АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2763/14
Справа: № 626/532/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді -
Даниленка В.М.,

суддів: Малінської
С.М., Піддубного Р.М.,

при секретарі: Каменській
Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу судді Красноградського
районного суду Харківської області від
03 березня 2014 року за заявою ОСОБА_2,
заінтересовані особи: Орган опіки та
піклування Красноградської міської
ради, ОСОБА_3 про скасування рішення про
визнання фізичної особи недієздатною
та поновлення цивільної дієздатності
фізичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач заявник ОСОБА_2
звернувся до Красноградського
районного суду Харківської області з
вищезазначеною заявою, у якій вказував
на те, що рішенням Красноградського
районного суду Харківської області від
13.07.2011 року за заявою його матері ОСОБА_3
він був визнаний недієздатним.

Вказане судове рішення
обґрунтовувалось тим, що йому був
встановлений діагноз F-20, при
загостренні якого він потребував
періодичного догляду. Крім того, згідно
з висновком судово-психіатричної
експертизи від 22.06.2011 року він на той
час виявляв ознаки стійкого психічного
розладу у формі шизофренії та параної і
не здатний був за своїм психічним
станом усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними.

Проте, після проходження відповідного
лікування в Обласній психічній лікарні
№ 1 (с. Стрілече) він, заявник видужав, на
теперішній час його психічний стан
значно поліпшився і він в повному
обсязі здатний усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, а тому опіка
над ним, як недієздатною особою більше
не потрібна.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на практику Європейського суду з
прав людини, заявник ОСОБА_2 просив суд
скасувати рішення Красноградського
районного суду Харківської області від
13.07.2011 року про визнання його
недієздатною особою, поновити його
цивільну дієздатність, припинивши
встановлену над ним опіку ОСОБА_3, та
призначити по справі
судово-психіатричну експертизу для
встановлення його дійсного психічного
стану.

Ухвалою судді Красноградського
районного суду Харківської області від
03 березня 2014 року вищезазначена заява
ОСОБА_2 була повернута останньому, як
така, що подана до суду недієздатною
особою.

Не погодившись із таким процесуальним
рішення судді районного суду, заявник
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати наведену вище ухвалу судді
районного суду та зобов'язати
Красноградський районний суд
Харківської області розглянути по суті
його заяву про поновлення цивільної
дієздатності.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
ОСОБА_2 посилається на те, що повернення
поданої ним до суду заяви про
поновлення його цивільної
дієздатності без її розгляду є ні чим
іншим, як обмеженням у прямому доступі
до правосуддя та порушенням пункту 1
статті 6 Конвенції «Про захист прав
людини та основоположних свобод».

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
судді районного суду відповідно до ст.
303 ЦПК України, судова колегія вважає,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про повернення
заяви ОСОБА_2, суддя суду першої
інстанції виходив із того, що останній
не належить до тих осіб, за заявою яких
судом може розглядатися справа про
поновлення цивільної дієздатності
фізичної особи, сама вона, будучи
визнаною судом недієздатною, не має
цивільної процесуальної дієздатності
і не може самостійно звертатись до
суду.

Однак із таким висновком суду в цій
конкретній справі погодитися не можна.

Право на звернення до суду за судовим
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів - є одним із
важливіших конституційних прав
громадян та юридичних осіб.

Статтями 1, 2 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод, чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України «Про
міжнародне приватне право».

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд
вирішує справи відповідно до
Конституції України, законів України
та міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. У разі невідповідності
закону України міжнародному договору,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, суд
застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст.
8 ЦПК України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція) встановлює, що кожен
має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод ратифікована
Україною Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7
та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня
1997 року і набрала чинності для України
11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини,
юрисдикція якого поширюється на всі
питання тлумачення і застосування
Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції)
наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції
гарантує кожному право на подання до
суду скарги, пов'язаної з його або її
правами та обов'язками цивільного
характеру (рішення від 21 лютого 1975 року
у справі «Голдер проти Сполученого
Королівства» (п. 36). На це «право на суд»,
в якому право на доступ до суду є одним
з його аспектів, може посилатися кожен,
хто небезпідставно вважає, що
втручання у реалізацію його або її прав
цивільного характеру є неправомірним
(рішення від 13 жовтня 2009 року у справі
«Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п.
132).

Разом з тим, як зазначає Європейський
суд з прав людини, право на доступ до
суду не є абсолютним і може підлягати
обмеженням. Вони дозволяються
опосередковано, оскільки право на
доступ до суду «за своєю природою
потребує регулювання державою,
регулювання, що може змінюватися у часі
та місці відповідно до потреб і
ресурсів суспільства та окремих осіб»
(рішення від 28 травня 1985 року у справі
«Ешингдейн проти Сполученого
Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі
правила, держава користується певною
свободою розсуду.

В той же час згідно з усталеною
практикою Європейського суду з прав
людини застосовувані державою
обмеження в доступі особи до
національного суду не повинні
звужувати чи зменшувати залишені особі
можливості доступу до суду в такий
спосіб або такою мірою, що буде
нівельована сама суть права. Більше
того, встановлене державою обмеження
суперечитиме пункту 1 статті 6
Конвенції, якщо воно не має законної
мети і якщо не буде забезпечено
пропорційного співвідношення між
застосованими засобами та поставленою
метою (рішення від 21 вересня 1994 року у
справі «Фаєд проти Сполученого
Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого
1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти
Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня
2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти
Сполученого Королівства» (п. 98), рішення
від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші
проти Сполученого Королівства» (п. 93),
рішення від 12 липня 2001 р. у справі
«Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти
Німеччині" (п. 45).

У цьому контексті Європейський суд з
прав людини неодноразово наголошував,
що Конвенція покликана гарантувати не
теоретичні чи ілюзорні права, а права
практичні та ефективні (рішення у
справі «Вайт і Кеннеді проти
Німеччини» (п. 67), «Принц Ліхтенштейну
Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (п. 45).

У зв'язку з наведеним ст. 241 ЦПК України,
на яку послався суддя районного суду в
обґрунтування оскаржуваної заявником
ОСОБА_2 ухвали, не повинна
застосовуватися судом суто формально,
адже зазначена норма внутрішнього
національного законодавства безумовно
обмежує право на доступ до суду,
гарантоване пунктом 1 статті 6
Конвенції. Оскільки гарантоване
зазначеною нормою Конвенції право
доступу до суду повинне існувати та
бути ефективним у практичній
реалізації, суду слід ще на стадії
вирішення питання про прийняття заяви
перевіряти чи не суперечитиме ст. 6
Конвенції встановлене ст. 241 ЦПК
України обмеження з огляду на доводи
конкретної заяви, вживаючи всіх
передбачених цивільним процесуальним
законом засобів для з'ясування
об'єктивних обставин, які можуть
свідчити про поновлення у особи
здатності усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 13.07.2011
року за заявою матері ОСОБА_2 його було
визнано недієздатним.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд,
ухвалюючи рішення про обмеження
цивільної дієздатності фізичної особи
чи визнання фізичної особи
недієздатною, встановлює над нею
відповідно піклування або опіку і за
поданням органу опіки та піклування
призначає їй піклувальника чи опікуна.

Однак, як свідчить рішення
Красноградського районного суду
Харківської області від 13.07.2011 року (а.с.
6), цим судовим рішенням опіка над
ОСОБА_2 судом не встановлювалась і
опікун йому не призначався.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України у разі
визнання фізичної особи недієздатною
суд за поданням органу опіки та
піклування встановлює опіку над такою
особою та призначає їй опікуна.

Проте, матеріали справи, які надійшли
на розгляд до апеляційного суду, не
містять даних про те, що над ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку
встановлювалась опіка та йому
призначався опікун, який міг би
звернутися до суду з заявою про
поновлення цивільної дієздатності
ОСОБА_2 з підстав, передбачених ч. 4 ст. 241
ЦПК України.

З огляду на такі обставини цієї справи
суду першої інстанції слід було
відкрити провадження у цивільній
справі, перевірити посилання заявника
ОСОБА_2 на значне поліпшення його
психічного стану чи можливо навіть
повне видужання шляхом отримання
відповідного висновку
судово-психіатричної експертизи, за
результатами якої і вирішити питання
про задоволення заяви останнього чи
про залишення її без розгляду.

Не звернувши уваги на такі неординарні
обставини в цій справі та з формальних
підстав повернувши заяву ОСОБА_2 без
розгляду суддя суду першої інстанції
фактично відмовив йому у реалізації
гарантованого пунктом 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод права на розгляд
справи судом.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, оскаржувана ухвала судді
Красноградського районного суду
Харківської області від 03 березня 2014
року не може бути визнана цілком
законною й обґрунтованою, а тому судова
колегія вважає за необхідне на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
скасувати цю ухвалу судді районного
суду, як передчасну, а матеріали справи
за вищезазначеною заявою ОСОБА_2
направити на новий розгляд до того ж
суду першої інстанції для вирішення
питання щодо відкриття провадження у
цивільній справі відповідно до вимог
діючого цивільного процесуального
законодавства.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу судді Красноградського
районного суду Харківської області від
03 березня 2014 року - скасувати.

Матеріали справи за заявою ОСОБА_2,
заінтересовані особи: Орган опіки та
піклування Красноградської міської
ради, ОСОБА_3 про скасування рішення про
визнання фізичної особи недієздатною
та поновлення цивільної дієздатності
фізичної особи направити на новий
розгляд до того ж суду першої інстанції
для вирішення питання щодо відкриття
провадження у цивільній справі
відповідно до вимог чинного цивільного
процесуального законодавства.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно з моменту її
проголошення, є остаточною й
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: