Справа №2/257/64/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі :

головуючого судді -
Гурідової Н.М.,

при секретарі -
Сидорової А.К.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

за участю представника позивача
ОСОБА_2,

за участю представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та як законний
представник в інтересах малолітньої
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Орган
опіки та піклування Київської районної
у м. Донецьку ради про вселення та
усунення перешкод у користування
житловим приміщенням та зустрічною
позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку ради про визнання осіб такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ОСОБА_1 , яка діє в своїх
інтересах та як законний представник в
інтересах малолітньої ОСОБА_5
звернулись до суду із позовом до
ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку ради про вселення та усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим,
що позивач за первісним позовом ОСОБА_4
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7 з 06.12.1980 року, після реєстрації
шлюбу, 07.05.1982 року вона була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у
будинку, що належав батькам чоловіка,
де позивач ОСОБА_4 зареєстрована до
теперішнього часу. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4
та ІНФОРМАЦІЯ_5 народились доньки
ОСОБА_1 та ОСОБА_8, які також були
зареєстровані за вказаною адресою із
згодою відповідача ОСОБА_6 Позивачі
вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловік
позивачки ОСОБА_7 помер та у позивачки
почались конфлікти з відповідачем
ОСОБА_6, які він постійно провокував,
вимикав світло та воду, відібрав ключі
від приміщень гаражу, де зберігався
автомобіль померлого ОСОБА_7, сараю,
горища та позивачі не мали змоги
отримати належні їм речі, відповідач
постійно лаявся та принижував
позивачів. Позивачі вказують, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки ОСОБА_1
народилась донька ОСОБА_5, позивач
ОСОБА_1 є матір'ю одиначкою, а позивач
ОСОБА_4 є пенсіонеркою. На земельній
ділянці, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 знаходяться 2 відокремлених
житлових будинки, будинок літ. А-1, в
якому мешкає відповідач та будинок літ.
Б-1, в якому мешкали позивачі. Будинок
літ. Б-1 було побудовано у період шлюбу
позивача ОСОБА_4 з ОСОБА_7 з наявного на
земельній ділянці флігеля та позивач
ОСОБА_4 з її чоловіком у жовтні 1982 року
вже проживали у цьому будинку родиною.
Забудова зазначеного будинку
провадилась ними за власний кошт та за
допомогою матеріальної підтримки
родичів. До стін флігеля були
добудовані дві кімнати,
реконструйовані стеля та підлога,
вмонтовані нові віконні блоки та двері.
Вказане житлове приміщення у 1995 році
було прийнято в експлуатацію рішенням
№ 181/14 Київського районного
виконавчого документу від 17.05.1995 року.
Позивачі вказують, що весь час
сумісного проживання з відповідачем
вони здійснювали поточний ремонт не
тільки приміщення де вони мешкали, а і
всіх будівель, що знаходяться на
земельній ділянці, будинку, де мешкає
відповідач, велось сумісне
господарство, в тому числі з
відповідачем , сумісно сплачувались
усі комунальні послуги. На теперішній
час позивачі зареєстровані за вказаною
адресою, проте після чергового
конфлікту з відповідачем він вигнав їх
з будинку, забивши дерев'яними дошками
вхідні двері до житлового приміщення,
змінив замки на хвіртці та на територію
земельної ділянки не впускає. Позивачі
вказують, що не мають можливості
вселитися та проживати в будинку, а на
теперішній час в ньому знаходяться
особисті речі позивачів, а саме:
телевізор, холодильник, пральна машина
, інша побутова техніка, посуд, дитяче
ліжко, одяг позивачів та малолітньої
дитини. Відповідач відмовляється
допускати позивачів у будинок,
особисті речі не віддає. Позивачі
просять вселити їх у будинок АДРЕСА_1,
зобов'язати відповідача не чинити
перешкоди у користуванні будинком
АДРЕСА_1 та зобов'язати його передати
комплект ключів в будинку,
господарських приміщень та хвіртки
(т.1а.с.1-4).

ОСОБА_6 звернувся з зустрічним позовом
до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа Орган
опіки та піклування Київської районної
у м. Донецьку ради про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідач за зустрічним
позовом з 06.12.1980 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який
був його сином та помер ІНФОРМАЦІЯ_6,
від даного шлюбі відповідач має двох
доньок - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Згоду на
вселення та реєстрацію відповідачів у
спірному будинку давав, власник цього
будинку, яким на той час був його батько
ОСОБА_9, який володів будинком на
підставі свідоцтва про право власності
№ 6818 від 22.06.1955 року , його дозволу вони
не отримували. З 1995 року на підставі
свідоцтва про право власності за
заповітом власником будинку АДРЕСА_1
став він. ОСОБА_6 вказує, що станом на 1995
рік йому вже було 67 років , він мав
поганий стан здоров'я, а його син та
його дружина ОСОБА_4 зловживали
спиртними напоями, постійно сварились ,
тому він був проти того, щоб родина його
сина продовжувала далі мешкати з ним та
його дружиною за вищевказаною адресою.
Відповідач ОСОБА_4 продовжувала
зловживати спиртними напоями навіть
після смерті його сина, тому він став
вимагати щоб відповідачі залишили його
будинок. Позивач вказує, що на початку
2012 року йому вдалося досягнути щоб
відповідачі залишили будинок, оскільки
кожна з них почали мешкати різними
родинами та те, що за час свого мешкання
відповідачі у прибудові до будинку
привели його у критичний стан, в
наслідок чого в ньому стало неможливо
проживати, бо в ньому відсутнє
електропостачання, вода та каналізація
(т.2а.с.2-4). В подальшому позивач за
зустрічним позовом в подальшому
уточнив свої позовні вимоги та згідно
уточненої позовної заяви просив
визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням (т.2а.с.34-35).

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_4 належним чином
повідомлена про день та час розгляду
справи в судове засідання не з'явилася,
надала заяву (т.1а.с.74) згідно якої позов
підтримала у повному обсязі, просила
суд розглянути справи за її
відсутністю, тому суд з'ясувавши думку
учасників процесу, вважає можливим
розглянути справу за відсутністю
позивачки на підставі наявних в
матеріалах справи доказах.

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічним позовом, яка
діє як в своїх інтересах так і в
інтересах малолітньої ОСОБА_5 та її
представник первісний позов
підтримали у повному обсязі просили
його задовольнити, зустрічний позов не
визнали, надали аналогічні пояснення
викладеним в позовній заяві та позивач
додала, що відповідач ОСОБА_6 є її
рідним дідусем з яким у неї та її
матір'ю склалися неприязне ні стосунки
на тому грунті, що її мати ОСОБА_4
зловживає спиртними напоями. У травні
2012 року, точної дати вона не пам'ятає,
вона прийшовши додому побачила, що її
мати ОСОБА_4 знаходиться на вулиці, яка
їй пояснила, що після чергового
скандалу з ОСОБА_6 відповідач вигнав її
з дому, при цьому він забив вхідні двері
дошкою. Всі її спроби зняти дошки,
відкрити двері, увійти в будинок
закінчувалися фізичним насильством з
боку відповідача. За даним приводом
вона неодноразово зверталася до
правоохоронних органів, проте вона
сподівалася, що вони найдуть спільну
мову, оскільки вони родичі та
відповідач впустить їх у будинок, але
до цього часу ні вона з дитиною, ні її
матір не можуть попасти в будинок де
знаходяться їх особисті речі, іншого
житла в них не має. Просила суд вселити
їх в будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідача не чинити перешкод в
користуванні будинком та передати їм
комплект ключів від будинку,
господарських приміщень та хвіртки.

Представник відповідача за первісним
позовом та представник позивача за
зустрічним позовом первісний позов не
визнала, підтримала зустрічний позов
та надала аналогічні пояснення
викладеним в зустрічній позовній
заяві, а також додала, що дійсно ОСОБА_6
є батьком померлого чоловіка позивачки
ОСОБА_4 та дідусем ОСОБА_1. Між сторонами
виникли неприязне ні стосунки у зв'язку
з тим, що його син ОСОБА_7, який помер в
2008 році та його невістка ОСОБА_4 сумісно
зловживали спиртними напоями, та після
смерті його сина ОСОБА_4 продовжує
зловживати спиртними напоями, тому він
став наполягати, щоб невістка з онукою
залишили його будинок, бо він не бажав
разом з ними мешкати. На початку 2012 року
йому вдалося досягнути, щоб ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 залишили будинок, оскільки
кожна з них стала мешкати з чоловіками,
тому вони добровільно виїхали з
будинку та там не мешкають. Представник
наполягала на тому, що ОСОБА_6 як
власник будинку не надавав свою згоду
на вселення та реєстрацію позивачів в
спірному будинку, згоду на вселення та
реєстрацію надавав його батько ОСОБА_9,
який на той час володів спірним
будинком на підставі свідоцтва про
право власності, тому він просить суд
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням.

Представник органа опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку ради належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справи в судове засідання не з'явився,
надавши суду заяву про розгляд справи
за її відсутністю та прийняття рішення
на підставі чинного законодавства
(т.1а.с.28,69,78,127), тому суд з'ясувавши думку
участників процесу вважає можливим
розглянути справу за відсутністю
представника органа опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку на підставі наявних доказів у
матеріалах справи.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що вона мешкає по сусідству з
ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2. Цю родину
вона знає з 1971 року та їй також відомо,
що між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виникли
неприязне ні стосунки, між ними
неодноразово виникали конфліктні
ситуації та сварки. Ії також відомо, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мешкали в флігелі з
якого їх вигнав на початку літа 2012 року
ОСОБА_6, їй також відомо, що з даного
приводу ОСОБА_1 зверталася до
правоохоронних органів, оскільки
ОСОБА_6 забив вхідні двері будинку
дошками.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснив, що він мешкає за адресою:
АДРЕСА_3 по сусідству з ОСОБА_1 з 1981 року.
Йому також відомо, що між сторонами по
справі склалися неприязне ні стосунки,
ще при житті сина ОСОБА_6, який помер в
2008 році. Після смерті ОСОБА_7 його
дружина ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_1
залишилися проживати за даною адресою
разом з ОСОБА_6, між якими неодноразово
виникали сварки. На початку літка 2012
року, точної дати він не пам'ятає, він
знаходився у себе во дворі та чув і
бачив, як ОСОБА_6 вигнав з будинку
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, при цьому він голосно
кричав, що це його будинок, побив у
будинку вікна та забив дошкою вхідні
двері у будинку. Також він бачив як
жінки неодноразово намагалися зняти
дошку з двері і ввійти в будинок, проте
знову виникала конфліктна ситуація,
він також бачив, що за даною адресою
неодноразово викликалися
співробітники міліції.

Суд заслухавши пояснення сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи,
приходить до висновку що первісний
позов ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та як законний представник в
інтересах малолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку ради про вселення та усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням - підлягає задоволенню,
зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку ради про визнання осіб такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6
(а.с.т.1а.с.16), з 06.12.1980 року, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію шлюбу (т.1а.с.14), після
реєстрації шлюбу, 07.05.1982 року ОСОБА_4
була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
(т.2а.с.13) у будинку за згодую власника та
той час ОСОБА_9 (батько відповідача
ОСОБА_6), який володів даним будинком на
підставі свідоцтва на право власності
№6818 від 22.06.1955 року. Від шлюбу у ОСОБА_4
та ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7
ОСОБА_1, яка була зареєстрована в
спірному будинку 16.11.1998 році. В
подальшому на підставі свідоцтва про
право власності за заповітом від 28.06.1995
року власником будинку АДРЕСА_1 став
ОСОБА_6 (а.с.8).

Відподвідно до ч.ч.1, 2 ст.156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК
України до членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позивачі ОСОБА_4, яка є вдовою сина
власника, ОСОБА_1, яка є онукою власника,
та її малолітня дитина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є правнучкою
вселилися в спірний будинок як члени
сім'ї власника та відповідно до ст. 156 ЖК
України вони набули рівного з іншими
членами сім'ї права користування жилим
приміщенням, оскільки не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Проте відповідно до ст.157 ЖК України
виселення членів сім'ї власника
будинку провадиться у судовому
порядку.

Із пояснень в судовому засіданні
сторін судом встановлено, що між
сторонами на протязі тривалого часу
існують неприязне ні стосунки з
приводу зловживання спиртними напоями
ОСОБА_4. Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що на земельної ділянці,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1
знаходяться 2 відокремлених житлових
будинки, будинок літ. А-1, в якому мешкає
відповідач ОСОБА_6 та будинок літ. Б-1, в
якому мешкали позивачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 (т.2а.с.8). В травні 2012 році між
сторонами виникла конфліктна ситуація,
після чого ОСОБА_6 з власної ініціативи
забив дошкою вхідні двері спірного
будинку, змінив замок хвіртки,
внаслідок чого із зазначеного часу
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були позбавлені
можливості проживати в цьому будинку.

Дані обставини підтверджується
сукупністю наявних в справі доказів, а
саме: залученими до матеріалів справи
фотографією вхідної двері спірного
будинку із фіксацією дошки, якою забиті
двері (т.1а.с.20), постановами про відмову
в порушенні кримінальної справи
(т.1а.с.18,19), згідно яких судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
зверталася до правоохоронних органів,
де зазначала, що відповідач ОСОБА_6 в її
відсутність забив вхідні двері в
будинок, чим обмежив доступ до її
особистих речей, а також проживанню за
місцем реєстрації. ОСОБА_6 категорично
відмовився її впускати до будинку,
мотивуючи тим, що цей будинок йому
належить на праві приватної власності,
при цьому поводився агресивно
влаштовуючи конфлікти. Дані обставини
також знайшли своє підтвердження з
пояснень допитаних у судовому
засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які
в судовому засіданні стверджували, що
між сторонами на протязі тривалого
часу існують неприязне ні стосунки, а
також їм відомо, а свідок ОСОБА_11 бачив,
як ОСОБА_6 вигнав з будинку ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, при цьому він голосно кричав, що
це його будинок, побив у будинку вікна
та забив дошкою вхідні двері у будинку.
Також він бачив як жінки неодноразово
намагалися зняти дошку з двері і ввійти
в будинок, проте знову виникала
конфліктна ситуація, він також бачив,
що за даною адресою неодноразово
викликалися співробітники міліції.

Не довіряти зазначеним показанням
свідків та матеріалам справи у суду
немає ніяких підстав, оскільки
зазначені показання є логічними,
повністю узгоджуються між собою, а
характер викладення цих показань
свідками у судовому засіданні
безперечно свідчить про те, що ці
показання не були заздалегідь
підготованими.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 внаслідок забиття вхідних
дверей спірного будинку дошкою та
зміни замка на хвіртки були позбавлена
можливості користуватися жилою площею
в спірному будинку без винесення
рішення суду, тобто із порушенням
встановленого порядку, у той час як є
членами сім'ї власника будинку, вони
відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України мають
право користуватися жилою площею в
цьому будинкі.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 в
позовній заяві стверджував, а його
представник в судовому засіданні
наполягав на тому, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1
на початку 2012 року залишили його
будинок та не проживають за вказаною
адресою, тому вони втратили право
користування жилим приміщенням.

Але з даними доводами суд погодитися не
може, оскільки, як було встановлено в
судовому засіданні із довідки (т.2а.с.6),
яка була надана суду саме позивачем та
його представником за зустрічним
позовом, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не
мешкають в даному будинку з 10 травня 2012
року (т.2а.с.6), що підтверджує доводи
відповідачів за зустрічним позовом, що
саме з даного часу вони, внаслідок
забиття вхідних дверей спірного
будинку дошкою та зміни замка на
хвіртки ОСОБА_6 були позбавлені
можливості користуватися жилою площею
в спірному будинку, а крім того дані
обставини спростовуються поясненнями
в судовому засіданні свідків, а саме
свідка ОСОБА_11, який в судовому
засіданні стверджував, що він бачив як
ОСОБА_6 вигнав з будинку ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, при цьому він голосно кричав, що
це його будинок, побив у будинку вікна
та забив дошкою вхідні двері у будинку.
Також він бачив як жінки неодноразово
намагалися зняти дошку з двері і ввійти
в будинок, проте знову виникала
конфліктна ситуація. Крім того, суд
приймає до уваги доводи самого ОСОБА_6
викладені в позовній заяві, що він
взагалі не бажав, щоб родина його
померлого сина мешкала разом з ним в
його будинку та вимагав від них, щоб
вони залишили його будинок.

Таким чином суд приходить до висновку,
доводи ОСОБА_6 викладені в позовній
заяві та його представника надані ним
безпосередньо в судовому засіданні, що
позивачки за первісним позовом
добровільно залишила спірний будинок з
початку 2012 року та з власної ініціативи
пішла проживати до чоловіків, яких вони
себе знайшли, не підтверджені жодними
доказами.

Що стосується доводів позивача за
зустрічним позовом в позовній заяві та
його представника в судовому
засіданні, а саме в тієї частині, що він
як власник даного будинку не надав
своєї згоди на вселення та реєстрацію
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, то дані доводи не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства, оскільки як було
встановлено, в судовому засіданні на
вселення та реєстрацію ОСОБА_4 в
спірний будинок його згода не потрібна
була, оскільки на той момент власником
будинку був батько ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на
підставі свідоцтва про право власності
№6818 від 22.06.1955 року, який і надавав дану
згоду. Що стосується, ОСОБА_1, то вона
мешкала в спірному будинку з батьками з
моменту народження, про що в домової
книзі є відповідна відмітка (т.2а.с.12), а
в подальшому була зареєстрована, тому
на вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Частиною 4 ст.60 ЦПК України
встановлено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Таким чином суд приходить до висновку,
що відмова ОСОБА_6 передати ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 ключів від будинку, хвіртки, а
також його дії, які полягають в забитті
вхідних дверей до будинку та його
заперечення проти проживання ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 в будинку суд розцінює як
незаконне створення відповідачем
ОСОБА_6 в порушення ст.ст.9, 154 ЖК України
перешкод для позивачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 в користуванні спірним жилим
приміщенням, що порушує їх право на
житло, гарантоване чч.1, 3 ст.47
Конституції України, в зв'язку з чим суд
вважає вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про
вселення, усунення перешкод в
користуванні житлом, зобов'язання
відповідача передати їм комплект
ключів від будинку, господарських
приміщень та хвіртки законними та
обґрунтованими.

На підставі викладеного, ст.ст.156 ЖК
України, ст.405 ЦК України, чч.1, 3 ст.47
Конституції України, керуючись ст.ст.10,
11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та як законний представник в
інтересах малолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та
піклування Київської районної у м.
Донецьку ради про вселення та усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Вселити ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та як законний представник в
інтересах малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 у будинок АДРЕСА_1 у м.
Донецьку.

Зобов'язати ОСОБА_6 не чинити перешкод
ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та як законний представник в
інтересах малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 в користуванні будинку
АДРЕСА_1 та передати комплект ключів
від вхідних дверей до будинку та
господарських приміщень та хвіртки.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя
особа Орган опіки та піклування
Київської районної у м. Донецьку ради
про визнання осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: