Справа № 0426/6258/2012
Провадження № 2/0182/188/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.04.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого- судді:
Троян Н.А.

при секретарі:
Смиковій Ю.В.

за участю позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

представників відповідачів:
ОСОБА_3, Дружиніна В.В., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконкому
Нікопольської міської ради, Відділу
земельних ресурсів Нікопольської
міської ради про визнання незаконними
Державного акту на право приватної
власності на землю та рішення
Нікопольської міської ради, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконкому
Нікопольської міської ради, Відділу
земельних ресурсів Нікопольської
міської ради про визнання незаконними
Державного акту на право приватної
власності на землю та рішення
Нікопольської міської ради.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначає, що під час слухання
цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до
неї про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
відновлення межі, на початку 2011 року
вона дізналася про приватизацію
матір'ю ОСОБА_6 - ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,0569 га. за адресою
АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що
відповідач ОСОБА_7 не мала право на
приватизацію зазначеної площі
земельної ділянки, адже відповідно до
її долі - 15/26 частин у домоволодінні,
вона могла претендувати на
приватизацію лише 525 кв.м. замість
приватизованих 569 кв.м.

Позивач також наполягає, що
жодних паперів, які б стосувалися
приватизації спірної суміжної
земельної ділянки вона не підписувала.

ОСОБА_7 було отримано державний акт про
право власності серії НП № 0001129,
виданий Нікопольським виконкомом
10.05.1999 року за № 6023, кадастровий номер
:03:044:0061 на підставі оскаржуваного
рішення Нікопольської міської ради.

20.10.2009 року ОСОБА_7 подарувала свою
частину будинку з приватизованою
земельною ділянкою своїй доньці ОСОБА_6

Позивач в судовому засіданні
наполягала на задоволенні позовної
заяви в повному обсязі, надавши по суті
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав і
пояснив, що приватизацією земельної
ділянки права ОСОБА_1 ніяким чином не
порушені. Позивач і відповідач
являються сусідами, а не
співвласниками домоволодіння. Крім
того, вважає, що позивач пропустила
строки позовної давності, оскільки ще 06
жовтня 1997 року чоловік позивача був
присутній при встановленні меж
земельної ділянки, що передається у
приватну власність та підписав
відповідний акт. Просив в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Представник виконкому
Нікопольської міської ради ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала і пояснила, що підстав для
визнання рішення Нікопольської
міської ради від 26.11.1997 року № 775 в
частині передачі земельної ділянки у
приватну власність і користування, не
має.

Представник відділу земельних
ресурсів Нікопольської міської ради
Дружинін В.В. вважає, що підстав для
задоволення позовних вимог не має,
оскільки Державний акт на право
приватної власності на землю ніяким
чином не порушує права позивача.

Вислухавши сторони, представника
позивача ОСОБА_2, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 153 ЗК України власник
не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_6 являється власником
15/26 частин будинку та земельної ділянки
розміром 0,0569 га, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування від 20.10.2009 року, укладеного
між ОСОБА_6 і ОСОБА_7, що підтверджується
договором дарування (а.с.4), витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а. с.58).

Позивач являється власником 11/21 частин
будинку з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно (а.с.10).

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю від 10
травня 1999 року, він виданий на ім."я
ОСОБА_7 Приватним нотаріусом ОСОБА_8 в
Державному акті зазначено, що ним
посвідчено договір дарування, на
підставі якого право власності на цю
земельну ділянку переходить до ОСОБА_6
(а.с. 56).

Позивач свою земельну ділянку не
приватизувала і не являється її
власником.

Згідно акту встановлення меж земельної
ділянки, що передається у приватну
власність від 06.10.1997 року, були
встановлені межі земельної ділянки, що
відводилася у приватну власність
колишньому власнику ОСОБА_9 за адресою
АДРЕСА_1. Цей акт був підписаний всіма
сусідами, в тому числі, як пояснила
позивач, і її чоловіком ОСОБА_1 (а.с.53).
Згідно рішення виконавчого комітету
Нікопольської міської ради народних
депутатів від 26.11.97 року № 775, ОСОБА_9
було передано у власність 0,0569 га, в
постійне користування 0,0009 га (а.с.91, 91
зворот).

ОСОБА_7 отримала вказану земельну
ділянку в порядку спадкування за
заповітом та отримала свідоцтво про
право на спадщину, видане 2-ю
Нікопольською державною нотаріальною
конторою від 05 березня 1999 року за
реєстром № 502 (а.с.4).

Позивач не змогла обґрунтувати яким
чином прийняте рішення Нікопольської
міської ради щодо приватизації
земельної ділянки АДРЕСА_1 в м. Нікополі
та Державний акт порушує, не визнає чи
оспорює її права свободи чи інтереси.
Позивач не є орендарем чи власником
сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_1 в
м. Нікополі.

Позивач в судовому засіданні в цій
частині пояснила, що відповідач ОСОБА_6
створила небезпеку, що буде порушено її
право, оскільки звернулася до суду з
позовом про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою. Але,
звернення до суду не є і не може бути
порушенням прав когось із сторін.
Позивач вправі надавати свої докази та
заперечення при розгляді зазначеної
справи.

Відповідно до ст. 140 ЗК України:
«Підставами припинення права
власності на земельну ділянку є:

а) добровільна відмова власника від
права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за
відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за
рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з
мотивів суспільної необхідності та для
суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом».

Позивач не навела жодних підстав,
передбачених ЗК України, чи іншими
законодавчими актами України, для
позбавлення ОСОБА_7 чи ОСОБА_6 права
власності на земельну ділянку АДРЕСА_1.

Не може бути підставою для задоволення
позовних вимог та обставина, що ОСОБА_7
приватизувала на земельній ділянці
АДРЕСА_1 загальною площею 910 кв.м. - 569
кв.м. замість 525 кв.м., відповідно до
своєї долі у власності в розмірі 15/26
часток. Адже, фактичний розмір
земельної ділянки складав не 910 кв.м. а
1599 кв.м. Крім того, розподіл площі між
співвласниками земельної ділянки
АДРЕСА_1 проведений самими
співвласниками і жодним чином не
зачіпає прав та інтересів позивача
ОСОБА_1, яка мешкає в сусідньому
домоволодінні АДРЕСА_1.

Отже посилання позивача на те, що
розміри земельних ділянок, що передані
у власність ОСОБА_7 і ОСОБА_6 не
відповідають розміру часток у
домоволодінні, не можуть бути прийняті
до уваги, як підстава для задоволення
позову, як і посилання на ст. 88 ЗК
України, яка регулює правовідносини
між співвласниками земельної ділянки.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що ще 06 жовтня 1997 року
чоловік позивача був присутній при
встановленні меж земельної ділянки, що
передається у приватну власність та
підписав відповідний акт, відколи і
знав про приватизацію сусідньої
земельної ділянки. З цього часу і
позивач могла дізнатися про її
приватизацію. Позивачем не наведено
ніяких аргументованих підстав вважати,
що вона не дізналася від чоловіка, з
яким спільно проживає в шлюбі про
приватизацію сусідньої земельної
ділянки.

При таких обставинах суд вважає,
що позивачем пропущений строк позовної
давності.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 104,153 ЗК України, ст.ст.
10,11,209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7,
ОСОБА_6, Виконкому Нікопольської
міської ради, Відділу земельних
ресурсів Нікопольської міської ради
про визнання незаконними Державного
акту на право приватної власності на
землю та рішення Нікопольської міської
ради, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з моменту
проголошення рішення через
Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області.

Суддя: Н. А. Троян