У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Фірми Т.М.М.
- товариство обмеженою
відповідальністю про стягнення пені за
касаційною скаргою Фірми Т.М.М. -
товариство з обмеженою
відповідальністю на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 21 червня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 13 грудня 2006 року він уклав з
відповідачем інвестиційний договір
будівництва житлового будинку №
КУ/4Н-12-06 по АДРЕСА_1 (будівельна
адреса: АДРЕСА_2), предметом якого є
внесення ним інвестиції у розмірі 1 953 744
грн., що еквівалентно на день укладення
договору 386 880 доларів США по курсу НБУ,
у строк до 29 грудня 2006 року у
будівництво житлового будинку на
умовах даного договору. Згідно умов
договору відповідач по справі
зобов'язувався з використанням своїх
матеріалів здійснити весь комплекс
робіт по будівництву будинку, з
гарантуванням високої якості робіт,
які прямо або опосередковано
стосуються будівництва будинку і повну
відповідність будинку стандартам.
Відповідач отримав спеціальний дозвіл
(ліцензію) на проведення
будівельно-монтажних робіт та
підтверджує наявність всієї
необхідної дозвільної документації
для ведення будівництва. Після
виконання сторонами всіх зобов'язань
за договором підприємство відповідно
до законодавства передає у власність
інвестору нежитлове приміщення
загальною площею 161,2 кв.м у житловому
будинку за адресою: АДРЕСА_1 на першому
поверсі першої секції. Передача
вказаного приміщення у власність
інвестору здійснюється по акту
прийому-передачі приміщення, який
підписується повноважними
представниками сторін не пізніше ніж
через 60 днів після завершення
оздоблювальних робіт у приміщенні
інвестора. Позивачем сплачено
інвестиції у повному обсязі у
будівництво приміщення. Факт
завершення всіх будівельних та
оздоблювальних робіт як в цілому у
житловому будинку АДРЕСА_1, так і в його
окремих приміщеннях (нежитловому
приміщенні НОМЕР_1), підтверджується
актом готовності об'єкта до
експлуатації № 02 від 28 грудня
2010 року та сертифікатом відповідності
№ ХК 000373 від 31 грудня 2010 року.
Відповідач вищезазначене приміщення
НОМЕР_1 у власність позивача по акту
прийому-передачі приміщення фактично
не передав. Відповідно до п. п. 7.4 п. 7
договору у випадку порушення
підприємством своїх зобов'язань згідно
п. 6.2 більш ніж на 30 банківських днів
підприємство виплачує інвестору пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми фактично внесених інвестором
грошових коштів за кожен день
прострочення, починаючи з 31-го дня. Сума
нарахованої пені за період з 14 лютого
2012 року по 13 лютого 2013 року становить 294
075 грн. 84 коп., яку позивач просив
стягнути з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 21 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2013 року, позов задоволено.
Стягнуто з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ на
користь ОСОБА_3 пеню у сумі 294 075 грн. 84
коп. за невиконання зобов'язання по
інвестиційному договору № КУ/4Н-12-06
будівництва житлового будинку від 13
грудня 2006 року за період з 14 лютого 2012
року по 13 лютого 2013 року та судовий збір
у розмірі 2 940 грн. 76 коп.

У касаційній скарзі Фірма Т.М.М. -ТОВ,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивач сплатив
відповідачеві вартість інвестування
будівництва приміщення у житлового
будинку по АДРЕСА_1,
відповідач у строки визначені
договором вказане приміщення у
власність позивача не передав, тому має
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми фактично
внесених інвестором грошових коштів за
кожен день прострочення, починаючи з
31-го дня.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
матеріалах справи.

Судом установлено, що 13 грудня 2006 року
ОСОБА_3 уклав з Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ
інвестиційний договір № КУ/4Н-12-06
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1, предметом якого є внесення
інвестиції інвестором у будівництво
житлового будинку на умовах даного
договору, а відповідач зобов'язався
передати у власність інвестору
приміщення у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 для використання під
салон краси (а. с. 5-15).

ОСОБА_3 сплатив відповідачу інвестиції
у будівництво приміщення у повному
обсязі (а. с. 18), що не заперечується
відповідачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. п. 6.1 п. 6 інвестиційного
договору передача приміщення у
власність інвестору здійснюється по
акту прийому-передачі приміщення, який
підписується повноважними
представниками сторін не пізніше ніж
через 60 днів після завершення
оздоблюваних робіт у приміщенні
інвестора.

Факт завершення всіх будівельних та
оздоблювальних робіт як в цілому у
житловому будинку АДРЕСА_1, так і в його
окремих приміщеннях (нежитловому
приміщенні НОМЕР_1), підтверджується
актом готовності об'єкта до
експлуатації № 02 від 28 грудня 2010 року
(а. с. 19-25) та сертифікатом відповідності
№ ХК 000373 від 31 грудня 2010 року (а. с. 26).

У матеріалах справи доказів передачі
відповідачем вказаного приміщення у
власність позивача не має.

У п. п. 7.4 п. 7 договору зазначено, що у
випадку порушення підприємством своїх
зобов'язань, передбачених п. 6.1, більш
ніж на 30 банківських
днів підприємство виплачує інвестору
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми фактично внесених
інвестором грошових коштів за кожен
день прострочення, починаючи з 31-го дня.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Згідно з доданого позивачем розрахунку
пені за період з 23 березня
2012 року по 13 лютого 2013 року її розмір
становить 294 075 грн. 84 коп. (а. с.
27).

За таких обставин суди дійшли вірного
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску
позивачем строку позовної давності
звернення до суду та не застосування ч.
3 ст. 551 ЦК України не відповідають
обставинам справи та не ґрунтуються на
законі.

Судові рішення у справі ухвалені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, доводами
касаційної скарги не спростовані, тому
підстав для їх зміни чи скасування не
має.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Фірми Т.М.М. -
товариство з обмеженою
відповідальністю відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 21 червня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко