АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
26 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Прокопчук Н.О.,
при секретарі: Мурзі М.В.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Дніпровського районного
суду м. Києва від 29 січня 2014 року про
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно отриманих коштів, -
В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідачів грошових коштів у розмірі
У якості забезпечення позову позивач
просив накласти арешт на апартаменти
№ 23, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
що зареєстровані за ОСОБА_1
Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про забезпечення позову
задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду, відповідачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з апеляційною скаргою,
посилаючись на те, що ухвала є
безпідставною, незаконною та
необґрунтованою, постановлена з грубим
порушенням норм процесуального права.
Як на підставу скасування ухвали суду
зазначила, що постановляючи ухвалу, суд
першої інстанції не взяв до уваги, що
заявником подано заяву про
забезпечення позову в порушення вимог,
встановлених ст. 151 ЦПК України, а тому
така заява підлягала поверненню
заявнику. Вважала, що суд не зазначив в
ухвалі суду підстави для обрання
такого виду забезпечення позову як
накладення арешту на майно
відповідача, чим порушив вимоги ч. 5 ст.
Крім цього, як на підставу скасування
ухвали суду вказала на те, що позивачем
не надано доказів обґрунтування
необхідності застосування заходів
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно, а судом не наведено в
ухвалі жодних обставин на
підтвердження того, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.
Просила ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 січня 2014
року про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно скасувати.
Представник відповідачів - ОСОБА_4 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав та просив задовольнити, з
підстав наведених в ній.
Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином, в
судове засідання не з'явився. Причини
неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідачів,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
З матеріалів справи вбачається, що в
листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення коштів, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідачі володіють та
користуються його коштами в розмірі 786
961 грн., які отримали у зв'язку з
домовленістю передати йому у власність
нерухоме майно, а саме: апартаменти № 23,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначив, що отримавши грошові кошти
відповідачі відмовилися укладати
договір купівлі-продажу майна та не
повертають отримані кошти.
Посилаючись на те, що відповідачі не
мають намірів повернути отримані
грошові кошти або передати у власність
спірне майно, у зв'язку з чим вважав, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, ОСОБА_2 28 січня
2014 року звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Задовольняючи заяву про забезпечення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки між сторонами виник
спір щодо отриманих відповідачами
грошових коштів, невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.
Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду та вважає його
правильним, виходячи з наступного.
Забезпечення позову - це
сукупність процесуальних дій, які
гарантують виконання рішення суду в
разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.
Згідно роз'яснень, які містяться в п. п.
4, 7, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що існує реальна загроза невиконання
чи утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття
заходів забезпечення позову є
наявність між сторонами дійсного спору
та реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що
отримані від позивача грошові кошти
відповідачі в добровільному порядку
відмовляються повертати.

На підставі вказаних обставин та
положень закону, суд дійшов вірного
висновку щодо спору між сторонами, у
зв'язку з метою забезпечити виконання
судового рішення в майбутньому, судом і
був забезпечений позов шляхом
накладення арешту на нерухоме майно,
яке зареєстроване за ОСОБА_1

Слід зазначити, що забезпечення позову
є тимчасовим обмеженням і його
значення полягає в тому, що ним
захищаються законні інтереси позивача
на той випадок, коли відповідач буде
діяти недобросовісно або коли невжиття
заходів забезпечення позову може
потягти за собою неможливість
виконання судового рішення. Крім цього,
інститут забезпечення позову захищає в
рівній мірі інтереси як позивача, так і
відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що
позивачем не надано суду жодних
доказів в рахунок обґрунтування
необхідності застосування заходів
забезпечення позову, а судом не
наведено в ухвалі жодних обставин на
підтвердження того, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду спростовуються
правильними висновками суду та
наявними в матеріалах справи доказами.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що
постановляючи ухвалу суд діяв
відповідно до вимог, передбачених ст. 153
ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом розглянуто заяву про
забезпечення позову за відсутності
відповідачів не заслуговують на увагу
судової колегії, оскільки відповідно
до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин,
аналіз та оцінка доводів апеляційної
скарги приводять до висновку, що ці
доводи не знайшли свого підтвердження
при апеляційному розгляді справи,
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін,
якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК
України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 29 січня 2014 року про
забезпечення позову - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/29052/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4518/2014

Головуючий у суді першої інстанції: Чех
Н.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.