апеляційної скарги, яка не оформлена
згідно з вимогами, встановленими ст. 295
цього Кодексу, а також у разі несплати
суми судового збору чи неоплати витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи застосовуються
положення ст. 121 цього Кодексу.

Апеляційним судом установлено, що
подана ОСОБА_5 апеляційна скарга не
відповідала вимогам п. п. 5, 6 ч. 2, ч. 5 ст.
295 ЦПК України, зокрема заявниця
оплатила судовий збір не в повному
обсязі та не вказала: у чому полягає
незаконність і (або) необґрунтованість
рішення або ухвали (неповнота
встановлення обставин, які мають
значення для справи, та (або)
неправильність установлення обставин,
які мають значення для справи,
внаслідок необґрунтованої відмови у
прийнятті доказів, неправильного їх
дослідження чи оцінки, неподання
доказів з поважних причин та (або)
неправильне визначення відповідно до
встановлених судом обставин
правовідносин); нові обставини, що
підлягають встановленню, докази, які
підлягають дослідженню чи оцінці,
обґрунтування поважності причин
неподання доказів до суду першої
інстанції, заперечення проти доказів,
використаних судом першої інстанції.

Тому ухвалою судді від 03 грудня 2013 року
її апеляційну скаргу залишено без руху
та надано п'ятиденний строк з дня
отримання копії цієї ухвали для
усунення виявлених недоліків.

На виконання зазначеної вище ухвали
суду заявник 10 грудня 2013 року сплатила
судовий збір та вказала, у чому, на її
думку, полягає неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, надіславши
суду уточнену апеляційну скаргу.

Проте указаного суд апеляційної
інстанції не врахував, не призначаючи
розгляд справи в судовому засіданні та
не ухвалюючи рішення, фактично
розглянув апеляційну скаргу по суті та
встановив, що вона є необґрунтованою,
що є порушенням вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129
Конституції України однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного оскарження рішення суду,
а відповідно до ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод таке конституційне право
повинно бути забезпечене судовими
процедурами, які повинні бути
справедливими.

За таких обставин у силу п. 2 ст. 342 ЦПК
України ухвала апеляційного суду не
може вважатися законною та підлягає
скасуванню, а справа - направленню до
суду апеляційної інстанції для
вирішення процесуального питання у
відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 16 грудня 2013 року скасувати,
справу передати до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська