Машівський районний суд Полтавської
Справа № 540/291/14-ц
Номер провадження 2/540/112/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року. Машівський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді
Кравець С.В.

за участю: секретаря
Кольвашенко А.В.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Машівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_3 про стягнення збитків та
моральної шкоди, -

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в
судовому засіданні 26 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у березні 2014 року позивач звернулася до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що рішенням Машівського
районного суду від 15.03.2011 на її користь
з відповідачів стягнуто, солідарно, 36597
грн. основного боргу, інфляційних втрат
- 4682, 69 грн., та 3 % річних в розмірі 1545, 47
грн., а всього 42825, 16 грн. , а також в
рівних частках судовий збір. Дане
рішення суду звернено до виконання, і в
ході виконавчого провадження
відповідачами сплачено 5060 грн. Разом з
тим, оскільки у боржників не
встановлено майна на яке можливо
звернути стягнення, постановою від
16.10.2013 виконавчий лист повернуто, а з
18.12.2013 виконавче провадження відкрите
повторно. Залишок боргу на
сьогоднішній день складає 37977, 11 грн.,
натомість внаслідок зволікання з його
виконання вона зазнала матеріальних
втрат від їх знецінення, а також
збитків внаслідок порушення грошового
зобов'язання. За судовим рішенням з
відповідачів стягнуто інфляційні
втрати та 3% річних по грудень 2010 року, а
тому з січня 2011 року по лютий 2014 року
відповідачами завдано збитків,
виходячи з остаточної суми 37977, 11 грн.
Крім цього, діями відповідачів їй
завдано моральної шкоди, оскільки вона
не може користуватися своєю власністю,
так як рішення суду залишається не
виконаним близько 3 років. За цей період
вона не мала змоги повернути борг
родичам, переживала, вживала заходів
для повернення боргу, не мала
можливості забезпечити відпочинок
своїм дітям, позичала гроші на їх
лікування. У зв'язку з наведеним
позивач просить стягнути з
відповідачів, солідарно, на її користь
збитки, пов'язані з інфляцією за час
невиконання зобов'язань 2 110, 41 грн., 3%
річних - 3506, 42 грн., моральну шкоду в
розмірі 5000 грн. та стягнути судові
витрати.

В судовому засіданні позивач та її
представник наполягають на
задоволенні позову з підстав
викладених у позовній заяві

Відповідачі позов визнають частково,
не заперечують проти сплати збитків,
але з урахуванням наданих чеків, проти
стягнення моральної шкоди заперечують
у зв'язку відсутністю для цього
підстав.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані докази, прийшов до
наступного висновку.

Судом установлено, що на підставі
рішення Машівського районного суду від
15.03.2011 з відповідачів, солідарно, на
користь позивачки стягнуто за угодою
від 04.01.2009р.: 36597 грн. - основного боргу,
4682, 69 грн. - інфляційних втрат та 3%
річних - 1545, 47 грн. станом на грудень 2010
року (а.с. 7-8).

За наслідками даного рішення 06.04.2011р.
видано виконавчий лист, який позивачем
звернено до виконання. Після
повернення виконавчого документа
стягувачу на підставі постанови від
16.10.2013, виконавче провадження відкрито
повторно 18.12.2013 (а.с. 5-6, 9).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки у законі відсутня така
правова підстава припинення
зобов'язань як постановлення судового
рішення, а тому в даному випадку
відповідачі не звільняються від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та кредитор не
позбавлений права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, вказана норма поширюється
лише на випадки прострочення грошового
зобов'язання, а не на суми, які
нараховані внаслідок його
прострочення за судовим рішенням, а
тому інфляція та 3% річних повинні
нараховуватися на суму основного боргу
без урахування вже нарахованих
інфляційних страт, 3% річних та сум
судового збору, оскільки їх
нарахування на ці суми призведе до
подвійного притягнення відповідачів
до юридичної відповідальності та буде
порушенням їх прав встановлених ст. 61
Конституції України.

У позовній заяві позивач вказала, що
відповідачами з січня 2012 року по
серпень 2013р. сплачено 5060 грн. Натомість
з наданих відповідачем-2 чеків
вбачається, що позивачем не було
враховано сплату відповідачами у 2011
році боргу в розмірі 1800 грн., у
листопаді 2013 року 420 грн. та у січні 2014 р.
200 грн. (а.с. 33, 35).

Надані відповідачем чеки по сплату
коштів у 2010 році, суд не приймає до
уваги, оскільки вони вже були враховані
при постановленні судового рішення
15.03.2011, а решта чеків були враховані
позивачем.

Виходячи з наданих сторонами доказів,
суд приходить до висновку, що за весь
період після постановлення рішення
суду від 15.03.2011 відповідачами було
сплачено коштів на загальну суму 7480
грн. (5060+1800+420+200).

Доводи представника позивача про
включенням до сум сплачених позивачу і
виконавчого збору, не підтверджено
жодними належними доказами. Крім того,
з огляду на те, що всі кошти
направлялися виключно на адресу
позивачки, а не перераховувалися на
рахунок виконавчої служби, а тому суд
їх визнає безпідставними.

Даючи оцінку розрахунку позивача
викладеному у позові, суд приходить до
висновку, що він проведений не вірно,
оскільки включав також попередньо
нараховані судом інфляційні втрати, 3%
річних та суми судового збору та не
враховував всі сплачені кошти
відповідачами, а тому розрахунок
інфляційних втрат, слід проводити
виключно із розміру заборгованості,
тобто, основна сума заборгованості
станом на 15.03.2011 складає - 36797 грн. і від
цієї суми, при розрахунку за кожен рік,
слід відняти 1800 грн. - сплачених
відповідачем у 2011 році, потім 4050 грн.
сплачених у 2012 році, 1530 грн. - у 2013 році
та у січні 2014 - 200 грн.

Крім цього, з огляду на те, що позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідачів інфляційних втрат за
період з січня 2011 року по лютий 2014 року
та 3% річних з січня 2011 року по 13.03.2014р., а
тому суд враховує індекси інфляції: за
2011 рік - 104, 6, за 2012 рік - 99, 8, за 2013 рік - 100,
5 та за січень-лютий 2014 року - 100, 8 (100, 2х100,
6/100).

Таким чином, розрахунок інфляційних
втрат буде таким:

1) 36797-1800=34997

34997х104, 6/100= 36606, 86-34997=1609, 86 грн.(за 2011 рік);

2) 34997-4050=30947

30947х99, 8/100= 30885, 11 (оскільки зазначена
сума з урахуванням індексу інфляції є
меншою ніж дійсна заборгованість, а
тому за 2012 рік індекс інфляції судом не
враховується);

3) 30947- 1530=29417

29417х100, 5/100=29564, 09 грн. - 29417=147, 09 грн. (за
2013 рік);

4) 29417-200=29217

29217х 100, 8/100=29450, 74-29217=233, 74 грн. (за
січень-лютий 2014).

Виходячи з викладеного загальний
розмір інфляційних втрат з січня 2011
року по лютий 2014 року становить 1990, 69
грн. (1609, 86 +147, 09+ 233, 74).

Вирішуючи питання про стягнення 3%
річних, суд враховує кількість днів
прострочення вказаних позивачем у
позовній заяві за кожен рік, що не
суперечить вимогам законодавства,
зокрема за 2011 рік складає - 275, за 2012 та
2013 роки по 365 днів та з січня 2014 року по
13.03.2014р. - 72 дні.

Таким чином, розрахунок 3% річних буде
таким:

1) 34997грн. х (3% х 275/365)/100% = 790,93 грн. (за
2011 рік);

2) 30947 грн. х (3% х 365/365)/100% = 928,41 грн.
(за 2012 рік);

3) 29417грн. х (3% х 365/365)/100% = 882,51 грн. (за
2013 рік);

4) 29217 грн. х (3% х 72/365)/100% = 172,38 грн. (з
січня по 13.03.2014 року).

За таких обставин, загальний розмір 3%
річних складає 2774, 23 грн.
(790,93+928,41+882,51+172,38).

Виходячи з викладеного та з огляду на
невиконання до цього часу
відповідачами своїх зобов'язань за
угодою від 04.01.2009р. про повернення
коштів позивачу за товар, суд приходить
до висновку, що позов ОСОБА_1 у цій
частині підлягає частковому
задоволенню, у зв'язку чим з
відповідачів на користь позивачки слід
стягнути на підставі ст. 625 ЦК України
за період з січня 2011 року по лютий 2014
року - 1990, 69 грн. інфляційних втрат, та за
період з січня 2011 року по 13.03.2014р. 3%
річних в розмірі 2774, 23 грн.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що відповідач-1 змінила
прізвище внаслідок укладення шлюбу з
ОСОБА_5 на ОСОБА_3, що вбачається з
наданого нею паспорту, а тому в
подальшому її прізвище у рішенні слід
зазначити ОСОБА_3.

Стосовно вимог позивача про стягнення
вказаних збитків з відповідачів
солідарно, суд вважає слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 541 ЦК України,
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

В той час, за змістом статті 542 цього
Кодексу, якщо у зобов'язанні беруть
участь кілька боржників, кожен з них
повинен виконати обов'язок у рівній
частці, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного
законодавства.

З рішення Машівського районного суду
від 15.03.2011р. вбачається, що в договорі
між сторонами була відсутня вказівка
на солідарний обов'язок відповідачів.

За таких обставин, оскільки договором
між сторонами не встановлена солідарна
відповідальність боржників, вони мають
можливість виконати його в рівних
частках, так як предмет зобов'язання не
є неподільним, а тому суд приходить до
висновку, що відповідачі повинні нести
рівну відповідальність за спричинення
даних збитків позивачу, тобто в рівних
частках.

Щодо доводів позивача про стягнення на
її користь з відповідачів моральну
шкоду внаслідок невиконання судового
рішення суд зазначає наступне.

Так, статтею 23 ЦК України передбачено
право особи на відшкодування моральної
шкоди та визначено 4 підстави з яких
вона виникає. Натомість зазначає норма
не передбачає такої підстави
відшкодування моральної шкоди як
невиконання судового рішення.

Крім цього, як уже звертав суд увагу у
своєму рішенні від 15.03.2011 позивач не має
права на відшкодування моральної шкоди
внаслідок невиконання зобов'язання,
оскільки її стягнення як законом так і
угодою від 04.01.2009р. не передбачено.

За таких обставин у задоволенні позову
в цій частині слід відмовити за
безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки позов задоволено частково, а
тому з відповідачів на користь
позивачки підлягає стягненню судовий
збір, в рівних частках, в розмірі по 103, 53
грн. з кожного

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. 625 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_3 про
стягнення збитків та моральної шкоди -
задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_3, в рівних
частках, на користь ОСОБА_1 за угодою
від 04.01.2009р., інфляційні втрати в
розмірі 2774, 23 грн. та 3 % річних в розмірі
1990, 69 грн., а всього по 2382, 46 грн. з
кожного.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_3, в рівних
частках, на користь ОСОБА_1 сплачений
нею судовий збір в розмірі по 103, 53 грн. з
кожного.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Машівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особою, яка не була присутньою під час
проголошення рішення в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
у випадку його оскарження, після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та
підписано 28 березня 2014 року

Суддя: