РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Хмельницький
міськрайонний суд в складі:

головуючого-судді
Палінчака О.М.

при секретарі
Антосєві В.П.

з участю
представника позивача ОСОБА_1

представника
відповідача Ткачука О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому справу
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
поруки,

встановив:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк», що
є правонаступником акціонерного банку
«Факторіал - Банк» про визнання
недійсним договору поруки від 15
листопада 2007 року №Э_0051/03_07-ДП-1,
укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
акціонерним товариством «Факторіал -
Банк». На обгрунтуваня своїх вимог
позивач зазначив, що у 2012 році йому
стало відомо про наявність рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
31 жовтня 2011 року, яким стягнуто з нього
та ОСОБА_4 на користь банку
заборгованість по кредиту. Після
ознайомлення з матеріалами справи йому
стало відомо про існування договору
поруки, укладеного між ним та Банком,
який він не укладав та не підписував.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача просив
відмовити в задоволенні позову з
підстав пропуску строку позовної
давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилась, хоча про
час та місце слухання справи
повідомлялась належним чином.

Заслухавши учасників процессу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити .

Судом встановлено, що 15 листопада 2007
року між Акціонерним банком
«Факторіал - Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3
було укладено договір поруки,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
зобов'язався перед кредитором
відповідати за виконання ОСОБА_4 умов,
передбачених кредитним договором №
Э_0051/03_07 від 15 листопада 2007 року.

Згідно висновку експерта від 7 березня
2014 року №111/14-26 на договорі поруки від
15 листопада 2007 року №Э_0051/03_07-ДП-1
підпис від імені поручителя ОСОБА_3
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст. 204 ЦК України).

Частинами 1, 3, 4, 5 статті 203 ЦК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) установлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою
-третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позов є
підставним, оскільки згідно висновку
експерта договір поруки підписаний не
ОСОБА_3, а іншою особою, а тому у
позивача не виникло жодних зобов'язань
по відношенню до Банку.

Представником відповідача заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права та
інтересу.

Статтею 257 цього ж Кодексу визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач посилається на те, що про
існування спірного договору дізнався в
2012 році після ознайомлення з
матеріалами справи за позовом Банку до
нього та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, тобто на час звернення
до суду з позовом строки позовної
давності не пройшли, дані обставини не
спростовані відповідачем, оскільки
листи вимоги про погашення
заборгованості, на які посилається
представник відповідача не були
належним чином вручені ОСОБА_3, а отже
не можуть розцінюватись як доказ тому,
що позивач ще у 2008 році знав про
існування спірного договору та
заборгованості по кредиту. З
урахуванням викладеного, суд приходить
до висновку, що позивачем не пропущено
строк позовної давності, оскільки його
перебіг відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України розпочався з дня коли, ОСОБА_3
дізнався про порушення своїх прав.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.202,203,215, 236,256, 257 ЦК
України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки №
Э_0051/03_07-ДП-1 від 15 листопада 2007 року,
укладений між Акціонерним банком
«Факторіал - Банк та ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» на користь
ОСОБА_3 114 грн. 70 коп. сплаченого
судового збору та 980 грн. витрат
пов'язаних з проведенням експертизи.

На рішення, через суд першої інстанції,
який його ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів до
апеляційного суду Хмельницької
області.

Суддя:
О.М. Палінчак