Справа № 1328/9228/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1099/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк
С.М., Мацея М.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 27 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання незаконними технічного
паспорта № 940 від 08.04.2008 року та витягу з
реєстру на нерухоме майно № 20956613 від
18.11.2008 року, -

в с т а н
о в и л а:

14.11.2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилається на те,
що проживає в будинку АДРЕСА_1 і їй на
праві власності належить квартира
НОМЕР_1 з коморою (в підвалі) площею 5,7
кв.м. ТзОВ «Бескид» зруйнувало
міжпідвальні стінки, проникло в
підвальне приміщення вказаного
будинку та захопило три суміжно
розташовані підвали мешканців будинку,
в тому числі і її. Після звернення до
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради, яка визнала
факт захоплення її підвалу, ТзОВ
«Бескид» встановило нові міжпідвальні
стінки, однак таким чином, що її підвал
суттєво зменшився. Після проведення у
жовтні 2011 року судової
будівельно-технічної експертизи було
встановлено, що підвал взагалі не
належить їй, а є у власності ТзОВ
«Бескид». Як вона встановила,
відповідач ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» оформило
ТзОВ «Бескид» комплект
правовстановлюючих документів, а саме
технічний паспорт №? 940 від 98.04.2008 року
та витяг з реєстру на нерухоме майно №
20956613 від 18.11.2008 року. У зв'язку із
наведеним вона просить задовольнити
її позов.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання незаконними технічного
паспорта № 940 від 08.04.2008 р. та витягу з
реєстру на нерухоме майно № 20956613 від
18.11.2008 р. - відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка
посилається на те, що суд не дослідив
подане нею уточнення, в якому
зазначила, що в текстовій частині
оскаржуваного технічного паспорта
вказана загальна площа 135,3 м. кв., а в
графічній його частині зображена площа
70,7 м. кв., тобто з документу неможливо
встановити на яку площу підвалу він
оформлений. Стверджує, що оскаржуваний
витяг з реєстру суперечить сам собі,
так як організація «Бескид», володіючи
правом власності на майновий об'єкт
площею 58,5 м. кв., безпідставно отримала
витяг з реєстру на загальну площу 135,3 м.
кв., яким підтвердила судовій
експертизі ніби-то своє право
власності на об'єкт площею 135,3 м. кв., що
є незаконним. З цією метою в
оскаржуваному витягу (а.с. 60) був
вилучений суттєвий для розгляду справи
абзац: «Акт прийомки та нове свідоцтво
не оформлено. На частину приміщень
площею 19 м. кв. документів не
пред'явлено». Зазначений абзац є в
попередньому витягу з реєстру прав
власності на той самий об'єкт (а.с. 59),
причому ніяких нових додаткових
документів в реєстраційній справі ТзОВ
«Бескид» не з'явилось, а тому законних
підстав для вилучення зазначеного
абзацу не було. Просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 27 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі повідомлені належним
чином, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення їм поштових
відправлень (а.с. 158, 160), в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, матеріалів справи достатньо
для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

В судовому засіданні районного суду
встановлені наступні юридично значимі
факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_2 проживає в будинку
АДРЕСА_1, що у м. Львові, їй на праві
приватної власності належить квартира
НОМЕР_1 з коморою (в підвалі) площею 5,7
кв.м. Наведене стверджується
свідоцтвом про право власності № ЛІ 7293
від 01 грудня 2006 року, копія якого
міститься у матеріалах справи.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, як інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

При цьому згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Виходячи із положень ст. ст. 317, 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, при цьому
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

ТзОВ «Бескид» зруйнувало міжпідвальні
стіни, проникло в підвальне приміщення
будинку АДРЕСА_1, що у м. Львові та
встановило нові стіни таким чином, що
підвал позивачки площею 5,7 кв.м. суттєво
зменшився та був включений у графічне
зображення і загальну площу іншого
підвального приміщення площею 135,3 кв.м.
На цей об'єкт був виготовлений
технічний паспорт і оформлений витяг з
реєстру прав на нерухоме майно при
відсутності свідоцтва про право
власності на нього. Зазначені
документи були надані судовому
експерту, на підставі яких останній
зробив висновок, що підвал, площею 5,7
кв.м., належить ТзОВ «Бескид».

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно га їх обтяжень» від 1
липня 2004 року № 1952-ІV обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Згідно ст. 10 вищевказаного Закону
України відомості про зареєстровані
права і обтяження, суб'єктів прав,
об'єкти нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав містить Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно.
Невід'ємною складовою частиною
Державного реєстру прав є база даних
про реєстрацію заяв і запитів та
реєстраційні справи.

Разом із тим відповідно до п. 3 Порядку
використання даних Реєстру прав
власності на нерухоме майно, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
іпотек та Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України 14.12.2012
року № 1844/5, відомості Реєстрів
використовуються державним
реєстратором для встановлення
наявності (відсутності) записів про
обтяження речових прав на нерухоме
майно, у тому числі обтяжень податковою
заставою, під час проведення державної
реєстрації прав з метою їх перенесення
до Державного реєстру прав та під час
розгляду заяв про взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна,
заяв/запитів на отримання інформації з
Державного реєстру прав. Відомості з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно використовуються державним
реєстратором для встановлення
наявності (відсутності) записів про
державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно під час проведення державної
реєстрації прав та під час розгляду
заяв про взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, заяв/запитів на
отримання інформації з Державного
реєстру прав.

При цьому виходячи із положень ст. 18
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» документом, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно, є
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно. Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно
підписується державним реєстратором і
засвідчується печаткою.

Технічний паспорт №? 940 від 08.04.2008 року
та витяг з реєстру на нерухоме майно №
20956613 від 18.11.2008 року не є
правовстановлюючими документами, що
посвідчують право власності на комору
в підвалі будинку АДРЕСА_1, що у м.
Львові, яка на праві приватної
власності належить позивачці, а тому
позов є безпідставним.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, оскільки
технічний паспорт, так само, як і витяг
з реєстру прав власності на нерухоме
майно, не породжують будь-які права чи
обов?язки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи і
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті рішення,
дійшовши його на основі повно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених
дослідженими в судовому засіданні
доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
зміст оскаржуваного судового рішення,
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
які передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішення, тому
підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.