АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №676/4665/13-ц
Провадження №22-ц/792/784/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді
Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки
В.М., Грох Л.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.,

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 10 лютого
2014 року за позовом ОСОБА_1 до товариства
з додатковою відповідальністю
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" про стягнення
середньомісячного заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним
позовом вказував, що рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду від 17 червня 2011 року з ВАТ
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" на його
користь стягнуто 599 грн.95 коп.
компенсації за невикористану
відпустку за 45 календарних днів у
відповідності до наказу №157 від 02
грудня 2000 року та 387 грн.23 коп.
заробітної плати за листопад 2002 року, а
всього 987 грн.18 коп. Про виплату йому
відповідачем 05 вересня 2012 року
вказаної суми через виконавчу службу
взнав лише у грудні 2012 року. Рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду від 19 липня 2013 року стягнуто з ТзДВ
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" на його
користь 1606 грн.14 коп. компенсації
втрати частини заробітної плати, в
зв'язку із затримкою термінів її
виплати за період з 30 листопада 2002 року
по 05 вересня 2012 року. 21 січня 2014 року
відповідач провів з ним розрахунок по
даній сумі. З урахуванням
________________________________________________________________________
_____________________

Головуючий у першій інстанції: Семенюк
В.В.
Категорія: 51,53

Доповідач: Варвус Ю.Д.

викладеного просив стягнути за весь
час затримки розрахунку середній
заробіток, який щорічно або кілька
разів на рік збільшувався.

Після неодноразових уточнень та
збільшень позовних вимог, ОСОБА_1
просив стягнути з ТзДВ
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" на його
користь середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, а саме: з 01 грудня 2002 року по
21 січня 2014 року в розмірі 173862 грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 лютого 2014 року в позові
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до прийняття незаконного
судового рішення. Вказує на те, що
питання процесуальних строків було
предметом дослідження під час розгляду
справи, по якій ухвалено рішення від 19
липня 2013 року, що набрало законної сили,
тому ці обставини не підлягали
доказуванню згідно ч.3 ст.61 ЦПК України.
Судом першої інстанції не досліджено
дати повідомлення про отримання коштів
та про проведений з ним остаточний
розрахунок. Не вірно визначено, що
компенсація втрати частини заробітної
плати не є складовою невиплаченої
заробітної плати.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата усіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться у
день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.25
постанови Пленуму Верховного Суду
України №13 від 24 грудня 1999 року „Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці",
непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а отже
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач з 30 грудня 1974 року працював на
різних посадах на
Кам'янець-Подільському
електромеханічному заводі (тепер
товариство з додатковою
відповідальністю
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод"). Наказом №157
К від 02 грудня 2002 року звільнений з
заводу по переводу на ПП „Пульс" з 30
листопада 2002 року.

Судом встановлено, що позивачу при
розрахунку не були виплачені усі
належні йому при звільненні кошти.
Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 17 червня 2011
року з ВАТ „Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" на користь
ОСОБА_1 стягнуто 599 грн.95 коп.
компенсації за невикористану
відпустку за 45 календарних днів та 387
грн.23 коп. заробітної плати за листопад
2002 року, а всього 987 грн.18 коп. Дане
рішення суду виконувалося в
примусовому порядку. Зазначена сума
міським відділом державної виконавчої
служби Кам'янець-Подільського
міськрайонного управління юстиції
була стягнута з ТзДВ
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" і
перераховані на рахунок ОСОБА_1 згідно
платіжного доручення №2985 від 22 серпня
2012 року, а зараховані на рахунок
стягувача в ПАТ „ПРИВАТБАНК" 05 вересня
2012 року. Постановою державного
виконавця від 26 вересня 2012 року
виконавче провадження було закінчено в
зв'язку з виконанням виконавчого
документу, копія якої направлена
стягувачу ОСОБА_1 та боржнику ТзДВ
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" 27 вересня 2012
року за вих.№22267.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, випискою з
особового рахунку, довідками міським
відділом ДВС Кам'янець-Подільського
міськрайонного управління юстиції від
17 липня 2013 року та від 14 березня 2014 року,
постановою державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
від 26 вересня 2012 року.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач допустив
затримку розрахунку при звільненні
позивача з роботи за період з 30
листопада 2002 року по 05 вересня 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України -
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012
вирішено, що в аспекті конституційного
звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Як встановлено судом, відповідач
розрахувався з позивачем 05 вересня 2012
року (кошти поступили на картковий
рахунок ОСОБА_1). Судом також
встановлено, що з означеним позовом до
суду ОСОБА_1 звернувся лише 11 лютого 2013
року.

Оцінивши зібранні у справі докази, суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову про
стягнення середньомісячного заробітку
за час затримки розрахунку із-за
пропуску позивачем встановленого ст.233
КЗпП України трьохмісячного строку
звернення до суду з даним позовом.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 19 липня 2013
року, яким стягнуто з ТзДВ
„Кам'янець-Подільський
електромеханічний завод" на користь
ОСОБА_1 1606 грн.14 коп. компенсації втрати
частини заробітної плати, в зв'язку із
затримкою термінів її виплати було
виконано в січні 2013 року, не впливає на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, в якому судом
дана оцінка вказаним обставинам.

Докази про дати здійснення
перерахування сум невиплаченого
розрахунку при звільненні з роботи та
закінчення виконавчого провадження по
виконанню рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду від 17 червня 2011 року вірно оцінені
судом як обставини, що є свідченням
того, що ОСОБА_1 дізнався або повинен
був дізнатися про проведення
відповідачем з ним фактичного
розрахунку і доводи скарги не
спростовують даних обставин і
висновків суду першої інстанції з
цього приводу.

Оскільки судом при розгляді даної
справи правильно встановлені та
перевірені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
тому судова колегія приходить до
висновку, що підстав для зміни чи
скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Ю.Д. Варвус