Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/812/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Голованя А.М.

суддів:
Кривохижі В.І., Фомічова С.Є

при
секретарі: Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді справу за
апеляційною скаргою приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» на рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 27 січня 2014
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» про розірвання договору
оренди землі та стягнення орендної
плати, пені та трьох процентів річних і

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 20 лютого
2010 року вона уклала з ПСП «Вільшанське»
договір оренди земельної ділянки
площею 5,8 га на строк 10 років, зі сплатою
орендної плати у розмірі 3% від
нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до умов указаного
договору орендна плата за користування
землею відповідачем повинна вноситись
до 30 грудня кожного року. Пунктом 14
договору оренди передбачено, що у разі
невнесення орендної плати у визначені
строки справляється пеня у розмірі 0,3 %
несплаченої суми за кожен день
прострочення.

У порушення умов договору орендну
плату за 2010, 2011, 2012 роки відповідач не
сплатив, а за 2013 рік лише 1200 грн., тому
просила розірвати договір оренди
земельної ділянки та стягнути з
відповідача орендну плату у розмірі
9521,28 грн., пеню в розмірі 16423,68 грн. та три
проценти річних у розмірі 449,97 грн.

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 27 січня 2014 року позов
задоволено частково, договір оренди
земельної ділянки розірвано, стягнуто
з ПСП «Вільшанське» на користь ОСОБА_2:
заборгованість з орендної плати - за 2010
рік в розмірі 2278,83 грн., за 2011 рік в
розмірі 2278,83 грн., за 2012 рік в розмірі
4001,64 грн.; пеню - за 2010 рік у розмірі 7144,
18 грн.; за 2011 рік у розмірі 4651, 23 грн., за
2012 рік у розмірі 3780 грн.; три проценти
річних за невиконання зобов'язань за
2010, 2011, 2012 роки у розмірі 426, 66 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ПСП
«Вільшанське» просить скасувати
рішення суду першої інстанції, як
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Зокрема, зазначає,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України,
суд неповно з'ясував обставини справи,
не врахував, що за 2010-2012 роки орендна
плата виплачувалася в натуральній
формі, що підтверджується журналом
видачі орендної плати в натуральній
формі, поясненнями свідків, суд не
врахував жоден з доводів відповідача,
не заслухав особисті пояснення
позивача та не надав правової оцінки
наданим відповідачем доказам.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, зазначив, що
ПСП погоджується на розірвання
договору оренди, однак заперечує щодо
виплати орендної плати, оскільки вона
отримана позивачем повністю, та пені,
нарахування якої не може перевищувати
одного року.

Представник позивача просив
відхилити апеляційну скаргу, оскільки
рішення суду є законним і
обґрунтованим, а права позивача на
отримання орендної плати
систематично та тривалий час
порушувалися відповідачем, тільки
після попередження про звернення в суд
була виплачена орендна плата за 2013 рік.

Позивач подала заяву про
розгляд справи в її відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи, 20
лютого 2010 року, орендодавець ОСОБА_2 і
орендар ПСП «Вільшанське» уклали
договір оренди земельної ділянки
площею 5,68 га строком на 10 років зі
сплатою орендної плати в розмірі трьох
відсотків від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, що становить
2680 грн. 98 коп. Обчислення розміру
орендної плати за земельну ділянку
здійснюється з урахуванням індексів
інфляції, що переглядається щорічно.
Орендна плата вноситься до 30 грудня
поточного року. Передача продукції та
надання послуг в рахунок орендної
плати оформляється відповідними
актами. У разі невнесення орендної
плати у строки, визначені договором,
справляється пеня в розмірі 0,3%
несплаченої суми за кожний день
прострочення. Договір оренди
зареєстровано 22 листопада 2010 року
(а.с.6-10).

Зобов'язання повинно
виконуватися належним чином у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства (ст.526 ЦК України).

Згідно з ст. 13 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32
Закону України «Про оренду землі» на
вимогу однієї із сторін договір оренди
землі може бути достроково розірваний
за рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України. Підставою для
припинення права користування
земельною ділянкою є систематична
несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141
ЗК України).

Така правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс12,
яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що відповідач
не сплатив позивачу орендну плату за
2010, 2011, 2012 роки та в межах заявлених
позовних вимог стягнув на користь
позивача орендну плату в сумі 8559,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.1 і ч.3 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57-60
ЦПК. Обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦК України).
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях (ст.60 ЦПК України).
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦК
України).

Позивач не визнає отримання нею
орендної плати за 2010-2012 роки. Суд дійшов
правильного і обґрунтованого висновку,
що відповідач не надав належних та
допустимих доказів виплати позивачу
орендної плати за 2010-2012 роки. Доводи
апеляційної скарги такого висновку
суду не спростовують.

Відповідач на підтвердження
факту виплати позивачу орендної плати
надав журнал видачі орендної плати за
2010-2013 роки (а.с.44-54), якому суд дав
належну оцінку та вказав, що в
зазначеному журналі відсутні підписи
позивача в отриманні
сільськогосподарської продукції в
рахунок орендної плати. Також суд
першої інстанції правильно зазначив,
що журнал не містить ідентифікацію
особи, якій видано сільгосппродукцію,
значиться тільки прізвище, не вказана
дата видачі продукції та її ціна.

Слід зазначити, що документом,
який підтверджує отримання
орендодавцем орендної плати є
відомість нарахування та виплати
орендної плати за землю видачі
орендної плати, що передбачена
додатком 2 пункту 28 Методичних
рекомендацій про бухгалтерський облік
розрахунків з власниками земельних та
майнових паїв сільськогосподарських
підприємств, викладених у листі
Міністерства аграрної політики від
04.12.2003 р. за N 37-27-12/14024.

Посилання відповідача на
пояснення свідків про отримання
позивачем орендної плати суперечить
п.12 укладеного між сторонами договору
оренди, яким передбачено, що передача
продукції та надання послуг в рахунок
орендної плати оформляється
відповідними актами, які відповідач не
надав. Крім того, свідки не зазначають
конкретно, скільки та на яку суму
отримала позивач сільгосппродукції, їх
пояснення зводяться до того, що при
отриманні орендної плати вони бачили
позивачку або членів її сім'ї.

Наданим сторонами доказам суд
відповідно до ст.212 ЦПК України дав
належну оцінку і передбачені законом
підстави для переоцінки доказів
апеляційним судом відсутні.

Доводи представника
відповідача, що позивач скористалася
відсутністю у ПСП належного обліку та
порядку видачі орендної плати для
повторного стягнення орендної плати та
розірвання договору оренди є лише
свідченням порушення господарством
бухгалтерської дисципліни і не
підтверджують отримання позивачем
орендної плати та не можуть бути
підставою для відмови в позові.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач систематично не виплачував
позивачу орендну плату за три роки - 2010 ,
2011, 2012 роки, то це є підставою для
розірвання договору оренди земельної
ділянки.

Згідно зі ст.214 ЦК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення пені не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік. Статтею 253 ЦК
України визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Тобто пеня - це
санкція, яка нараховується з першого
дня прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Отже, аналіз норм ст. 266 ч. 2 ст. 258
ЦК України дає підстави для висновку
про те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням особи до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові № 6-116 цс 13 від 6 листопада 2013
року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України
про строк позовної давності є
обов'язковими для суду, нарахування
пені не може перевищувати одного року.

За таких обставин пеня за
прострочення орендної плати
обраховується в розмірі 0,3% із
визначеної та стягнутої судом суми
заборгованості по орендній платі за 2010
рік - 2278,83 грн, за 2011 рік - 2278,83 грн., за 2012
рік - 4001,64 грн., а всього 8559,30 грн., за
кожний день прострочення в межах
строку спеціальної позовної давності
за 365 днів, що становить 9372,44 грн. ( 8559,30 х
0,3%) : 100% х 365).

Оскільки суд першої інстанції при
визначенні розміру пені неправильно
застосував норми матеріального права,
то рішення суду в цій частині, виходячи
з положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підлягає зміні, шляхом зменшенням
розміру пені до 9372,44 грн.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313, 314,
316, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
«Вільшанське» задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 27 січня 2014 року в частині
вирішення вимоги ОСОБА_2 до ПСП
«Вільшанське» про стягнення пені
змінити.

Стягнути з ПСП «Вільшанське» на
користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 9372,44 грн.
(дев'ять тисяч триста сімдесят дві
гривні 44 коп.). В решті рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності з моменту її
проголошення та може бути оскарженим
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: