Єдиний унікальний номер 256/3843/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1091/2014
Апеляційний суд Донецької області
в складі : головуючого - судді
суддів
Кіянової С.В., Іванової А.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВЕСИ» на
рішення Калінінського районного суду
м.Донецька від 27 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВЕСИ»,
третя особа ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої пошкодженням здоров»я,

В С Т А Н
О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду 20.05.2013 р. з позовом до ТОВ «ВЕСИ»,
третя особа ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої пошкодженням здоров»я,
посилаючись на те, що 23.12.2002 р. на
вул.Петровського в м.Донецьку ОСОБА_2,
який знаходився у трудових відносинах
з ТОВ «Веси» і керував автомобілем
«Шкода-Феліція» реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належить ТОВ «Веси»,
здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ
2110 реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого вона
як пасажир автомобіля ВАЗ 2110 була тяжко
травмована. ТОВ «Веси» на підставі
рішень суддів ріхних інстанції в
період з 2005 року відшкодовує їй
матеріальну шкоду, завдану
пошкодженням здоров»я. В період з 24.08.2011
року до 29.08.2011 року вона черговий раз
проходила стаціонарне лікування і в
подальшому проходить лікування,
внаслідок чого понесла витрати на
придбання ліків у розмірі 4 851,84 грн.
Позивач просила стягнути з ТОВ «Веси»
на її користь у відшкодування
матеріальної шкоди витрати на
лікування у розмірі 4 851,84 грн.

Рішенням Калінінського
районного суду м.Донецька від 27
листопада 2013 року задоволено частково
позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕСИ» про
відшкодування шкоди, завданої
пошкодженням здоров»я.

Стягнуто з ТОВ «ВЕСИ» на
користь ОСОБА_1 у відшкодування
матеріальної шкоди витрати на
лікування у розмірі 4 660,83 грн. та
судовий збір на користь держави у
розмірі 220,37 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі
відповідач ТОВ «Веси» просить рішення
суду скасувати та відмовити позивачу у
задоволенні позову, оскільки судом
першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано, що позивачем не надано
доказів причинного зв»язку між її
лікуванням сахарного діабету у період
з 24.08.2011 року до 29.08.2011 року з наслідками
травми, отриманої під час
дорожньо-транспортної пригоди. Суд не
звернув увагу на те, що за попередніми
рішеннями судів стягувалися на користь
позивача витрати, пов»язані з
лікуванням травми опорно-рухливого
апарату, яку ОСОБА_1 отримала під час
дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Третя особа підтримав доводи
апеляційної скарги відповідача і
просив її задовольнити.

Позивач та представник
позивача в судове засідання не
з»явилися, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Заслухавши доповідача,
пояснення представника відповідача та
третьої особи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу
відповідача слід задовольнити, рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_1 до ТОВ «Веси» про відшкодування
витрат на лікування, суд першої
інстанції виходив з того, що 23.12.2002 року
на вул.Петровскього в м.Донецьку
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю водія ОСОБА_2, який керував
автомобілем «Шкода-Феліція», належним
ТОВ «ВЕСИ» і здійснив зіткнення з
автомобілем ВАЗ-2110 реєстраційний номер
61 Т57ВТ, яким керував ОСОБА_3, внаслідок
чого пассажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_1
була травмована. Вина водія ОСОБА_2,
який знаходився у трудових
правовідносинах з ТОВ «ВЕСИ» не
оспорюється сторонами. Рішенням судів
різних інстанції у 2005, 2009, 2011 та 2012 роках
у відшкодування шкоди позивачу
стягувалися суми на відшкодування
шкоди, завданої пошкодженням здоров»я.
10.03.2009 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу
інвалідності. Позивач в період з 24.08.2011
року до 29.08.2011 року перебувала на
лікуванні з діагнозом цукровий діабет 2
типу, середньої тяжкості,
субкомпенсація. Згідно довідки від
09.12.2011 р. позивач потребує постійного
медикоментозного лікування наступними
медичними препаратами : глебомед,
дібікор, лезінопріл, індол, панангін,
тест-смужки. Позивачем обгрунтовані
витрати на лікування у розмірі 4 660,83
грн., вітрати на суму 191,01 грн. не
підтверджені, тому позов задоволено
частково.

Проте, з такими висновками
суду першої інстанції повністю
погодитися неможливо, оскільки вони
суперечать вимогам закону.

Суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
виникли між сторонами правовідносини
регулюються ст.ст. 450, 455, 441 ЦК України (в
редакції 1963 року)

Так, відповідно до ст.450 ЦК
України організації і громадяни,
діяльність яких пов'язана з підвищеною
небезпекою для оточення (транспортні
організації, промислові підприємства,
будови, власники автомобілів та ін.),
зобов'язані відшкодувати шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, якщо не доведуть, що шкода
виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.455 ЦК України
в разі заподіяння каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я організація чи
громадянин, відповідальні за шкоду,
зобов'язані відшкодувати потерпілому
заробіток, втрачений ним внаслідок
втрати або зменшення працездатності, а
також відшкодувати витрати, викликані
ушкодженням здоров'я (посилене
харчування, протезування, сторонній
догляд тощо).

Відповідно до п.2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» з наступними
змінами розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що відповідно до статей 440 і 450
ЦК шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

З матеріалів справи
вбачається, що позивач ОСОБА_1 була
травмована внаслідок
дорожньо-транспортної події, яка
відбулася 23.12.2002 року з вини водія
ОСОБА_2, який знаходився у трудових
правовідносинах з ТОВ «Веси» і курував
під час ДТП автомобілем Шкода - Філіція,
належним ТОВ «Веси». Внаслідок
травмування позивач періодично
проходить лікування і внаслідок
знаходження на стаціонарному
лікуванні в період з 24.08.2011 року до
29.08.2011 року нею було витрачено на
придбання ліків 191,01 грн. та 18 391,90
російських рублів, що станом на 17.05.2013
року складає 4 660,83 грн. (а.с.1-2, 32-55).

Рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 07.11.205 року,
скасовано рішення Петровського
районного суду м.Донецька від 04.08.2005
року та стягнуто з ТОВ «ВЕСИ» на
користь ОСОБА_1 витрати на лікування у
розмірі 4 810 грн. та 925 грн. за втрачений
заробіток. Відмовлено у стягненні
витрат за сторонній догляд (а.с.15-19).

Рішенням Петровського
районного суду м.Донецька від 17.09.2009
року стягнуто з ТОВ «Веси» на користь
ОСОБА_1 вартість майбутнього
санаторно-курортного лікування,
вартість медичних препаратів,
втрачений заробіток за період з 15.08.2003
року до 09.03.2009 року та з 01.03.2009 року
щомісячно довічно стягнуто по 1 575 грн. У
відшкодуванні моральної шкоди
відмовлено. Але, рішенням апеляційного
суду Донецької області від 10.01.2012 року
скасовано частково вказане рішення
суду першої інстанції і у задоволенні
позову про стягнення майбутніх витрат
на санаторно-курортне лікування та
втраченого заробітку ОСОБА_1 -
відмовлено, в іншій частині рішення
суду залишено без зміни. (а.с.20-26).

Рішенням Петровського
районного суду м.Донецька від 05.04.2011
року стягнуто з ТОВ «Веси» на користь
ОСОБА_1 витрати на лікування у розмірі 2
857,62 грн. за період з вересня 2009 року до
листопада 2010 року (а.с.27).

Проте, суд першої інстанції
не звернув увагу на те, що в теперешній
час позивач ставить питання про
стягнення витрат на лікування у
зв»язку із знаходженням на
стаціонарному лікуванні в період з
24.09.2011 року до 29.08.2011 року з діагнозом
сахарний діабет середньої тяжкості,
субкомпенсація та в подальшому
лікуванні зазначеної хвороби. Позивачу
було рекомендовано лікування
наступними засобами : глибомет,
дибикор, тіоктоцид, індал, конкор,
диротон, контроль клікемій, грандаксин
(а.с.28).

Згідно довідки Наталіївської
дільничої лікарні Ростовської області
(Росія) від 09.12.2011 року ОСОБА_1 потребує
постійного медикоментозного лікування
наступними засобами : глебомед,
дибикор, лезиноприл, індал, панангин,
тест - смужки (а.с.29).

Позивачем на підтвердження
придбання вказаних медичних
препаратів надано рецепти, товарні
чеки та чеки про понесенні витрати,
зазначені медичні препарати
призначені для лікування сахарного
діабету (а.с.32-55, витяг з інструкцій).

Відповідно до ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем не надано
жодних доказів того, що винекнення
хвороби сахарний діабет та його
лікування пов»язано будь-яким чином з
наслідками травми, отриманої ОСОБА_1
під час дорожньо-транспортної пригоди
23.12.2002 року..

За таких обставин, у суду
першої інстанції не було підстав для
задоволення позову ОСОБА_1, оскільки не
встановлено причинного зв»язку між
виникненням та лікуванням хвороби
сахарний діабет з наслідками її
травмування під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини відповідача.

Рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено з порушенням
вимог матеріального та процесуального
права підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову позивачу у
задоволенні позову.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, апеляційний суд

В И
Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «ВЕСИ»
задовольнити.

Рішення Калінінського
районного суду м.Донецька від 27
листопада 2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВЕСИ»,
третя особа ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої пошкодженням здоров»я.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :