Єдиний унікальний номер 230/9947/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/786/2014
Головуючий 1 інстанції Юшков М.М.
Доповідач Папоян В.В.
5 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
Головуючого - Біляєвої О.М.,
Суддів: Папоян В.В., Мальованого Ю.М.,
При секретарі - Саєнко В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Єнакіївського міського суду Донецької
області від 5 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
Єнакіївської міської ради, третя особа
відділ приватизації житла
Єнакіївської міської ради про визнання
недійсною приватизації, -
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом на
обґрунтування якого зазначив, що він
зареєстрований та мешкає у квартирі
АДРЕСА_1 з 1992 року. Спірна квартира
згідно рішення Єнакіївської міської
ради від 18 листопада 1992 року надавалася
у користування йому на склад сім'ї з
трьох осіб, у тому числі колишньої
дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_4
Рішенням Єнакіївського міського суду
від 25 грудня 1995 року для сторін
визначено порядок користування цим
жилим приміщенням. В 2013 році йому стало
відомо, що відповідачка не отримавши
його згоди, приватизувала частину
квартири, чим порушила його права як
користувача жилого приміщення. Вважає,
що приватизація спірної квартири була
проведена з порушенням його прав та
порушенням ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду» і просив
визнати приватизацію квартири
недійсною.

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 5 грудня 2013
позовні вимоги задоволено. Визнано
недійсною приватизацію частини
квартири АДРЕСА_1 яка складається з
кімнати 20-4 площею 16,5 мІ.

Не погодившись з вказаним рішенням
відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. На обґрунтування апеляційної
скарги посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема зазначає, що висновки
суду не відповідають встановленим по
справі обставинам, судом не враховано,
що позивач на час приватизації
квартири не був членом її сім'ї, а тому
його згода на приватизацію виділеної
їй частини квартири не була потрібною.
Вказує, що задовольняючі вимоги суд
помилково послався на п. 25 Наказу
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству № 56
від 15 вересня 1992 року, оскільки на час
проведення приватизації квартири
вказана норма не була чинною.

ОСОБА_2, як особа, яка не приймала участі
по справі, але вважає, що суд вирішив
питання про її права та обов`язки,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову. На
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на невірне застосування
судом норм матеріального права. Та
зазначає, що вона на підставі договору
дарування частки квартири від 27 грудня
2011 року є власником спірного жилого
приміщення.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_1 та її представник доводи
апеляційної скарги підтримали, просили
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційного суду підтримала доводи
своєї апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не
з'явилися, про дату та час розгляду
справи повідомлені, що підтверджується
наявними в матеріалах справи поштовими
повідомленнями та заявою позивача про
розглянути справу у його відсутність.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали цивільної
справи та доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового з таких підстав.

При розгляді справи судом встановлено,
що на підставі ордеру № 103 від 23
листопада 1992 року квартира АДРЕСА_1
надана у користування позивачу на
склад сім'ї з трьох осіб: основний
квартиронаймач - ОСОБА_3, його дружина -
ОСОБА_1 та донька - ОСОБА_4

Шлюб між сторонами розірвано про що в
Книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено відповідний актовий запис №
716 від 25 грудня 1995 року.

Рішенням Єнакіївського міського суду
від 25 грудня 1995 року визначено порядок
користування вказаним жилим
приміщенням та виділено у користування
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ізольовану кімнату
площею 16,5 мІ, ОСОБА_3 - ізольовану
кімнату площею 12 мІ та запропоновано
ЖРУ Єнакіївського ПРЖО укласти з
кожним окремі договори житлового
найму.

Рішенням виконавчого комітету
Єнакіївської міської ради від 21 лютого
1996 року № 99 були відкрити окремі
особові рахунки: ОСОБА_3 - на ізольовану
кімнату площею 12 мІ та ОСОБА_1 - на
ізольовану кімнату площею 16,5 мІ.

25 квітня 1996 року ОСОБА_1 звернулася до
органу приватизації с заявою про
передачу їй у власність займаного
жилого приміщення. На підставі
розпорядження № 69 від 12 травня 1996 року
відділом приватизації житлового фонду
при Єнакіївській міській раді видано
свідоцтво на право власності на житло
№ 627 від 12 травня 1996 року на ім'я ОСОБА_1
та ОСОБА_5 відповідно до якого останнім
на підставі спільної часткової
власності належить по 29/100 частини
кімнати 20-4 площею 16,5 мІ. в квартирі
АДРЕСА_1.

Задовольняючі позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є основним квартиронаймачем
квартири АДРЕСА_1. Судовим рішенням у 1995
році було визначено лише порядок
користування спірною квартирою та
окремий ордер на жиле приміщення
відповідачем не отримувався. Та
оскільки при проведенні приватизації
порушено вимоги ч.2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», а саме приватизація
частини квартири проведена без
відповідної згоди ОСОБА_3, то
приватизація частини квартири порушує
його права.

Але з таким висновком суду не можна
погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» відповідно до якого
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
спільну часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Проте з матеріалів справи убачається,
що на час проведення приватизації, а
саме 12 травня 1996 року, сторони шлюб між
сторонами розірвано, про що свідчить
актовий запис від 25 грудня 1995 року.
Рішення суду Єнакіївського міського
суду від 25 грудня 1995 року було
визначено порядок користування
спірним жилим приміщенням та рішенням
виконавчого комітету Єнакіївської
міської ради від 21 лютого 1996 року № 99
були відкрити окремі особові рахунки:
ОСОБА_3 - на ізольовану кімнату площею 12
мІ та ОСОБА_1 - на ізольовану кімнату
площею 16,5 мІ. Тобто кожна сторона стала
наймачем окремої кімнати у спірній
квартирі.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» до об'єктів приватизації
належать квартири багатоквартирних
будинків, одноквартирні будинки,
житлові приміщення у гуртожитках
(житлові кімнати, житлові блоки
(секції), кімнати у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів (далі - квартири
(будинки), які використовуються
громадянами на умовах найму.

Таким чином висновок суду, що при
проведенні приватизації частини
квартири, а саме кімнати 20-4 площею 16,5
мІ, наймачем якої є відповідач,
необхідно була згода позивача, який є
наймачем іншої ізольованої кімнати,
чим порушено його права, є помилковим
та рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Але вирішуючи питання щодо вимог
апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційний
суд виходить з того, що доводи її
апеляційної скарги про те, що ухвалене
судом рішення стосується її прав та
обов'язків, не ґрунтуються на законі, а
тому подана нею апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

За таких обставин рішення суду у
відповідності до ст.. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

В
И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 5 грудня 2013 року
скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Єнакіївської міської ради про
визнання приватизації недійсною
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: