Єдиний унікальний номер 240/1342/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2539/2014
Єдиний унікальний номер 240/1342/13ц
Номер провадження 22ц/775/2539/14
Головуючий в першій інстанції Щербак
Доповідач Янчук Т.О.
12 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді Дундар І.О.,
суддів: Мірута О.А. , Янчук Т.О.
при секретарі Кіпрік Х.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Олександрівського районного
суду Донецької області від 03 лютого
2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільно нажитого майна,

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Олександрівського районного
суду Донецької області від 03 лютого
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого
майна відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
рішення суду скасувати, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
В обгрунтування доводів зазначила,
що судом не було враховано, що апелянт
перебувала з відповідачем в
фактичних шлюбних відносинах цей
факт не оспорювався відповідачем ,
тому необхідності у встановленні
факту проживання однією сім'єю не
було. ОСОБА_3 заперечував тільки
період спільного проживання з лютого
2011 року по березень 2011 року.
Страхові виплати які відповідач
отримав за шкоду спричинену його
здоров'ю являються спільно нажитим
майном, так як це було державне
страхування, а не за рахунок
особистих коштів ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено,
що 27 квітня 2009 року за договором
купівлі-продажу житлового будинку
ОСОБА_3 придбав у власність жилий
будинок з надвірними побудовами та
спорудами, розташований в АДРЕСА_1
вартістю 30000 грн. Суд вважав, що
оскільки позивачка не довела обставини
та час спільного проживання з
відповідачем, крім того доказами по
справі підтверджено придбання
зазначеного будинку за особисті
кошти відповідача, тому дійшов до
висновку про відмову у задоволені
позовних вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явилися про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
телефонограмами №1686,1700
зареєстрованими в журналі
телефонограм).

Згідно до ч.2 ст.305 ЦПК.України
неявка сторін або інших осіб, які
береть участь у справі, належним
чином повідомлених про час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивачки про визнання спірного
майна спільною власністю сторін, суд
дійшов до висновку, що позивачкою не
доведено обставини та період
спільного проживання однією сім'єю з
відповідачем . Крім того судом
встановлено, що спірний будинок,
придбано за особисті кошти
відповідача, тому зазначений будинок
належить особисто ОСОБА_3 Вказаний
висновок суду відповідає доказам по
справі, ґрунтується на нормах
матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного
кодексу України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім»єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Звернувшись до суду з позовом,
позивачка наполягала на тому, що з 2004
року і до 15 березня 2010 року вони з
відповідачем проживали однією сім'єю,
під час сумісного проживання , придбали
жилий будинок АДРЕСА_1

З матеріалів справи, вбачається, що
проти чого не заперечував відповідач
, що за період з 2004 року по листопад
2010 року він проживав спільно з
позивачкою. В цей період у них
народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Однак відповідач заперечував , що мав
постійні сімейні стосунки з
позивачкою, в інший період
зазначений ОСОБА_2 Позивачка належними
доказами по справі вказані обставини
не довела .

У пункті 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що при застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

В той же час відповідач, не заперечуючи
факту проживання з відповідачкою в
період з 2004 року по листопад 2010 року,,
заперечував проти факту однією
сім'єю з відповідачкою в інший
період ; докази на підтвердження факту
перебування з позивачем у фактичних
шлюбних відносинах, зокрема,
відповідне судове рішення, в
матеріалах справи відсутнє, а в межах
даної справи позовна вимога про
встановлення факту перебування з
відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах позивачем не заявлялась.

З огляду на наведене правових підстав
для визнання даного майна спільною
сумісною власністю та його розподілу
не має.

До аналогічних висновків, які є
обов»язковими на підставі положень
ст.360-7 ЦПК України, дійшов Верховний Суд
України в постанові від 20 лютого 2012
року у справі N 6-97цс11, (при застосуванні
ст. 74 СК слід виходити з того, що ця
норма поширюється на випадки, коли
чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, які
притаманні подружжю. Для визначення
осіб як таких, що перебувають у
фактичних шлюбних відносинах, для
вирішення майнового спору на підставі
ст. 74 СК суд повинен встановити факт
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу в період,
упродовж якого було придбано спірне
майно).

Крім того, з доказів по справі
вбачається, що спірний жилий будинок
було придбано 27 квітня 2009 року
відповідачем за 30 000 гривень. Грошова
сума, обумовлена договором
купівлі-продажу була сплачена
відповідачем за рахунок особистих
коштів , які були перераховані йому
на особистий рахунок 09 квітня 2009
року відділенням виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
м.Добропілля як страхову виплату в
розмірі 38133 грн. 15 квітня 2009 року 38000
грн. було знято вкладником. ( а.с.25,26).

Позивачкою інше джерело спільних
коштів з відповідчем, які б могли
були використані для придбання
спірного будинку не надано.

Відповідно до ч.5 ст.57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є страхові
суми, одержані нею, ним за обов'язковим
особистим страхуванням, а також за
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
приватною власністю кожного з них, у
зв'язку з чим доводи апеляційної
скарги про неправильне застосування
положень ч.5 ст.57 СК України на
висновки суду не впливають.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують, підстав для її
задоволення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.307 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Олександрівського районного
суду Донецької області від 03 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
Судді :