Єдиний унікальний номер 270/7245/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1757/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Суханова
Доповідач - Папоян В.В.
5 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
головуючого судді: Біляєвої О.М.,
суддів: Папоян В.В., Мальованого Ю.М.,
при секретарі: Саєнко В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Центрально-міського районного суду
м.Макіївки Донецької області від 10
січня 2014 року по справі за заявою
ОСОБА_1, заінтересована особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговельна мережа
Обжора» про встановлення факту, що має
юридичне значення, -
Рішенням Центрально-міського
районного суду м.Макіївки Донецької
області від 10 січня 2014 року у
задоволені заяви ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
заявник надав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати як таке,
що не відповідає вимогам діючого
законодавства. На обґрунтування якої
зазначає, що суд помилково дійшов до
висновку, що законодавством не
передбачено встановлення фактів
викладених ним у заяві та не врахував
положення ч.2 ст. 256 ЦПК України, якою
передбачена можливість встановленні
інших фактів, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначеного
іншого порядку їх встановлення.
Оскільки встановлення факту необхідно
для встановлення противоправних дій
ТОВ «ТМ Обжора», то просив ухвалити
нове, яким задовольнити його заяву.

В судовому засіданні апеляційного суду
заявник доводи апеляційної скарги
підтримав, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове.

Представник ТОВ «Торговельна мережа
Обжора» у судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторони, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню
частково, рішення суду - скасуванню, а
заява - залишенню без розгляду з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви
про встановлення факту, що має юридичне
значення, суд першої інстанції,
керуючись ст.. 256 ЦПК України виходів з
того, що заявник звернувся до суду з
заявою про встановлення фактів,
встановлення яких не належить до
юрисдикції суду та чинним
законодавством передбачено інший
порядок вирішення спірного питання.

Між тим, з таким висновком суду не
можна погодитися в повній мірі.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234 та п.5 ч.1
ст. 256 ЦПК України суд розглядає в
порядку окремого провадження справи
про встановлення фактів, якщо згідно із
законом вони породжують юридичні
наслідки. Перелік фактів, які можуть
встановлюватися судом зазначено уст. 256
ЦПК України. Згідно ст..256 ЦПК України
передбачена можливість встановленні
інших фактів, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначеного
іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1, на підставі ст. 256 ЦПК України,
звернулася з заявою до суду про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, а саме: факту перебування на
робочому місце заявника та інших осіб,
фіксування обліку прибуття та вибуття
працівників ТОВ «ТМ Обжора», факту
перебування на відповідному об'єкті,
факту складання відповідних
документів та надання ТОВ «ТМ Обжора»,
з яким він перебував у трудових
відносинах, до суду завідомо недійсної
інформації, і зазначав в заяві на те, що
встановлення юридичних фактів
необхідне для підтвердження
противоправності дій ТОВ «ТМ Обжора»,
притягнення винних осіб до
відповідальності та перегляду за
нововиявленими обставинами цивільної
справи за його позовом.

Апеляційний суд не приймає до уваги
посилання апеляційної скарги на
положення ч.2 ст. 256 ЦПК України
оскільки відповідно до роз'яснень
викладених у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. N 5 «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» зазначено, що в
порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення; встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про право. З матеріалів справи
убачається, що предметом судового
розгляду по суті є спір про право
заявника, якій витікає з трудових
правовідносин. Підприємство з яким
заявник перебував у трудових
відносинах не ліквідовано.

Але при вирішення питання по суті
заявлених вимог суд першої інстанції
не врахував положення ч.6 ст. 235 ЦПК
України згідно якої якщо під час
розгляду справи у прядку окремого
провадження виникає спір про право,
який вирішується в порядку позовного
провадження, суду належить залишати
відповідну заяву без розгляду і
роз'яснити заінтересованим особам, що
вони мають право подати позов на
загальних підставах.

Оскільки судом першої інстанції
не враховані зазначені положення, та не
враховано, що встановлення зазначених
фактів заявнику необхідне для
підтвердження його порушеного права
працівника, тобто існує спір про право,
то за вказаних обставин рішення суду
підлягає скасуванню, а заява -
залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.235, 303, 307, 310, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Центрально-міського районного
суду м.Макіївки Донецької області від 10
січня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що
має юридичне значення залишити без
розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1, що він має право
подати позов на загальних підставах.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: