Номер провадження 22-ц/775/1210/2014
Номер провадження 22-ц/775/1210/2014
Головуючий у 1 інстанції Марченко Л.М.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Резникової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
місті Краматорську Донецької області
на рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 04 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області про
стягнення моральної шкоди, завданої у
зв'язку з ушкодженням здоров'я під час
виконання трудових обов'язків,
В листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області про
стягнення моральної шкоди, завданої у
зв'язку з ушкодженням здоров'я під час
виконання трудових обов'язків.
Рішенням Краматорського
міського суду Донецької області від 04
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області на
користь ОСОБА_1 18 000 гривень.

З рішенням суду не погодилось
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області та
подало апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову. Апелянт
посилається на те, що позивач не довів у
судовому засіданні факту спричинення
йому моральної шкоди,
медико-соціальною експертною комісією
факт моральної шкоди не
встановлювався. До того ж, суд не
звернув увагу, що саме підприємство, на
якому працював позивач, є заподіювачем
шкоди, тому підстав для стягнення
моральної шкоди з Фонду не має.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
відповідача Вараксіна І.М. підтримала
доводи апеляційної скарги, просила її
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечував проти
доводів апеляційної скарги, просив
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення присутніх сторін, вивчивши
письмові матеріали справи в межах
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 спричинені моральні страждання,
пов'язані із ушкодженням здоров*я на
виробництві, через які вона змушена
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, продовжувати
лікування.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 з 2001 року знаходилась у
трудових відносинах з ВАТ
«Енергомашспецсталь», де 08 жовтня 2004
року під час виконання робіт у
киснево-розподільному пункті, через
загоряння та витік кисню їй були
завдані опіки. З цього приводу на
виробництві був складений акт по формі
Н-5 від 12 жовтня 2004 року та акт по формі
Н-1 №20 від 14 жовтня 2004 (а.с.5-8).

Висновком МСЕК 01157 серії ДОН-041 від
31 березня 2005 року ОСОБА_1 вперше
встановлено втрату 60 % професійної
працездатності та 3 групу інвалідності.
Зазначена група інвалідності та 55%
ступеню втрати професійної
працездатності були підтверджені при
останньому повторному огляді ОСОБА_1
згідно довідки МСЕК 085571 від 12 травня 2011
року (а.с. 1-12.18).

В зв'язку з цим, право на
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з нещасним випадком на
виробництві виникло у ОСОБА_1 починаючи
з 31 березня 2005 року, тобто під час дії
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який встановлював
обов'язок саме Фонду по відшкодуванню
шкоди, завданої працівникові
ушкодженням здоров'я внаслідок
трудового каліцтва чи професійного
захворювання.

Згідно із ст. 58 Конституції
України, Закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Тому дія п. 22 ст. 71 Закону України
«Про державний бюджет України на 2007
рік», яким зупинено на 2007 рік дію абз. 4
ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.
3 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей, на
правовідносини сторін не поширюється.

З тих самих підстав не
поширюється на правовідносини сторін
дія Закону України «Про внесення змін
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717-V у частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Із позовної заяви та матеріалів
справи вбачається, що моральні та
фізичні страждання ОСОБА_1 зазнала
внаслідок трудового каліцтва в
результаті якого втратила
працездатність.

Згідно з підп. „е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28
Закону України від 23 вересня 1999 року
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в редакції, що діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин, потерпілому від
нещасного випадку компенсується
моральна шкода за наявності факту
заподіяння цієї шкоди.

Як зазначив Конституційний Суд
України в п. 4.1. свого Рішення від 27
січня 2004 року по справі № 1-9/2004
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення Законом (1105-14)
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Крім того, ч. 3 ст. 34 цього Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин, передбачено, що
висновок МСЕК про встановлення
наявності чи відсутності спричинення
моральної шкоди особам, у яких
встановлено стійку втрату
працездатності внаслідок шкідливих
умов праці, не є обов'язковим, оскільки
спричинення моральної шкоди в таких
випадках є очевидним.

Таким чином, апеляційний суд вважає,
що доводи апелянта про відсутність
підстав відшкодування шкоди, її
недоведеності є безпідставними і
суперечать вимогам закону.

Визначаючи розмір суми, що
підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди, суд урахував характер
та ступінь моральних страждань
позивача, конкретні обставини справи,
виходячи із засад розумності та
справедливості, визначив таке
відшкодування в розмірі 18000 гривень та
навів в рішенні відповідні мотиви
стягнення саме такого розміру. Підстав
для її зменшення не вбачається.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді, на
правильність висновків суду вони не
впливають, тому апеляційний суд вважає,
що рішення суду слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу відхилити як
безпідставну.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області
відхилити.

Рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 04 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді