АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/6347/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1064/14
Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т. Є.
Доповідач Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б.,
Панченка О.О.

При секретарі : Нестеренко
А.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» на рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 10 лютого 2014
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 10
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «РОДОВІД
БАНК» (надалі банк), посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
що, на його думку, призвело до
помилкового вирішення спору, просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що остання
задоволенню не підлягає.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, 7 липня 2008 року
між банком та ОСОБА_1 на підставі
заяви-анкети останнього було укладено
кредитний договір №Ск-467-000473/7-2008, до
умов якого позичальник отримав
споживчий кредит у розмірі 3272 грн. 70
коп. строком до 7 липня 2010 року зі
сплатою 7 % на рік.

Додатком №1 до кредитного договору
сторони погодили графік погашення
основної суми кредиту та відсотків за
його користування шляхом внесення
щомісячних платежів в розмірі 233 грн.
впродовж 24 місяців.

В зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору станом на 1 липня
2013 року заборгованість позичальника
перед банком становила 138558 грн. 29 коп.,
з яких:

- 3272,70 грн. прострочена заборгованість
за кредитом,

- 453,39 грн. прострочена заборгованість
за процентами,

- 2168,25 грн. прострочена заборгованість
плати за кредитом,

- 131985 грн. 46 коп. загальна сума пені за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості, з яких в свою чергу:

- 73665 грн. 63 коп. пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом,

- 10265 грн. 86 коп. пеня за несвоєчасне
погашення процентів по кредиту,

- 48053 грн.97 коп. пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості плати за
кредитом,

- 676 грн. 49 коп. загальна сума трьох
процентів річних від суми простроченої
кредитної заборгованості.

В ході судового розгляду відповідачем
не було надано належних та допустимих
доказів на спростування підстав позову
та розміру заборгованості.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції встановив факт невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, що призвело до утворення
заборгованості, у зв'язку з чим прийшов
до висновку про обґрунтованість
заявлених вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходячи з положень
ч.4 ст.267 ЦК України, застосував наслідки
сплину позовної давності, оскільки
позивач звернувся до суду за захистом
свого порушеного права за межами
позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутись до суду з вимогами про
захист порушеного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Згідно до правових позицій у справі
№6-116 цс 13, висловлених Верховним Судом
України за результатами перегляду
справи в порядку ст. 360-7 від 6 листопада
2013 року перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору (
графіку погашення кредиту) про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини з дня, коли відбулось
це порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

В даному випадку зобов'язання
позичальника по сплаті кредиту мали
характер щомісячних платежів, що
відображено в додатку до договору № 1, з
якого вбачається, що останній повинен
був сплачувати з серпня 2008 року по
серпень 2010 року 233 грн. щомісячно. Разом
з цим, з наданих позивачем розрахунків
заборгованості та інших письмових
доказів вбачається, що позичальник не
виконував свої зобов'язання, починаючи
з серпня 2008 року і по 2010 рік, тобто
отримана саму кредиту ним взагалі
повернута не була.

При таких обставинах початок перебігу
строку позовної давності повинен
обраховуватись після несплати
чергового платежу, а відтак вже з
серпня 2008 року право позивача
внаслідок невиконання відповідачем
свого обов'язку по сплаті чергового
платежу було порушено і це порушення
тривало безперервно до серпня 2010 року.

Таким чином, банк мав можливість
звернутись до суду в межах строку
позовної давності, перебіг якої
закінчився в липні 2013 року (останній
платіж повинен був здійснений 7 липня
2010 року).

Оскільки банк звернувся до суду з
даним позовом лише в листопаді 2013 року,
суд першої інстанції вірно застосував
наслідки сплину позовної давності в
порядку ч.4 ст. 267 ЦК України та прийняв
рішення про відмову в позові.

При цьому, судом першої інстанції вірно
звернуто увагу на те, що само по собі
звернення банку з аналогічним позовом
бо боржника в липні 2013 року до
Кременчуцького районного суду, не
перериває перебіг позовної давності в
розумінні ст. 265 ЦК України, оскільки в
цьому випадку суд повернув позивачу
позовну заяву в порядку ст. 121 ч.3 п.4 ЦПК
України як подану з порушенням правил
підсудності.

Крім того, в самій ухвалі, яка набрала
законної сили, суддею Кременчуцького
районного суду Полтавської області
встановлено, що з позовом ПАТ «РОДОВІД
БАНК» до ОСОБА_1 звернувся 11 липня 2013
року, а не 7 липня 2013 року, тобто в
останній день строку позовної
давності.

Між тим, колегія суддів звернула увагу
на те, що при вірному вирішенні спору,
суд першої інстанції помилково
послався на положення п.7 ч.11ст.11 Закону
України «Про захист прав споживача»,
оскільки ця вимога закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту. Саме така позиція має місце в
новій редакції п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5, яка була
викладена в Постанові Пленуму ВССУ №7
від 7 лютого 2014 року.

Оскільки посилання суду першої
інстанції на вказану норму закону не
призвело до невірного вирішення
справи, колегія суддів не розцінює це
як підставу для скасування
обґрунтованого та справедливого
рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять
нових фактів чи засобів доказування
які б спростували висновки суду першої
інстанції.

Так, обґрунтовуючи свої доводи, апелянт
посилається на ст. 631 ЦК України, яка
визначає строк дії договору. Вважаючи,
що закон не обмежує умови виконання
зобов'язань якими-небудь строками,
апелянт зауважує, що договір діє до
припинення прав і обов'язків сторін, а в
даному випадку - до повного виконання
позичальником свого обов'язку по
поверненню кредиту.

Вказані твердження не спростовують
застосування інституту позовної
давності, зокрема положень ст. 267 ч.4 ЦК
України, оскільки в даному випадку
право кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу.

При цьому необхідно розмежовувати
поняття «строк дії договору» та «строк
виконання зобов'язання».

Так, стаття 530 ЦК України передбачає,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Строк починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок, а в даному випадку право на
позов у кредитора виникло з моменту не
сплати платежу в серпні 2008 року, що
узгоджується із положеннями ст. 253 ЦК
України щодо перебігу строку з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За вказаних обставин колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду першої інстанції, а відтак
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів.

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 10
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:

З оригіналом згідно.