Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/1734/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Свінцицький
Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів
Худякова А.М., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря
Серветник Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" про розірвання
кредитного договору за апеляційною
скаргою представника апелянта ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 на рішення Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 13 лютого 2014 року , -

встановила:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом та в
обгрунтування вимог зазначив, що 15.04.2008
року між ПАТ КБ „Приватбанк" та ним був
укладений кредитний договір на
отримання грошових коштів у розмірі
31275.00 грн. В період з 05.06.2008 року по 05.04.2013
року він вносив щомісячні платежі та
відсотки по кредиту. В травні 2013 року
працівником банку було повідомлено, що
змінено відсоткову ставку, яка більша
ніж обумовлена кредитним договором. У
зв"язку з чим позивач не погодився з цим
та припинив сплату платежів. Вважає, що
відповідачем порушені умови
укладеного кредитного договору, та
порушені його права, тому просив
розірвати даний кредитний договір.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 13 лютого
2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
апелянта просить рішення суду
скасувати, постановивши нове про
задоволення позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що йому не було
повідомлено про зміну розміру
відсотків банком.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 15.04.2008 року між
сторонами було укладено договір №
ZREWGA00004334, відповідно до якого
відповідач надав позивачу кредитні
кошти в сумі 35025,00 грн. зі сплатою за
користування кредитом відсотків в
розмірі 17,04% річних (а.с 6-10).

Відповідно до п.2.3.1 укладеного з
позивачем договору банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки за
користування кредитом, при зміні
кон"юктури ринку грошових ресурсів в
Україні.

Скориставшись своїм правом, банк
збільшив в односторонньому порядку
відсоткову ставку з 01.02.2009 року до рівня
29,04% на рік, про що повідомив позивача
листом від 31.12.2008 року (а.с. 27).

Як вбачається з реєстру заказних
повідомлень, вказаний лист позивачу
був направлений 09.01.2009 року (а.с.30).

10 січня 2009 року набрав чинності Закон
України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ
„Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку".

Зазначеним Законом Цивільний Кодекс
України доповнено статтею 1056-1,
відповідно до ч. 2 та ч. 3 якої
встановлений договором розмір
процентів не може бути збільшений
банком в односторонньому порядку.
Умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів в
односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з положеннями п. 28 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», при
вирішенні спорів щодо правомірності
підвищення процентної ставки згідно зі
статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям
Закону України від 12 грудня 2008 року №
661-VI «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів (частина
перша статті 58), всі рішення банку в
будь-якій формі (постанова, рішення,
інформаційний лист) щодо підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку є неправомірними лише з 10 січня
2009 року (Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у
справі про зворотну дію в часі законів
та інших нормативно-правових актів).

За таких обставин, доводи апелянта про
те, що банк не мав права підвищувати
відсоткову ставку за кредитним
договором в односторонньому порядку,
не грунтується на вимогах закону.

Поскільки підвищення відсоткової
ставки проведено у відповідності до
вимог закону, про вказану зміну
відсоткової ставки позивач
повідомлений у відповідності до вимог
п. 2.3.1 кредитного договору, твердження
позивача про істотне порушення умов
цього договору відповідачем, є
безпідставним, а тому суд першої
інстанції обгрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення постановлено у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, а тому колегія
суддів приходить до висновку, що
підстави для скасування рішення
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 13 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий Судді