справа № 462/8276/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Боровкова Д.О.

при секретарі
Волянському А.Л..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа:
Управління Державної міграційної
служби України у Львівській області в
особі Залізничного районного відділу
УДМС України у Львівській області) про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщення

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом,
в якому просить (з урахуванням змін та
доповнень /а.с.22,23/) визнати відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщення у житловому будинку
АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що
зазначена квартира належить їй на
праві власності, крім нього у цій
квартирі зареєстрований її дядько
ОСОБА_2, який не проживає у будинку
більше 16 років. Відповідач не оплачує
комунальні послуги, не надає допомоги
на утримання будинку. В зв'язку з
наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали, дали
пояснення аналогічні вищенаведеному,
додатково пояснивши, що будинок був їй
подарований її покійним дідом ОСОБА_3
Відповідач у 1994 році, після того як він
одружився в друге, остаточно покинув
спірне житло, та проживає у будинку в с.
Зимна Вода Пустомитівського району
Львівської області в будинку своєї
дружини, просять позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача позов заперечила,
пояснивши, що за життя колишнього
власника будинку - батька її
довірителя, відповідач постійно один
раз на місяць ночував у будинку, дійсно
він проживає у с. Зимна Вода
Пустомитівського району Львівської
області в будинку своєї дружини, проте
це не означає, що він втратив право на
користування на житло, оскільки іншого
житла він немає, і у випадку розірвання
шлюбу він вимушений буде повернутися
на постійне проживання у батьківську
хату. Вважає, що позивач не навела
жодної підстави, яка б давала суду
можливість задовольнити позов, у
зв'язку з чим просить у задоволенні
позову відмовити.

Суд ухвалив справу розглядати без
участі представника третьої особи,
який будучи належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився,
проте матеріалів справи достатньо для
прийняття рішення по суті.

У судовому свідок ОСОБА_4 пояснила, що
вона проживає у будинку по АДРЕСА_2 та
являється сусідкою позивача, часто
приходить до останнього в гості,
оскільки є її подругою з дитинства,
відповідача останній раз у будинку
бачила ще у 2005 році, а потім один раз у
2013 році на похоронах діда позивача,
відповідач у спірному житлі не
проживає більше ніж 20 років.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5
пояснила, що проживає у будинку по
АДРЕСА_3 роки та є сусідкою позивача,
може чітко сказати, що відповідач вже 30
років не проживає у спірному будинку,
вона ніколи не бачила щоб він
ремонтував будинок, який потребує
ремонту, не бачила також, щоб він
обробляв город біля садиби.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснила, що є рідною сестрою позивача,
проживала у АДРЕСА_1 до 2000 року,
відповідач їх дядько, як другий раз
одружився в 1994 році, то відразу ж
перестав жити у зазначеному будинку,
хоча фактично відповідач перестав
проживати у зазначеному будинку ще з 192
року.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, представника
відповідача, свідків, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені у ст. 383 ЦК України
та ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного про живання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
перед бачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1
ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Згідно зі змістом зазначених норм
право члена сім'ї власника будинку
(кварти ри) користуватися цим житлом
існує лише за наявності у власника
права приватної власності на це майно.

Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
при міщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі його
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Згідно із ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їхні діти і
батьки.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користува тися жилим приміщенням
інакше як на підставах і в порядку,
передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10
постанови Пленум Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодек
су України» роз'яснив судам, що у
справах цієї категорії необхідно
з'ясовувати при чини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
У разі їх поважності суд може
продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1
належить на праві власності будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 59,6 кв.м.,
/а.с.6/, яке вона набула на підставі
договору дарування від 18.11.2004 року,
укладеного між нею та її дідом ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом
Другої Львівської державної
нотаріальної контори, зареєстрований в
реєстрі № 3-2006 /а.с.48/.

Колишній власник спірного будинку
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був
батьком відповідача ОСОБА_2, а позивач
являється племінницею останнього, а
відтак відповідач не є членом сім'ї
позивача в розумінні ст. 64 ЖК України.

Як убачається з довідки ЛКП «Сигнівка»
від 25.01.2014 року в будинку АДРЕСА_1
зареєстровані три особи: позивач, її
малолітній син ОСОБА_7 та відповідач
/а.с.46/.

Фактично у спірному житлі проживають
дві особи: позивач та її син. Відповідач
не проживає у квартирі з 1994 року і тому
втратив право на користування спірним
жилим приміщенням. Такий висновок суду
ґрунтується на поясненні позивача,
свідків та актах, складених ЛКП
«Сигнівка» від 19.09.2013 року та 25.10.2013 року
/а.с. 9,10/.

У судовому засіданні з'ясовано, що
відповідач протягом двадцяти останніх
років не оплачував комунальних послуг
за спірне житло, що підтверджується
тим, що саме позивач надала суду всі
квитанції за оплату вказаних послуг
/а.с.61-72/, свого покійного батька
відповідач відвідував рідко, город
біля будинку не обробляв, кошти на
ремонт будинку не надавав, ніяких своїх
особистих речей у будинку немає, що
свідчить про те, що він протягом
тривалого часу не виявляв ніякого
інтересу до спірного житла.

Крім того, як убачається з пояснень
учасників судового засідання
відповідач з 1994 року проживає у будинку
в с. Зимна Вода Пустомитівського району
Львівської області в будинку своєї
дружини.

Представником відповідача не надано
суду доказів, які б свідчили про те, що
відповідач не проживав у АДРЕСА_1 з
поважних причин, які б давали суду
підстави продовжити пропущений строк.

Враховуючи наведене, суд,
дослідивши докази по справі у їх
сукупності, вважає, що позов підлягає
задоволенню, оскільки відповідач
втратив право на користування жилим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1 в зв'язку
з його відсутності без поважних причин
у такому понад 19 років.

Крім того, з відповідача на користь
позивача слід стягнути сплачений
судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,212-215,218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщення у
житловому будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 229
гривень 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в десяти денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.