Справа № 367/8694/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/2076/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 23
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті», третя
особа- Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Надра», ОСОБА_2 про
визнання права власності, визнання
договору укладеним та зобов'язання
передати технічну документацію,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року позивачка
звернулася із вказаним позов та
просила визнати за нею право власності
на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2;
визнати укладеним договір
купівлі-продажу цієї квартири між нею
та ТОВ «Аверс-сіті»; зобов'язати
відповідача передати їй технічну
документацію (технічний паспорт) на
вказану квартиру.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.03.2011
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за участю ТОВ
«Аверс-Сіті», було укладено договір
відступлення права вимоги за
Попереднім договором від 17.09.10 № Е 244,
відповідно до якого позивачка набула
права вимоги до відповідача за цим
договором. Оскільки позивачка
здійснила відшкодування за
відступлення права вимоги за
попереднім договором на користь
третьої особи у розмірі 643 631, 59 грн., то
вона вважає, що вона набула всі права та
обов'язки за Попереднім договором.

Позивачка вказує, що будинок, складовою
частиною якого є вищевказана квартира,
був введений в експлуатацію 16.09.2011року,
але договір купівлі-продажу квартири
та акт приймання-передачі майнових
прав на квартиру між нею та
відповідачем до цього часу не укладено,
хоча вона неодноразово зверталася до
відповідача з вимогою підписати з нею
договір купівлі-продажу та акт
приймання, і передати їй відповідні
документи на квартиру, яка залишилася
без виконання.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 23 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язано ТОВ
«АВЕРС-СІТІ» передати ОСОБА_1 технічну
документацію (технічний паспорт) на цю
квартиру. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з цим рішенням,
представник ПАТ «КБ Надра» звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
у позові, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
позивачка набула майнові права на
спірну квартиру, а відповідачем
заперечується визнання права
власності за нею на це майно. Також,
оскільки попередній договір не був
нотаріально посвідчений, то він у
відповідності до вимог ст. 640 ЦК України
не є укладеним, тому місцевий суд
відмовив у задоволенні вимог щодо
визнання договору укладеним.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 17.09.2010 року між
ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-Сіті» в простій
письмовій формі було укладено
попередній договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2, за умовами якого
ОСОБА_2 було передано ТОВ «Аверс-Сіті»
забезпечувальний внесок у розмірі 643
631,59 грн. (а.с.12-14).

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 даного договору
відповідач зобов'язався в подальшому
укласти та належним чином оформити
договір купівлі-продажу квартири і
передати ОСОБА_2 у власність (продати)
квартиру після введення в експлуатацію
об'єкту капітального будівництва, у
складі якого знаходиться квартира та
оформлення відповідних
правовстановлюючих документів.

Відповідно до п.6.1. вказаного
Попереднього договору сторони
домовилися, що кінцевий термін
укладання Основного договору є термін,
що не може перевищувати 60 (шістдесят)
робочих днів від дня отримання
продавцем акту державної комісії про
введення в експлуатацію завершеного
будівництва та правовстановлюючих
документів продавця на об'єкт продажу,
але не пізніше 31.03.2011р.

02.03.2011 року між позивачем ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, за участю ТОВ «Аверс-Сіті», було
укладено договір відступлення права
вимоги № 1, відповідно до якого
позивачка набула права вимоги за
Попереднім договором на укладення
основного договору щодо придбання
спірної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Згідно рішення Виконавчого комітету
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 22.09.11 № 270 яким було дано
доручення КП КОР «Ірпінське бюро
технічної інвентаризації» оформити та
видати поквартирно свідоцтва про право
ТОВ «Аверс-Сіті» на квартири введеного
в експлуатацію будинку за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Судом встановлено, що основний договір
купівлі-продажу спірної квартири та
акт приймання-передачі майнових прав
на квартиру між позивачем та
відповідачем до цього часу не укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Колегія суддів вважає, що за попереднім
договором купівлі-продажу у позивачки
не виникло і не може виникнути право
власності на спірну квартиру, оскільки
правова природа таких договорів
передбачає лише зобов'язання у
майбутньому укласти і належним чином
оформити основний договір
купівлі-продажу майна на умовах і у
порядку, встановленому цим договором. У
випадку ухилення однією із сторін від
укладення основного договору
наступають правові наслідки,
передбачені самим попереднім
договором або положеннями ч. 2 ст.635 ЦК
України.

Також, суд першої інстанції, визнаючи
право власності за позивачкою на
спірну квартиру, помилково керувався
Законом України «Про інвестицій
діяльність», оскільки укладений між
сторонами попередній договір не є
інвестиційним договором.

Згідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Крім того, позивачкою не надано суду
будь-яких належних доказів того, що
вона зверталася до відповідача з
вимогою про укладення з нею договору
купівлі-продажу та передачі їй
відповідних документів на квартиру. А
оскільки будинок, складовою частиною
якого є спірна квартира, було введено в
експлуатацію ще в 2011 році, то у
відповідності до ч. 3 ст. 635 ЦК України
попередній договір слід вважати
припиненим.

Однак, суд першої інстанції
вищевказаного не врахував, в порушення
ст. 213 ЦПК України не звернув увагу
на те, що позивачка за попереднім
договором не набула права власності на
спірну квартиру, а порушення умов цього
договору передбачають інші наслідки, а
не визнання права власності на
квартиру, тому рішення місцевого суду є
необґрунтованим в частині визнання за
ОСОБА_1 права власності на спірну
квартиру та передачі їй технічної
документації на неї.

При цьому, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні вимог щодо визнання
укладеним договору купівлі-продажу
цієї квартири між ОСОБА_1 та ТОВ
«Аверс-Сіті», оскільки попередній
договір укладений без дотримання вимог
ст. 657 ЦК України в частині
обов'язкового нотаріального
посвідчення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог на підставі ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
відмову у задоволенні цих вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 23 січня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання права власності та
зобов'язання передати технічну
документацію скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: