У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Хилевича С.В.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі на рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі, третя особа -
Клесівська селищна рада, про
встановлення факту постійного
проживання в зоні гарантованого
добровільного відселення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року позов ОСОБА_1 до УПФ України в
Сарненському районі, третя особа -
Клесівська селищна рада про
встановлення факту постійного
проживання в зоні гарантованого
добровільного відселення задоволено.

Встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_1 з 30 квітня 1991 року по
02 січня 1992 року в АДРЕСА_1.

УПФ України в Сарненському районі
подало апеляційну скаргу,
покликаючись, що рішення суду прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи.

Вказують, що досліджені у судовому
засіданні докази не доводять факту
проживання ОСОБА_1 саме із 30 квітня 1991
року по 02 січня 1992 року у смт. Клесів
Сарненського району Рівненської
області.

Зазначають, що у трудовій книжці ОСОБА_1
значиться факт безперервної роботи з 02
листопада 1987 року по 01 серпня 1992 року в

________________________________________________________________________
_________________

Провадження № 22ц-787/731/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Власик Н.М.

Суддя-доповідач:
Демянчук С.В.

установі, яка знаходилася на території
Естонії - що прямо суперечить заявленим
вимогам позивачки.

Крім того вказують, що показання
свідків про період проживання
позивачки саме з весни 1991 року є
сумнівними, адже із 1991 року пам"ятати
чітко дати і періоди проживання є
неможливим.

Просили рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

У судовому засіданні представник УПФ
України в Сарненському районі,
підтримавши апеляційну скаргу
повністю, надала пояснення в межах її
доводів.

ОСОБА_1, її представник, представник
Клесівської селищної ради
заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликалася на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Звертаючись до суду з позовом про
встановлення факту постійного
проживання в період з 30 квітня 1991 року
по 02 січня 1992 року в АДРЕСА_1 ОСОБА_1
вважає, що вона має право на пільги щодо
зменшення пенсійного віку відповідно
до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 55 вищезазначеного
Закону особи, які постійно проживають,
чи постійно працювали або працюють у
зоні гарантованого добровільного
відселення, пенсії із зменшенням
пенсійного віку надаються за умови, що
вони станом на 1 січня 1993 року проживали
або відпрацювали в цій зоні не менше 3
років.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
вона перебувала у відпустці по догляду
за дитиною на території Клесівської
селищної ради в визначений період, тому
є такою, що постійно проживала в
смт.Клесів, тобто в зоні гарантованого
добровільного відселення.

Щодо даних висновків, суд першої
інстанції навів відповідні мотиви і
докази, з якими погоджується і
апеляційна інстанція, оскільки такий
висновок суду ґрунтується на вимогах
закону та здобутих доказах.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_1 від 01 травня 1991 року - а.с.
14).

Довідкою про заробітну плату від
18 грудня 2013 року та випискою установи
ЮМ- 422/2 підтверджується, що з 22 червня 1990
року по 26 жовтня 1991 року ОСОБА_1
перебувала у частково оплачуваній
відпустці по догляду за дитиною, а
також з 27 жовтня 1991 року по 01 серпня
1992року - без збереження заробітної
плати (а.с. 27-29).

З акту про встановлення факту
проживання від 10 серпня 2012 року
вбачається, що комісія Клесівської
селищної ради дійшла висновку про
проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. з
30 квітня 1991 року (а.с. 30).

Довідкою КЗ «Клесівська районна
лікарня» підтверджується, що син
позивачки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, почав
спостерігатись у лікаря-педіатра
Клесівської міської поліклініки з 05
вересня 1991 року. Історією розвитку
дитини підтверджується факт
перебування матері та дитини на
прийомі у лікаря 05 вересня1991 року (а.с.
39-43).

Зазначениі письмові докази
узгоджуються і з показаннями свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11, які підтвердили суду, що після
смерті ОСОБА_4, яка була свекрухою
позивачки, остання залишилася постійно
проживати в Клесові, бо потрібно було
доглядати за свекром.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що обставини постійного
проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого
добровільного відселення, яке включено
до Переліку радіоактивно забруднених
населених пунктів внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС з 30 квітня 1991 року
по 02 січня 1992 року в АДРЕСА_1
підтверджені належними доказами, які є
достатніми та переконливими для
підтвердження зазначених обставин.

Записи в трудовій книжці та довідці про
заробітну плату не можуть виключати
факт постійного проживання в
зазначеному населеному пункті.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких належних та
заслуговуючих на увагу доказів, які б
спростовували висновки суду,
відповідач суду не надав та в
передбаченому законом порядку
висновки суду не спростував.

Ооскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
та, зважаючи, що не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі відхилити.

Рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 25 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий суддя:
С.В.Демянчук

Судді :
С.П. Ковалевич

С.В. Хилевич