Єдиний унікальний номер 258/6842/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/940/2014
Головуючий 1 інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Мірута О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

20 січня 2014 року апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Дундар І.О.,

суддів Мірута О.А., Янчук Т.О.

при секретарі Чекіній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Кіровському районі м. Донецька на
рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 07 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському
районі м. Донецька, Державного
підприємства «Донецька вугільна
енергетична компанія» про
відшкодування моральної шкоди
завданої пошкодженням здоров'я,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 07 листопада 2013 року позов
ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському
районі м. Донецька на користь ОСОБА_1
одноразово 4500 гривень, в порядку
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків. В іншій
частині позову відмовлено.

Стягнуто з ДП «Донецька вугільна
енергетична компанія» на користь
ОСОБА_1 одноразово 3000 гривень, в порядку
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків. В іншій
частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим та ухвалено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт зазначає,
що обов'язок відшкодовувати моральну
шкоду покладено на підприємство, кошти
на здійснення страхування від
нещасного випадку не включаються до
складу Державного бюджету України та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням, потреби одної людини
ставляться вище, ніж потреби абсолютно
всіх інших громадян, обов'язкові
державні гарантії не скасовуються, а
замінюються обов'язком власника або
уповноваженого органу на
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві, різні
джерела покриття цих витрат не
впливають на право застрахованих осіб
на відшкодування моральної шкоди,
надання зворотної дії в часі таким
нормативно-правовим актам може бути
передбачено шляхом прямої вказівки в
законі чи НПА. НПА, які регулюють
діяльність Фонду немає такої вказівки
щодо обов'язку відшкодування моральної
шкоди потерпілим, проте у пп.7, 3
прикінцевих положень ЗУ № 1105-ХІV
передбачено, що відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 1 січня 2008 року.
Відповідач вважає, що позивачем не
доведений факт заподіяння моральної
шкоди, причинний зв'язок між травмами і
моральною шкодою, а також розмір
моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському
районі м. Донецька Левіна Н.О. доводи
апеляційної скарги підтримала, просила
задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду доводи апеляційної
скарги не визнав, просив її відхилити.

Представник Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія» Лабун Г.І. в судовому
засіданні апеляційного суду просила
апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача, представників
відповідачів, дослідивши матеріали
цивільної справи в межах апеляційного
оскарження, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
з 1973 року по 23. 08. 2011, позивач працював на
підприємстві вугільної промисловості -
шахта ім.Абакумова на гірничих посадах
- гірнорабочим підземним 5 розряду з
повним робочим днем під землею,
помічником начальника підземної
дільниці з повним робочим днем під
землею. Працюючи на вищевказаному
вугільному підприємстві з ним сталися
два нещасних випадки пов»язані з
виробництвом - 9 лютого 2002 року та 1
квітня 2006 року, що підтверджується
двома актами про нещасні випадки на
виробництві за формою Н-1: Акт № 6
затверджений 11 лютого 2002 року та Акт № 7
затверджений 4 квітня 2006 року. Згідно
довідки МСЕК від 18.06. 2003 року МСЕК-2
позивачеві встановлена втрата
професійної працездатності - 15%
безстроково внаслідок професійної
травми яка мала місце 09.02.2002 року.
Внаслідок пошкодження здоров»я
позивачу спричинена моральна шкода,
яка обумовлена моральними та фізичними
стражданнями, погіршенням життєвих
умов, що потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.
Викладене є підставою для
відшкодування позивачеві моральної
шкоди у відповідності до ст. 21 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Враховуючи вимоги
розумності, справедливості і
домірності завданої моральної шкоди
судом визначений розмір моральної
шкоди: що підлягає стягненню з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському
районі м. Донецька на користь ОСОБА_1 в
розмірі 4500 гривень ( за втрату 15%
працездатності) та з ДП «Донецька
вугільна енергетична компанія» в
розмірі 3000 гривень ( за втрату 10%
працездатності).

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія судів вважає, що з
такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
з 1973 року по 23. 08. 2011 року, позивач
працював на підприємстві вугільної
промисловості - шахта ім.Абакумова на
гірничих посадах - гірнорабочим
підземним 5 розряду з повним робочим
днем під землею, помічником начальника
підземної дільниці з повним робочим
днем під землею. Працюючи на
вищевказаному вугільному підприємстві
з ним сталися два нещасних випадки
пов»язані з виробництвом - 9 лютого 2002
року та 1 квітня 2006 року, що
підтверджується двома актами про
нещасні випадки на виробництві за
формою Н-1: Акт № 6 затверджений 11 лютого
2002 року та Акт № 7 затверджений 4 квітня
2006 року.

Згідно довідки МСЄК № 039450 від
05.06.2002 року МСЕК№ 2 міста Донецька
позивачу встановлено первинно 15%
втрати професійної працездатності.

Згідно довідки МСЕК № 056941 від 19.07. 2006
року МСЕК№ 2 міста Донецька позивачеві
встановлено 25% втрати професійної
працездатності ( 15%- по нещасному
випадку від 09.02. 2002 року, повторно, та 10%,
первинно, по нещасному випадку від
01.04.2006 року ) - з 19 липня 2006 року
безстроково.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачу
внаслідок отримання професійного
захворювання заподіяна моральна шкода,
яка полягає у душевних стражданнях, які
позивач отримав у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Даний висновок відповідає положенням
ст.23 ЦК України та Рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004, згідно з яким моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Апеляційний суд не може погодитись з
доводами Фонду про відсутність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки страховий
акт стався до набрання чинності
нормативними актами, на які
посилається відповідач у апеляційній
скарзі (щодо зупинення виплати та
виключення норм про відшкодування
моральної шкоди), оскільки відповідно
до ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК
України, акт цивільного законодавства
не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або
скасовує цивільну відповідальність
особи.

За змістом ст.ст. 21, 28, 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», які діяли на час
виниклих правовідносин, на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди. Доводи апеляційної
скарги про відсутність наявності факту
заподіяння позивачу моральної шкоди
спростовуються матеріалами справи.

Суд обґрунтовано послався на
положення ст.ст. 21, 28, 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
дійшов висновку про наявність факту
завдання позивачу моральної шкоди
внаслідок виробничої травми та стягнув
з відповідача на її відшкодування
грошову компенсацію.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди з Фонду,
суд урахував, що професійним
захворюванням позивачу завдані
моральні та фізичні страждання, він не
може вести звичайний спосіб життя, з
дотриманням вимог ч.3 ст.34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», а
саме, що позивач на 15% втратив
професійну працездатність та
враховуючи стан здоров'я позивача,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, стягнув
компенсацію у розмірі грн., та навів в
рішенні відповідні мотиви стягнення
моральної шкоди саме такого розміру.

Як вбачається з матеріалів справи,
огляд МСЕК про встановлення позивачу
вперше 15% втрати професійної
працездатності відбувся 05.06.2002 р.,
тобто до змін, внесених ЗУ «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.02.2007 року №717, якими з вищевказаного
Закону виключені положення, що
регулюють обов'язок відповідача по
відшкодуванню моральної шкоди.

Таким чином, в даному випадку
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Куйбишевському
районі м.Донецька повинно
відшкодовувати моральну шкоду.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи,
апеляційний суд вважає за можливе
погодитись з вказаним розміром
компенсації моральної шкоди.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314,315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському
районі м. Донецька відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 07 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: