Провадження № 4с/522/26/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Приморський районний
суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.

при секретарі - Виноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Одеська ТЕЦ» на постанову
№В-20/967 від 19.07.2013 року, яка винесена
державним виконавцем Скорохватовим
Г.О.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Одеська ТЕЦ» звернулось до суду зі
скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України, в
який просить визнати дії державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Скорохватова Г.О., неправомірними,
скасувати постанову №В-20/967 від 19.07.2013
року та зобов'язати Другий Приморський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
відкрити виконавче провадження та
виконати рішення Приморського
районного суду м. Одеси по справі
№1522/27498/12 від 29.11.2012 року, а саме
стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ПАТ «Одеська ТЕЦ»
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 573,72 грн. та судовий
збір у розмірі 107,30 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
Приморським районним судом м. Одеси був
виданий судовий наказ №1522/27498/12 від
29.11.2012 року про стягнення з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ «Одеська
ТЕЦ» заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 573,72 грн. та судовий
збір у розмірі 107,30 грн. Постановою
№В-20/967 від 19.07.2013 року, яка винесена
державним виконавцем Скорохватовим
Г.О., виконавчий документ був
повернутий на підставі п.6 ч. 1 ст. 26 ЗУ
«Про виконавче провадження», а саме за
відсутністю у виконавчому документі
(судовому наказі) індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника, що,
на думку державного виконавця, є
достатньою підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Як вказує позивач у своїй скарзі, 16.10.2013
року ПАТ «Одеська ТЕЦ» звернулося зі
скаргою №13/08-76 на ім'я начальника
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції на дії
державного виконавця Щербакова Ю.С.,
однак 21.10.2013 року начальником відділу
державної виконавчої служби була
винесена Постанова, якою було
відмовлено у задоволенні скарги та
визнано, що дії державного виконавця
Щербакова Ю.С. відповідають вимогам
чинного законодавства.

Крім того, стверджуючи про
неправомірність дії державного
виконавця, позивач посилається на п.8
Оглядового листа Вищого
адміністративного суду України від
09.01.2008 р. №791-13-08 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби» та розд.7
Довідки Вищого адміністративного суду
України від 05.04.2012 року «Про вивчення та
узагальнення практики розгляду
адміністративними судами справ з
приводу оскарження рішень, дій або
бездіяльності державної виконавчої
служби».

Таким чином, скаржник вважає, що
відмова у відкритті виконавчого
провадження на підставах, передбачених
п.6 ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження» за умови
невідповідності виконавчого документу
вимогам п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» є
необґрунтованою та незаконною.

В судове засідання представник
позивача, ПАТ «Одеська ТЕЦ», не
з'явився, але надав до суду заяву про
слухання справи за його відсутністю,
свої вимоги підтримав в повному обсязі
та просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача, Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, в судове засідання
не з'явився, просив слухати справу за
його відсутністю, надав суду
заперечення проти позову, згідно яких
позовні вимоги Позивача не визнає
повністю, вважає позовні вимоги
необґрунтованими, безпідставними,
такими що не відповідають дійсним
обставинам справи та не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства України у
зв'язку із тим, що державним виконавцем
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції
Скорохватовим Г.О. було дотримано всі
вимоги чинного законодавства
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень. Так, згідно з вимогами п.3 ч.1 ст..
18 Закону України «Про виконавче
провадження» у виконавчому документі
зазначаються: повне найменування
(для юридичних осіб) або ім'я
(прізвище, власне ім'я та по батькові)
(для фізичних осіб) стягувача і
боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання
чи перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо.

Положеннями ч.2 ст. 103 ЦПК України
передбачено, що судовий наказ має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України "Про виконавче провадження".

Згідно з п.3.3 розділу III. «Загальні умови
та порядок здійснення виконавчого
провадження» Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 р № 512/5, якою
керуються у своїй роботі державні
виконавці, передбачено, що виконавчий
документ повинен відповідати вимогам
до виконавчого документа, зазначеним у
статті 18 Закону. При перевірці
відповідності виконавчого документа
вимогам пункту 3 частини першої статті
18 Закону державний виконавець враховує
таке: відсутність коду за Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України стягувача та
боржника (для юридичних осіб)
допускається, якщо законодавством
країни, на території якої
зареєстровано юридичну особу, не
передбачено присвоєння юридичній
особі такого коду; для фізичних осіб
реєстраційний номер облікової картки
платника податків не зазначається у
виконавчому документі, якщо особа є
іноземцем та законодавством країни, на
території якої проживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відповідна відмітка у паспорті особи;
реєстраційний номер облікової картки
платника податків або серія і номер
паспорта можуть не зазначатися в
постановах у справах про
адміністративні правопорушення, які
виносяться на місці вчинення
правопорушення або без участі особи.

Крім того, як зауважує представник
відповідача у своїх запереченнях,
наданих до суду, спільним наказом
Державної судової адміністрації
України та Державної податкової служби
України від 26.02.2013 № 30/44 «Про
затвердження Порядку надання судам
загальної юрисдикції інформації про
реєстраційні номери облікових карток
платників податків боржників та
стягувачів» встановлений порядок
надання судам загальної юрисдикції, на
їх запити, інформації про реєстраційні
номери облікових карток платників
податків боржників та стягувачів до
судів загальної юрисдикції на підставі
судових рішень, що набрали законної
сили, для внесення цих даних до
виконавчого документа, що видається
відповідно до вимог процесуального
законодавства.

Державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону (п.6 ч.1 ст.26
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Суд, беручи до уваги заяви сторін,
вважає за можливе слухати справу за їх
відсутністю на підставі документів,
які є у матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи,
прийнявши до уваги доводи скарги та
заперечення відповідача, приходить до
наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
Приморським районним судом м. Одеси був
виданий судовий наказ №1522/27498/12 від
29.11.2012 року про стягнення з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ «Одеська
ТЕЦ» заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 573,72 грн. та судовий
збір у розмірі 107,30 грн. Постановою
№В-20/967 від 19.07.2013 року, яка винесена
державним виконавцем Скорохватовим
Г.О., виконавчий документ був
повернутий на підставі п.6 ч. 1 ст. 26 ЗУ
«Про виконавче провадження», а саме за
відсутністю у виконавчому документі
(судовому наказі) індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника. При
цьому, відмовляючи в прийнятті до
провадження виконавчого документу та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання судового наказу
№2-н/1522/1827/12, виданого Приморським
районним судом м. Одеси 21.06.2013 року,
державний виконавець Скорохватов Г.О.
роз'яснив стягувачу про його право
звернутися до суду про приведення
виконавчого документу у відповідність
до вимог ст.. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», що передбачено
частиною 3 статті 26 Закону України «Про
виконавче провадження».

16.10.2013 року ПАТ «Одеська ТЕЦ»
звернулося зі скаргою №13/08-76 на ім'я
начальника Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
на дії державного виконавця
Скорохватова Г.О., однак 21.10.2013 року
начальником відділу державної
виконавчої служби була винесена
Постанова, якою було відмовлено у
задоволенні скарги та визнано, що дії
державного виконавця Скорохватова Г.О.
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 26
Закону України "Про виконавче
провадження" у разі відмови у відкритті
виконавчого провадження на підставі
пункту 6 частини першої цієї статті
державний виконавець роз'яснює
заявникові право на звернення до суду
чи іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, щодо
приведення його у відповідність із
вимогами статті 18 цього Закону.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»
(вимоги до виконавчого документа) у
виконавчому документі зазначаються:
повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я
та по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо.

Відповідно до положень ч.1 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Положеннями ч.2 ст. 103 ЦПК України
передбачено, що судовий наказ має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону (п.6 ч.1 ст.26
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Як передбачено ст.. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п.3.3 розділу III. «Загальні умови
та порядок здійснення виконавчого
провадження» Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 р № 512/5, якою
керуються у своїй роботі державні
виконавці, а також положеннями якої
мають керуватися суди при розгляді
справ за скаргами на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби на підставі Листу
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі»,
передбачено, що виконавчий документ
повинен відповідати вимогам до
виконавчого документа, зазначеним у
статті 18 Закону. При перевірці
відповідності виконавчого документа
вимогам пункту 3 частини першої статті
18 Закону державний виконавець враховує
таке: відсутність коду за Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України стягувача та
боржника (для юридичних осіб)
допускається, якщо законодавством
країни, на території якої
зареєстровано юридичну особу, не
передбачено присвоєння юридичній
особі такого коду; для фізичних осіб
реєстраційний номер облікової картки
платника податків не зазначається у
виконавчому документі, якщо особа є
іноземцем та законодавством країни, на
території якої проживає фізична особа,
встановлено інші форми обліку або якщо
особа відмовилась його мати через свої
релігійні переконання, про що є
відповідна відмітка у паспорті особи;
реєстраційний номер облікової картки
платника податків або серія і номер
паспорта можуть не зазначатися в
постановах у справах про
адміністративні правопорушення, які
виносяться на місці вчинення
правопорушення або без участі особи.

Крім того, спільним наказом Державної
судової адміністрації України та
Державної податкової служби України
від 26.02.2013 № 30/44 «Про затвердження
Порядку надання судам загальної
юрисдикції інформації про
реєстраційні номери облікових карток
платників податків боржників та
стягувачів» встановлений порядок
надання судам загальної юрисдикції, на
їх запити, інформації про реєстраційні
номери облікових карток платників
податків боржників та стягувачів до
судів загальної юрисдикції на підставі
судових рішень, що набрали законної
сили, для внесення цих даних до
виконавчого документа, що видається
відповідно до вимог процесуального
законодавства. Таким чином,
передбачені заходи щодо отримання
судами необхідної інформації для
подальшого внесення її до виконавчих
документів.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржуючи дії державного виконавця
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції
Скорохватова Г.О., позивач у своїй
скарзі посилається на те, що 16.10.2013 року
ПАТ «Одеська ТЕЦ» звернулося зі
скаргою №13/08-76 на ім'я начальника
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції на дії
державного виконавця Щербакова Ю.С.

Крім того, стверджуючи про
неправомірність дії державного
виконавця, позивач посилається на п.8
Оглядового листа Вищого
адміністративного суду України від
09.01.2008 р. №791-13-08 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби». Але, як
встановлено у судовому засіданні зміст
п.8 вказаного Листа стосується виключно
оскарження дій державного виконавця у
зв'язку з відмовою у відкритті
виконавчого провадження з підстав
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 19 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі пред'явлення до виконання
виконавчого документа, виконавче
провадження на підставі якого
відкривалося раніше, тому не
приймається судом до уваги.

Відповідно до розділу «Щодо вимог до
виконавчого документа» Довідки Вищого
адміністративного суду України від
05.04.2012 року «Про вивчення та
узагальнення практики розгляду
адміністративними судами справ з
приводу оскарження рішень, дій або
бездіяльності державної виконавчої
служби» відсутність ідентифікаційного
номера юридичної особи чи
реєстраційного номера облікової
картки платника податків (фізичної
особи), особливо в разі, якщо ці дані
стосуються боржника у виконавчому
провадженні, утруднюють здійснення
виконавчих дій, особливо щодо
виявлення майна боржника, але не
унеможливлюють їх.

Суд вважає безпідставними доводи
позивача та посилання на Довідку
Вищого адміністративного суду України
від 05.04.2012 року «Про вивчення та
узагальнення практики розгляду
адміністративними судами справ з
приводу оскарження рішень, дій або
бездіяльності державної виконавчої
служби», оскільки Закон України «Про
виконавче провадження» визначає
чіткий порядок дій державного
виконавця у випадку невідповідності
виконавчого документу вимогам ст.. 18
Закону. Віддаючи перевагу положенням
Закону України «Про виконавче
провадження», суд виходить з того, що
Закон - це нормативно правовий акт,
прийнятий в особливому порядку органом
законодавчої влади, який володіє вищою
юридичною силою.

Аналізуючи зібрані по справі докази у
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
державним виконавцем Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Скорохватовим Г.О.
при винесенні Постанови №В-20/967 від
19.07.2013 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження було
дотримано всі вимоги чинного
законодавства відповідно до
Конституції України, Закону України
«Про виконавче провадження» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, тому скарга ПАТ
«Одеська ТЕЦ» не підлягає задоволенню.

Положеннями ч.3 ст. 387 ЦПК України
передбачено, що якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові
витрати, пов'язані з розглядом скарги,
покладаються судом на заявника, якщо
було постановлено рішення про відмову
в задоволенні його скарги, або на
відділ державної виконавчої служби,
якщо було постановлено ухвалу про
задоволення скарги заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст..
18; п.6 ч.1 ст. 26 Закону України «Про
виконавче провадження»; ст. 386; ч.3 ст. 387
ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ»
на дії державного виконавця Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Скорохватова Г.О. -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги, ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя: