АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2610/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Максюта Ж.І. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів :
Кочкової Н.О., Слоквенка Г.П.

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 січня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" про
визнання дій незаконними, визнання
договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
послався на те, що 18 липня 2007 року між
ним та відповідачем був укладений
кредитний договір № DNZ0АЕ00000227, за
умовами якого банк надав, а ОСОБА_2
отримав у кредит грошові кошти у сумі 11
096,99 доларів США у вигляді не
поновлюваної кредитної лінії з
цільовим призначенням та 3 315,00 доларів
США на сплату платежів, зі сплатою 0,84%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, 0,14% від
суми виданого кредиту щомісяця в
період сплати, строком повернення
кредитних коштів до 19 липня 2010 року. 05
листопада 2008 року ОСОБА_2 отримав листа,
яким банк повідомляв про підвищення
відсоткової ставки до 12,12 % на рік, на
який позивач написав на надіслав на
адресу відповідача заперечення проти
одностороннього підвищення
відсоткової ставки та пропозицію щодо
укладання додаткового договору, чого
не було зроблено. У зв'язку з зазначеним
ОСОБА_2 звернувся до суду з даним
позовом та просив суд визнати
незаконними дії банку щодо підвищення
відсоткової ставки, а також просив
визнати недійним укладений між
сторонами 18 липня 2007 року договір (а. с.
3-7).

Представник відповідача у
судовому засіданні просив суд
застосувати строк позовної давності до
даного спору у зв'язку з його пропуском
позивачем.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 січня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" про визнання дій
незаконними, визнання договору
недійсним - відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним
рішенням, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій, ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та просить
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судом першої
інстанції, 18 липня 2007 року між ним та
відповідачем був укладений кредитний
договір № DNZ0АЕ00000227, за умовами якого
банк надав, а ОСОБА_2 отримав у кредит
грошові кошти у сумі 11 096,99 доларів США у
вигляді не поновлюваної кредитної
лінії з цільовим призначенням та 3 315,00
доларів США на сплату платежів, зі
сплатою 0,84% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, 0,14% від
суми виданого кредиту щомісяця в
період сплати, строком повернення
кредитних коштів до 19 липня 2010 року (а.
с. 11-15).

Відповідно до пояснень, наданих
позивачем у судовому засіданні, 05
листопада 2008 року він отримав лист,
яким відповідач повідомляв про
підвищення відсоткової ставки за
укладеним між сторонами 18 липня 2007 року
договору до 12,12% на рік, починаючи з 01
листопада 2008 року (а. с. 19).

Навесні 2009 року на адресу ОСОБА_2
надійшов інформаційний
лист-повідомлення від ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо наявності у позивача
простроченої заборгованості перед
банком за кредитним договором №
DNZ0АЕ00000227 від 18 липня 2007 року, загальний
розмір якої станом на 11 березня 2009 року
складає 314,00 доларів США (а. с. 24).

ОСОБА_2 у судовому засіданні місцевого
суду пояснив, що з часу отримання ним
даного повідомлення починається
порушення його прав відповідачем.
Також зазначив, що на даний час ОСОБА_2 у
повному обсязі виконано умови
укладеного між ним та банком
кредитного договору, та відсутня
будь-яка заборгованість перед банком
за спірним кредитним договором, а також
вказав, що не вважає, що ним був
пропущений строк звернення до суду з
даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
КБ «Приватбанк» звернувся до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет застави в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNZ0АЕ00000227 від 18 липня 2007 року, яка
станом на 29 січня 2014 року не розглянута
(а. с. 22, 23).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд 1 інстанції виходив із того,
кредитний договір між сторонами був
укладений 18 липня 2007 року, підвищення
відсоткової ставки за ним відбулось з 01
листопада 2008 року, порушення прав
ОСОБА_2, як він зазначив у судовому
засіданні, відбулось навесні 2009 року,
коли банк повідомив про наявність
простроченої заборгованості, яка
виникла у позивача перед відповідачем
за вказаним кредитним договором, а до
суду з даним позовом ОСОБА_2 звернувся у
січні 2014 року, а від так, місцевий суд
дійшов обгрунтованого висновку, що
ОСОБА_2 був пропущений трирічний строк
для звернення до суду з даною позовною
заявою, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК
України є підставою для відмови в
позові.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Крім того, приймаючи рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
місцевий суд також виходив з того, що
позивач визнав, що укладення спірного
договору дійсно відбулось, він отримав
у кредит передбачені договором грошові
кошти та виконав умови даного договору,
на думку ОСОБА_2, у повному обсязі.

За таких обставин суд 1 інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позову, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки,
в основному, зводяться до переоцінки
доказів по справі, хоча згідно із ст. 212
ЦПК України виключне право оцінки
доказів належить суду 1 інстанції.

Окрім того, апелянт у своїй скарзі не
наводить поважних причини пропуску
строку на звернення до суду, що стало
підставою для відмови місцевим судом у
позові, а лише обґрунтовує, на його
думку, неправомірність дій банку та
власну незгоду з такими діями.

Посилання апелянта на порушення судом
норм процесуального права -
спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
наданих доказів, підстав для виходу за
межі апеляційної скарги не вбачається,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: