АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/860/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Горобець О. К.
Доповідач в апеляційній інстанції
Дмитренко М. І. РІШЕННЯ
27 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Дмитренко М. І. суддів
Бондаренко С. І. , Храпко В. Д. при
секретарі Посипайко А.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 23 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
третя особа: Васильківська сільська
рада Шполянського району про
визначення межі між суміжними
земельними ділянками та сприяння
відновленню межових знаків, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що відповідно до
рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 15 серпня 2008 року
за ним було визнано право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, який розташований в АДРЕСА_1

Суміжним землекористувачем за адресою:
АДРЕСА_2 є відповідачка ОСОБА_6. Між
земельними ділянками була визначена
чітка межа, яка проходила на відстані
трьох метрів від задньої стіни сараю
позначеному в технічній документації
будинковолодіння позивача під літерою
«В» та відстані трьох метрів від дерев,
які знаходяться на його земельній
ділянці і дана межа була визначена за
допомогою межових знаків, а саме:
вкопаних дерев'яних стовбів та
дерев'яної огорожі.

На даний час дерев'яні стовби та
дерев'яна огорожа, які слугували
межовими знаками знищені.

21 листопада 2008 року Васильківською
сільською радою, Шполянського району
було прийняте рішення №20-3/У, яким було
передано у власність земельну ділянку
площею 0,35 га ОСОБА_6, а 18 лютого 2009 року
за №25-6/У рішенням Васильківської
сільської ради, Шполянського району
позивачу було передано у власність
земельну ділянку площею 0,65 га.

Васильківською сільською радою
позивачу та відповідачці були надані
дозволи на розробку проектів
відведення земельних ділянок. Після
знищення межових знаків ОСОБА_6
звернулася до Васильківської
сільської ради, Шполянського району з
питанням встановлення в натурі меж між
суміжними земельними ділянками.

Комісія Васильківської сільської ради
неодноразово складала акти про
встановлення межі між спірними
земельними ділянками на відстані 1,5
метрів від господарських споруд ОСОБА_6
та 1,5 метри від господарських споруд
позивача.

Встановлена комісією межа передбачала,
що дерево горіха в кінці земельних
ділянок визначається як межа
земельних ділянок, хоча дане дерево
ніколи не було межею земельних ділянок,
а дане дерево знаходилось на земельній
ділянці позивача на відстані трьох
метрів від межі.

Межа комісією сільської ради
встановлювалась без врахування дати
побудови господарських будівель,
належних позивачу та відповідачці, без
врахування належності дерев, їх віку та
законодавства, яке діяло на час висадки
дерев.

Враховуючи викладене, позивач вважає,
що межа, встановлена Комісією
Васильківської сільської ради є
незаконною, а тому звернувся до суду
для встановлення межі між земельними
ділянками.

Остаточно визначившись з позовними
вимогами просив суд встановити межу
між суміжними земельними ділянками
садиби №АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та №АДРЕСА_2
ОСОБА_6 по АДРЕСА_2, а саме: на відстані
3-х метрів від осі дерев, що були
висаджені попередніми власниками
земельної ділянки садиби АДРЕСА_1 за
участю відділу Держкомзему у
Шполянському районі встановити між
земельними ділянками садиб АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 межу, яка б відповідала діючим
на час посадки дерев п.2.18 «Правил
утримання зелених насаджень у
населених пунктах України», а саме по
лінії на відстані 3-х метрів від осі
дерев, які розташовані вздовж межі на
земельній ділянці ОСОБА_7 та виготовити
нові кадастрові плани для ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 по новій встановленій межі.
Стягнути з відповідачки на користь
позивача судові витрати понесені
ОСОБА_7 по справі: 4100 грн. за проведену
судову будівельно-технічну експертизу.
та 14,70 грн. судового збору.

Рішенням Шполянського районного суду
Черкаської області від 23 січня 2014 року
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний з'ясувати питання,
зокрема, щодо: наявності обставин
(фактів), якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення, та навести докази на їх
підтвердження; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 23 січня 2014 року
не відповідає зазначеним вимогам
закону.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Васильківської сільської ради,
Шполянського району №20-3/У від 21
листопада 2008 року про погодження
передачі у власність земельних ділянок
та затвердження технічної
документації по виготовленню
державних актів на право власності на
земельні ділянки громадян ОСОБА_6 було
передано у власність земельну ділянку
площею 0,35 га, а рішенням Васильківської
сільської ради, Шполянського району
№25-6/У від 18 лютого 2009 року ОСОБА_7 було
передано у власність земельну ділянку
площею 0,65 га.

Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 15.09.2008
року будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7
на праві приватної власності на
підставі рішення Шполянського
районного суду Черкаської області від
15.08.2008 року.

Численними актами комісії
Васильківської сільської ради (а.с.11-15)
сторонам по справі було рекомендовано
громадянці ОСОБА_6 встановити межу
земельних ділянок на відстані 1,5 метри
від господарських будівель ОСОБА_7
Громадянину ОСОБА_7 встановити межу
земельних ділянок на відстані 1,5 метри
від господарських будівель ОСОБА_6
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зобов'язано зрізати
дерева в осінній період, та залишити
дерево горіха в кінці земельних
ділянок як межу між двома
господарствами.

Зокрема, актом обстеження від 18.06.2010
року складеним комісією у складі
голови с. Васильків Тертичного А.М,
державного інспектора з контролю за
використанням та охороною земель
Курінного В.М., начальника відділу
містобудування, архітектури та ЖКГ
Шполянської РДА Яровенко О.М. було
проведено огляд земельних ділянок гр.
ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 Відповідно до
даного акту на момент обстеження від
господарських будівель до кінця межі
земельних ділянок огорожа відсутня,
межові знаки не встановлено.
Встановити межу поділу земельних
ділянок не можливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Згідно ст. 107 ЗК України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.

Згідно з частинами 2, 3, 5 ст. 158 ЗК
України виключно судом вирішуються:
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" роз'яснено,
що згідно ст. 158 ЗК суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено,
що власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначаються центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

На виконання зазначеної статті
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 р. №
376, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України від 16 червня 2010 р. За №
391/17686, затверджено Інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, якою визначено механізм
відновлення меж земельних ділянок на
місцевості, який здійснюють:
виконавець - юридична або фізична
особа, яка отримала ліцензії на
проведення робіт із землеустрою та
топографо-геодезичних робіт; замовник -
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, власник (користувач)
земельної ділянки, який замовляє
роботи із встановлення (відновлення)
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) за
адресою: АДРЕСА_1, не складалась. В
матеріалах справи відсутні будь які
докази щодо прийняття Васильківською
сільською радою рішень, які стосуються
встановлення межі чи її відновлення
між земельними ділянками гр. ОСОБА_6 та
гр.. ОСОБА_7 Тому неможливо встановити,
чи були порушені межі земельних
ділянок відповідачкою ОСОБА_6 та
відновити їх.

Висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 70/буд від 29.08.2013 року,
згідно якого експерт рекомендував
Васильківській сільській раді за
участю відділу Держкомзему в
Шполянському районі встановити між
земельними ділянками АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 межу, яка б відповідала діючим
на час посадки дерев п.2.18 «Правилам
утримання зелених насаджень у
населених пунктах України», а саме на
відстані 3 метрів від осі дерев, що були
висаджені попередніми власниками
земельної ділянки АДРЕСА_1 та
виготовити нові кадастрові плани по
даній нововстановленій межі - носить по
суті рекомендаційний характер і
повинен оцінюватися судом за правилами
ст.212 ЦПК України у сукупності з іншими
доказами по справі.

Ураховуючи наведені положення
земельного законодавства та
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України спір
про встановлення чи відновлення меж
земельних ділянок не підвідомчий суду.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на вищевикладені норми матеріального
права, внаслідок чого ухвалив
незаконне та необґрунтоване рішення,
яке підлягає до скасування із
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення по справі,
які суд вважав доведеними, порушення
або неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Шполянського районного суду
Черкаської області від 23 січня 2014 року -
задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 23 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
третя особа: Васильківська сільська
рада Шполянського району про
визначення межі між суміжними
земельними ділянками та сприяння
відновленню межових знаків - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7
до ОСОБА_6, третя особа: Васильківська
сільська рада Шполянського району про
визначення межі між суміжними
земельними ділянками та сприяння
відновленню межових знаків.

Рішення набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :