Номер провадження: 22-ц/785/2740/14
Номер справи місцевого суду: 522/4336/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д.,
Калараш А.А.,

з участю секретаря
Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту міського
господарства Одеської міської ради, КП
«Міське агентство приватизації житла»
за участю третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3
про скасування приватизації житла,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло за апеляційною
скаргою КП «Міське агентство
приватизації житла» на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 25 вересня 2013 року, -

встановила:

22.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до
відповідачів, посилаючись на те, що з
28.07.1979 року, тобто з дня свого
народження він проживав в квартирі
АДРЕСА_1 спільно зі своїми батьками
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на правах
неповнолітнього члена сім'ї на
підставі обмінного ордеру № 194 від
11.01.1975 р. Разом з ними проживали його
дідусем ОСОБА_5 та бабуся ОСОБА_6

Розпорядженням органу приватизації №
49538 від 06.10.1994 р. на підставі
одноособової заяви ОСОБА_5 основного
квартиронаймача, зазначена квартира
передана в приватну спільну сумісну
власність трьом прописаним на той час
повнолітнім членам сім'ї - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та видано свідоцтво
про право власності на житло
Управлінням житлово-комунального
господарства від 06.10.1994 р. При цьому, не
був врахований факт його постійного
проживання.

Починаючи з 2005 року він проживає у
даній квартирі один, зробив за власні
кошти капітальний ремонт, своєчасно та
регулярно оплачує всі комунальні
платежі, робить внески на
обслуговування житла.

Про порушення своїх прав він дізнався
25.03.2011 року.

Представник відповідачів позов не
визнав.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 25 вересня 2013 року позов
задоволено.

16.10.2013 року на зазначене рішення ОСОБА_7
подав апеляційну скаргу /а.с.181-191/.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 25 грудня 2013 року зазначена
апеляційна скарга відхилена та рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 25 вересня 2013 року залишено без змін.

КП «Міське агентство приватизації
житла», вважаючи рішення незаконним та
таким, що не відповідає нормам
матеріального та процесуального права
13.05.2014 року надав до суду апеляційну
скаргу про скасування рішення з
постановлениям нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне її задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вищезазначеній нормі закону
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Як вбачаться з матеріалів справи в
квартиру АДРЕСА_1 за обмінним ордером
№194 від 11.01.1975 року вселилися ОСОБА_5
/померлий ІНФОРМАЦІЯ_1/ його дружина
ОСОБА_6 /померла ІНФОРМАЦІЯ_2/ та їх син
ОСОБА_2 /а.с.13, 17, 18/

19.09.1994 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2
звернулися до підприємства по
обслуговуванню житла, а саме до МЕП №56
Приморської районної ради народних
депутатів оформити заяву про передачу
у спільну сумісну власність квартири
АДРЕСА_1.

До заяви були надані належним чином
оформлені довідка про склад сім'ї
наймача і займаних приміщень та
технічний паспорт квартири, які були
надані до органу приватизації 26.09.1994
року

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.92 та п. 5
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян від
15.09.1992 року передача займаних квартир
здійснюється в спільну сумісну
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї. Відповідно до
п.20 Положення «При оформленні заяви на
приватизацію квартири громадянин бере
на підприємстві, що обслуговує жилий
будинок, довідку про склад сім'ї та
займані приміщення». Відповідно до п.21
Положення у довідці вказуються члени
сім'ї наймача, які прописані та
мешкають разом з ним, а також тимчасово
відсутні особи, за якими зберігається
право на житло.

06.10.1994 року УЖКГ видано розпорядження №
49538 від 06.10.1994 року на підставі якого
видано свідоцтво про право власності №
8-3680 від 06.10.1994 року на квартиру АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 /а.с./.

Судження суду першої інстанції, що
ОСОБА_1 з 28.07.1979 року проживав в квартирі
АДРЕСА_1 спільно зі своїми батьками -
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на правах
неповнолітнього члена сім'ї на
підставі обмінного ордеру № 194 від
11.01.1975 року не заслуговує на увагу та
являється помилковим, оскільки
зазначений ордер був виданий
відповідальному квартиронаймачу -
ОСОБА_5 та особам, які вселилися, крім
нього, по ордеру з правом на житлову
площу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за чотири роки
до народження позивача ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 зареєстрований в будинку
АДРЕСА_2 з 01.03.1996 року з часу отримання
паспорта /а.с.155, 237/.

За вказаною адресою прописана його
мати ОСОБА_4 з 15.08.1968 року /а.с. 237/

Дані, про те, що ОСОБА_4 була прописана
/зареєстрована/ або проживала в
квартирі АДРЕСА_1 в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до п.21 Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян від 15.09.1992 року, у довідці
вказуються новонароджені і на них
враховується норма площі, що
передається безкоштовно, незалежно від
строку їх народження та введення в дію
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду".

Суд першої інстанції не врахував, що,
оскільки позивач не був вказаний у
довідці наданою заявником до УЖКГ з
підприємства по обслуговуванню житла
та з інших наданих до УЖКГ документів,
відповідачі не мали можливості
з»ясувати, чи мешкав ще хтось у цій
квартирі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування зобов'язані діяти
тільки на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією й законами України.

Отримавши заяву ОСОБА_5 та додані до
неї, у повному обсягу належним чином
оформлені документи, УЖКГ не мали ані
підстав, ані способів та повноважень
перевіряти надані документи.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази проживання позивача у спірній
квартирі.

Відповідно п.1 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 року, до членів сім'ї
включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі разом з
наймачем.

Згідно до п.2 та п. 12 Положення про
паспорт громадянина України,
затвердженого Постановою Верховної
Ради України "Про затвердження
положень про паспорт громадянина
України та свідоцтво про народження"
від 2 вересня 1993 року N 3423-XII /зі змінами/
паспорт громадянина України видається
кожному громадянинові України
паспортною службою органів внутрішніх
справ після досягнення 16-річного віку,
видача та обмін паспорта провадяться у
місячний термін за місцем постійного
проживання громадянина.

Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_1 по досягненню 16- річного
віку в 1995 році отримав паспорт за
місцем проживання своєї матері ОСОБА_4,
яка ніколи не проживала та не була
прописана в спірній квартирі, про що
свідчать матеріали справи /а.с.237/.

Про вищезазначене свідчить
довідка про реєстрацію ОСОБА_1 в
будинку АДРЕСА_2 з 01.03.1996 року - з моменту
отримання паспорта громадянина
України /а.с.155/.

Відповідно до п. 22 Положення про
паспортну систему в СРСР,
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 28 серпня 1974
року N 677 ( зі змінами, внесеними у
відповідності з Постановою Ради
Міністрів СССР N 98 від 28.01.83 року, N 829 від
15.08.90 року, з Заключеннями Комітету
Конституційного Нагляду СССР, N 11(2-1) від
26.10.90 року, N 26(2-1) від 11.10.91 року та п.п.б
п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР «Про
деякі правила прописки громадян» від 28
серпня 1974 року N 678 (зі змінами,
внесеними у відповідності з
Постановою Ради Міністрів СССР N 241 від
18.03.85 року), Постановою Ради Міністрів
СССР N 737 від 06.08.85 року, N 271 від 26.02.86
року, N 1029 від 28.08.86 року, N 907 від 08.09.90
року, які згідно з Постановою
Верховної Ради України «Про порядок
тимчасової дії на території
України окремих актів
законодавства Союзу РСР» від 12
вересня 1991 року N 1545-ХІІ були
чинними на час виниклих правовідносин,
громадяни прописуються за місцем
проживання… прописка дітей, які не
досягли 16-річного віку, які проживають
спільно з батьками /опікунами,
піклувальниками/, здійснюється шляхом
внесення відомостей про них у
відповідні документи про прописку
одного із батьків /опікуна,
піклувальника/, також встановлено, що в
містах та селищах міського типу
прописуються не залежно від розміру
житлової площі неповнолітні діти та
підопічні - на житлову площу батьків та
опікунів.

ОСОБА_1 не надав суду даних про
його прописку або проживання в спірній
квартирі до досягнення ним повноліття
та які б вказували на виконання цих
Положень.

Крім того, колегія суддів також
звертає увагу на ту обставину, що
ОСОБА_1, на підтвердження доводів
позовних вимог в частині навчання в
загальноосвітній школі - гімназії №35,
що знаходиться по проспекту Гагаріна, 3
в м. Одесі близько будинку АДРЕСА_1 де,
як він стверджує, проживав, надав
довідку, засвідчену підписом директора
цієї школи 27.04.2011 року про те, що він
проживав з бабусею ОСОБА_8 та дідусем
ОСОБА_5 про що були складені акти
житлово-побутових умов та
психологічного клімату в сім'ї.

Однак, як вбачається із довідки
директора цієї ж школи від 06.11.2013 року
№218 на ім'я Приморського РВ ОМУ ГУ МВС
України в Одеській області, у
адміністрації школи відсутня
можливість надати інформацію стосовно
особової справи та інших персональних
даних випускника цієї школи ОСОБА_1, 1979
року народження на підставі закінчення
строків зберігання документів у
шкільному архіві згідно номенклатурі
справ /а.с. 228, 239, 247/.

Як вбачається з Наказу №240 від
23.06.2000 року /втратив чинність на
підставі наказу Міністерства освіти
України №1239 від 28.08.2013 року/ особові
справи учнів /після закінчення школи/
зберігаються 5 років, акти перевірок
/різні/ також зберігаються 5 років.

Крім цього, в своїй відповіді
Приморському РВ ОМУ ГУ МВС України в
Одеській області директор зазначив, що
Одеська СШ №35 не відноситься до
мікрорайонних навчальних закладів. За
місцем розташуванням школи
мікрорайонним навчальним закладом є
ОЗОШ №62 /проспект Шевченко,10/

Тобто, в зазначеній школі можуть
навчатися учні з різних районів міста,
вказане не дає підстав вважати, що
ОСОБА_1 навчався в цій школі, у зв'язку з
його проживанням, як він зазначає в
позові, з бабусею та дідусем /проспект
Шевченка №6/5/.

Суд першої інстанції не звернув на
вищезазначене увагу, що потягло за
собою постановлення помилкового
рішення.

Після проведеної приватизації
протягом 20 років ніяких скарг на дії
органів приватизації від ОСОБА_1 та
його батьків, які були його законними
представниками, не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи, що приватизацію спірної
квартири проведено з додержанням вимог
житлового законодавства, при
проведенні приватизації не були
порушені права позивача, тому, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для
скасування приватизації житла,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло недійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у
достатньому обсязі не перевірив
вказаних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
наданим доказам не дав належної
правової оцінки в сукупності та їх
взаємному зв»язку, належним чином не
перевірив протиріччя та суперечності
наданих сторонами доказів у справі, та
ухвалив помилкове рішення про
задоволення позову, у зв'язку з чим
судове рішення підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст. 318 ЦПК України,
залежно від обгрунтованості скарги,
зазначеної в частині першій цієї
статті, суд ухвалює рішення або
постановляє ухвалу відповідно до
статті 307 цього Кодексу. При цьому за
наявності підстав може бути скасовано
рішення або ухвалу апеляційного суду.

Таким чином, з огляду на наведене, з
урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, скасовуючи рішення суду
першої інстанції, за доцільне
скасувати і ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 25 грудня 2013 року.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з ОСОБА_1
на користь КП «Міське агентство
приватизації житла» судовий збір у
сумі 121,80 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.1,3,4 ст. 309, ч.2 ст.
318 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу КП «Міське агентство
приватизації житла» задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 25 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 грудня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, КП «Міське
агентство приватизації житла» про
скасування приватизації житла,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Міське
агентство приватизації житла» судовий
збір у сумі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.
Калараш