Номер провадження: 22-ц/785/1106/14
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.,

суддів Короткова В.Д.,
Калараш А.А.,

з участю секретаря
Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, діючої у власних інтересах та в
інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, комунального підприємства
"Міське агентство з приватизації
житла", Управління
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради, треті особи -
орган опіки та піклування Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради, ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" про визнання недійсним
розпорядження про приватизацію,
свідоцтва про право власності,
договору купівлі-продажу квартири та
виселення за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, діючої у власних інтересах та в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 21 березня 2013 року, -

встановила:

11 жовтня 2012 року позивач звернулась до
суду з вищезазначеним позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, КП "Міське
агентство з приватизації житла",
Управління житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради,
посилаючись на те, що 18.04.2006 року
рішенням житлової комісії військових
прокуратур і суддів Південного регіону
України та Одеського гарнізону
(протокол № 2/2006) ОСОБА_4 на склад сім»ї в
кількості 3 осіб розподілене службове
жиле приміщення за рахунок жилого
фонду Міністерства оборони України -
двокімнатна квартира, загальною площею
52,2 кв.м., розташована за адресою
АДРЕСА_1.

07.06.2006 року згідно розпорядження
Приморської райрнної адміністрацією
ОМР №1300 ОСОБА_4 видано ордер на
вселення в цю квартиру.

Також позивачка зазначила, що 21.09.2006
року шлюб між нею та ОСОБА_4 розірвано,
про існування зазначеного ордеру вона
дізналася тільки 01 жовтня 2012 року під
час судового засідання в Київському
районному суді м.Одесі за позовом КЕВ м.
Одеси про її виселення з гуртожитку,
тому вважає, що порушено їх з донькою
право на вселення до спірної квартири
та право на приватизацію житла, у
зв'язку з чим звернулась до суду за
захистом порушених прав.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_9 позов не визнала.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 21 березня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що при постановленні
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_2 звернулась до суду з
апеляційною скаргою про його
скасування та постановлення нового
рішення про задоволення її позовних
вимог.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити у її
задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
18.04.2006 року рішенням житлової комісії
військових прокуратур і суддів
Південного регіону України та
Одеського гарнізону ОСОБА_4 на склад
сім»ї з трьох осіб - він, дружина ОСОБА_2
та донька - ОСОБА_3 розподілене службове
жиле приміщення за рахунок жилого
фонду Міністерства оборони України -
двокімнатна квартира, загальною площею
52,2 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_1
(а.с.54).

14.06.2006 року та 14.06.2007 року згідно
розпорядження Приморської районної
адміністрації ОМР №1300 ОСОБА_4 видано
ордер на його вселення до ізольованої
двокімнатної квартири за
вищезазначеною адресою у тому ж складі
родини (а.с.51).

Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 21 вересня 2006 року шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, рішення
набрало чинності 02.10.2006 року (а.с.40).

Згідно витягу із розпорядження
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради №517р від 27.07.2007
року, квартиру АДРЕСА_1, в якій мешкав на
той час ОСОБА_4 виключено зі складу
службового приміщення
квартирно-експлуатаційного відділу
м.Одеси (а.с.44).

06 серпня 2007 року УЖКГ Одеської міської
ради прийнято розпорядження №206756 про
передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну
власність наймачеві ОСОБА_5 (а.с.60),
котрий на момент приватизації проживав
у даній квартирі самостійно.

На той час у квартирі було
зареєстровано дві особи - відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрованих 20.06.2007
року та 06.08.2007 року відповідно (а.с.193),
при цьому ОСОБА_4 не був включений у
приватизацію квартири, оскільки
використав своє право на приватизацію
іншого житла (а.с.95).

На підставі вказаного розпорядження, 06
серпня 2007 року ОСОБА_5 УЖКГ Одеської
міської ради видано свідоцтво про
право власності на житло (а.с.59), право
власності зареєстроване за ним в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно 08.08.2007 року
(а.с.162-звор.стор.).

Згідно договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 23 серпня 2007 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим №2795,
ОСОБА_4, діючий від імені ОСОБА_5 продав
спірну квартиру ОСОБА_6 (а.с.164), котрий
для придбання даної квартири уклав з
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитний
договір №014/83361/74/80549 від 23.08.2007 року
(а.с.46-50).

Заслуговує на увагу судження суду
першої інстанції, що, оскільки відсутні
підстави для задоволення вимог про
визнання недійсними розпорядження та
свідоцтва про право власності, не
підлягають також задоволенню і вимоги
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції надано повну та
об»єктивну оцінку правовідносинам, які
виникли між сторонам.

При цьому, доводи скарги та матеріали
справи не дають підстав вважати, що
судом при розгляді даної справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені статтями 309 ЦПК України, як
підстави для скасування рішення.

Таким чином, приведені в апеляційній
скарзі доводи не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки вони зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення скаржником норм
права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як видно з матеріалів справи, суд
об'єктивно оцінив зібрані по справі
докази, дав їм належну правову оцінку і
ухвалив обґрунтоване рішення, підстав
для скасування якого, колегія суддів,
відповідно до ст. 308 ЦПК України, не
вбачає.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1.ч.1 ст.312 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої у
власних інтересах та в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
Одеської області від 21 березня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш