АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/774/3247/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Скиба С.А.
Справа № 207/3964/13-ц
Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Макарова М.О.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська від 13 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" про
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку,-

В С Т
А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом та просив ухвалити
рішення, яким стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в
сумі 286,80 грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку у сумі 43216 грн.,

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що він працював на
посаді станційного працівника
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця». Наказом
від 17 травня 2011 року звільнений за п. 3
ст. 40 КЗпП України. Остаточний
розрахунок з ним не проведено,
підприємство не виплатило нараховану
йому заробітну платню та заробіток за
час затримки розрахунку.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 13 січня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні
частково. Стягнено з ДП
«Придніпровська залізниця» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 286,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду в частині
відмови в задоволенні його позовних
вимог та ухвалити в цій частини нове
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду слід
частково скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював
на посаді станційного працівника
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» . Наказом
від 17 травня 2011 року ОСОБА_1 звільнений
за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Державне
підприємство «Придніпровська
залізниця» нарахувало позивачеві
розрахунок у сумі 286 гривень 80 копійок .

Відповідач щодо заборгованості по
заробітній платі в сумі 286,80 грн. не
заперечує.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку , суд виходив з того, що
відсутня вина власника у невиплаті
суми при звільненні, оскільки позивач
за трудовою книжкою після звільнення
не звернувся , про що складено акт від 17
травня 2011 року , а зарплатна карта
позивача була закрита згідно листа
Державного підприємства «
Придніпровська залізниця від 18 травня
2011 року.

Однак , з такими висновками погодитись
не можна.

Згідно до положень ст. 117 КЗпП України
передбачено відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні , а
саме: в разі невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як вбачається з виписки з карти ,
відкритої на ім.»я позивача ( ар. сп. 19-20)
, відповідачем на неї зараховувались
грошові кошти 19 травня 2011 року у сумі 440
грн. та 25 травня 2011 року 700 грн. , тобто
вже після звільнення позивача.
Виконання даних операцій
підтверджується і розрахунковим
листом ( ар. сп. 18) , з якого також
вбачається , що позивачу для видачі
підлягає сума 286 грн.80 коп. Тобто дана
сума могла бути виплачена позивачу
через картку , але не була виплачена.
Таким чином відповідач мав би нести
відповідальність перед позивачем
згідно вимог ст. 117 КЗпП України.

Однак , Рішенням Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
дано офіційне тлумачення положень
статті 233 Кодексу законів про працю
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 117, 237 - 1- цього Кодексу.

Так , Конституційний Суд України
визначив, що в аспекті конституційного
звернення положення частини першої
статті 233 Кодексу законів про працю
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 116, 117, 237 -1 цього Кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним не
розрахувався.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувся до суду з даним
позовом 5 вересня 2013 року ( ар. сп. 2) , а
про порушення свого права знав з
моменту видачі йому довідки від 19
серпня 2011 року , а виходячи з вище
наведеного - він пропустив тримісячний
строк для звернення до суду за захистом
свого порушеного права.

Виходячи з вище наведеного , колегія
суддів вважає за необхідне змінити
формулювання підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині стягнення середньої
заробітної плати за весь час затримки
розрахунку з ним в зв»язку з пропуском
строку , наданого для звернення в суд за
захистом свого порушеного права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309,315,316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Баглійського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 13 січня 2014 року змінити в частині
обґрунтування підстав відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку , а в решті -
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення, але
може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді