Єдиний унікальний номер 270/6319/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2231/2014
Головуючий у суді 1-ої інстанції
Доповідач - Жарова Ю.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.,

суддів Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі Внуковій Ю.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Центрально-міського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 23 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, в обґрунтування
якого зазначила, що від шлюбу із ОСОБА_2
вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина проживає з нею та
знаходиться на її утриманні,
відповідач мешкає у своїх батьків,
працює, отримує пенсію по інвалідності,
допомоги по утриманню дитини не надає,
тому вона звернулась до суду із
відповідним позовом.

Рішенням Центрально-міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 23 січня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3
на утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини
усіх видів заробітку доходу щомісяця,
але не менш ніж 30% прожиткового
мінімуму, встановленого для дитини
відповідного віку, починаючи з 05
листопада 2013 року та до повноліття
дитини. Вирішено питання щодо судових
витрат.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач по справі, ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення Центрально-міського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
23 січня 2014 року скасувати, ухвалити
нове рішення, яким призначити
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі, посилаючись на те, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів скарги
апелянт послався на те, що судом не було
прийнято до уваги та не досліджено
докази. Також апелянт зазначає, що
посилання позивачки, щодо того, що
відповідач покинув родину - не
відповідає дійсності, оскільки після
дорожньо-транспортної пригоди апелянт
отримав інвалідність ІІ групи, та
змушений був перебувати у батьків для
отримання сторонньої допомоги, що
також не було враховано судом. Апелянт
вказує на те, що судом не був врахований
його матеріальний стан. Також у судом
було відмовлено апелянту у клопотанні
про допит свідка, та не досліджено
питання щодо встановлення доходів
позивачки.

В судовому засіданні
представник позивача заперечувала
проти доводів апеляційної скарги та
просила її відхилити.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник відповідача
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Позивач та відповідач до судового
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність
позивача та відповідача оскільки
відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- скасуванню частині стягнення
судового збору.

Згідно із п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до положень статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони з 17 грудня 2005 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
рішенням Центрально-міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області 27 листопада 2013 року (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження
дитини серії НОМЕР_1 встановлено, що
сторони мають дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком у свідоцтві про
народження дитини зазначений
відповідач (а.с.7).

Згідно довідки Управління пенсійного
фонду України в Амвросіївському районі
Донецької області № 1218 від 02.01.2014 року
відповідач ОСОБА_2 знаходиться на
обліку в УПФУ в Амвросіївському районі
Донецької області та за період з липня
2013 року по грудень 2013 року йому
нарахована пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання
інвалідам II групи у розмірі 7396,26 грн., а
кожного місяця 1232,71 грн. (а.с.26.27).

Згідно із довідкою, виданою
управлінням містобудування та
архітектури Донецької обласної
державної адміністрації №02/25 від
14.02.2014р. посадовий оклад ОСОБА_3
становить 1218 грн., заробітна плата за
шість місяців склала 19516 грн. 36 коп.

Як зазначили сторони в судовому
засіданні відповідач на утриманні
інших осіб не має і аліменти нікому не
сплачує.

Як в судовому засіданні пояснили
позивач та відповідач, дитина мешкає з
матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку про те, що шлюб між сторонами
розірвано, проживають окремо, дитина
залишилась проживати з позивачкою,
знаходиться на її утриманні, однак
відповідач - батько дитини у
добровільному порядку не надає
позивачці матеріальної допомоги на
утримання доньки, а тому у позивачки
виникло право на стягнення аліментів з
відповідача.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції, відповідач погоджувався
сплачувати аліменти на утримання
доньки, але заперечував проти розміру
аліментів, посилаючись на те, що він є
інвалідом ІІ групи. Отримує пенсію, не
працює та сам потребує допомоги, тому
він вважає, що розмір аліментів на
утримання дитини підлягає зменшенню до
200 грн.

З довідки УПФУ у Амвросіївському
районі Донецької області №1218
вбачається, що відповідач знаходиться
на обліку в УПФУ в Амвросіївському
районі Донецької області та отримує
пенсію по інвалідності внаслідок
загального захворювання (є інвалідом
ІІ групи) в розмірі 1232 грн. 71 коп. (а.с.25).

Вказані обставини свідчать про те, що
відповідач має постійний доход, що
правильно було враховано судом першої
інстанції та зроблений правильний
правовий висновок про те, що у
позивачки виникло право на стягнення
аліментів у розмірі відповідно з
часткою до доходів відповідача і тому
суд першої інстанції правомірно
стягнув аліменти на утримання дитини у
розмірі 1/4 частини з усіх видів його
заробітку (доходів), але не менш 30
відсотків прожиткового мінімуму,
починаючи з 27 лютого 2013 року і до
повноліття дитини.

Вказаний розмір аліментів визначений з
врахуванням матеріального стану
відповідача, його доходів та
можливості надавати матеріальну
допомогу на утримання дитини,
відповідає положенням ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги в своїй
більшості стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду
відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до
компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача
про неправильну оцінку досліджених
судом першої інстанції доказів є
необґрунтованими. Нових доказів, які б
давали підстави для задоволенні
позовних вимог, у дослідженні яких
судом першої інстанції було
неправомірно відмовлено або їх
неподання було зумовлено поважними
причинами, позивачем не надано.

Враховуючи наведене, апеляційний
суд вважає , що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини
всіх видів заробітку (доходу) щомісяця,
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
постановлено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального
закону і доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із п.8 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» інваліди І, ІІ груп
звільняються від сплати судового
збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції на зазначені
обставини уваги не звернув та прийшов
помилкового висновку, про стягнення з
ОСОБА_2 судовий збір на користь держави
в розмірі 229 грн. 40 коп. висновки суду
суперечать вищевикладеним вимогам
матеріального Закону, а доводи
апеляційної скарги в цій частині є
обґрунтованими.

За таких обставин рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_2 судового
збору, як таке, що ухвалене із
неправильним застосуванням норм
матеріального права підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Центрально-міського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
23 січня 2014 року в частині стягнення
судового збору - скасувати.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання чинності.

Судді: