АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2241/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Пономаренко І. П. Доповідач -
Черненкова Л.А.Категорія 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 09 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Тернівської міської ради про
визначення місця проживання дитини та
припинення стягнення аліментів; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: орган опіки та піклування
виконавчого комітету Тернівської
міської ради про визначення місця
проживання дитини, -

В С Т А Н О
В И Л А:

21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом, за яким
просив суд визначити місце проживання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком, ОСОБА_3 та
припинити стягування аліментів, які
стягуються на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те,
що з 29 вересня 2000 року він перебував з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
У період шлюбу у них народилося двоє
дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання
шлюбу стало питання про визначення
місця проживання дітей. Неповнолітні
сини проживають з ним і знаходяться на
його повному утриманні. У подальшому
також виявляють бажання продовжувати
проживати з ним. Він офіційно
працевлаштований, працює на посаді
менеджера відділу забойного
устаткування Департаменту по
енергомеханічному забезпеченню
Дирекції з видобутку вугілля ВАТ
«ДТЕК». Його середня заробітна плата
складає 20 000 грн. на місяць, цих коштів
вистачає для забезпечення його синів
всім необхідним для повного та
усестороннього розвитку. Відповідач
ніде не працює, свого помешкання не має,
проживає лише за кошти (аліменти), які
він сплачує на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, хоча той проживає з ним і
знаходиться на повному його утриманні.
Мати ж розвитком та вихованням дітей не
цікавиться. Відповідно до висновку №
3652/01-21 від 11.10.2013 року органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Тернівської міської ради вихованням
дітей в основному займаються їх батько
та бабуся (по його лінії). Саме вони
приділяють увагу їх вихованню та
навчанню, відвідують батьківські
збори, про що не можна сказати про їх
матір. Під час з'ясування працівниками
служби у справах дітей думки
малолітніх дітей з приводу визначення
їх місця проживання діти віддали
перевагу батькові. Орган опіки та
піклування вважає за доцільне
визначити місце проживання малолітніх
дітей з батьком. Просив задовольнити
його позов, оскільки вважає, що
відповідач не може створити умови для
проживання та всебічного розвитку їх
неповнолітніх дітей, крім того, вона не
цікавиться розвитком дітей та не
приймає участі у їх вихованні. Рішенням
Тернівського міського суду від 08
лютого 2011 року було вирішено стягувати
з нього аліменти у розмірі 12 частини
його доходу на утримання двох дітей.
Син ОСОБА_4 мешкає з ним з листопада 2011
року і знаходиться на повному його
утриманні. Відповідно до рішення
Тернівського міського суду від 31 січня
2013 року було припинено стягнення
аліментів на утримання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. На сьогоднішній час за
рішенням суду він сплачує аліменти
відповідачу на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 14 частини від
його доходу, хоча син ОСОБА_5 фактично
проживає з ним і знаходиться на його
повному утриманні.

27 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про визначення місця проживання дітей
з нею, посилаючись на те, що з 29 вересня
2000 року по 15 березня 2012 року вона
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу у
них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
За час шлюбу ними була придбана
квартира за адресою місця проживання:
АДРЕСА_2, в якій вони проживали сім'єю і
всі зареєстровані за цією адресою. Вона
була звільнена з роботи по догляду за
дитиною до 14 років. Після розірвання
шлюбу відповідач перешкоджає в
користуванні вказаною квартирою у
зв'язку з чим у судовому порядку
вирішується спір щодо спірної
квартири. Зараз вона фактично мешкає
разом з дитиною ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1. Дитина ОСОБА_4 мешкає за
адресою вказаної спірної квартири
АДРЕСА_2 разом з бабусею - матір'ю
відповідача ОСОБА_9. Відповідач взагалі
не мешкає разом з дітьми, але
перешкоджає їй мешкати разом з дитиною
ОСОБА_4. Вважає за доцільне визначити
місце проживання дітей ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 разом з нею. Просила суд
визначити місце проживання дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею; стягнути з
відповідача на її користь судовий збір.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 09 січня
2014 року ухвалено: позовні вимоги ОСОБА_3
- задовольнити; визначити місце
проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
разом з батьком ОСОБА_3; припинити
стягнення аліментів, що стягуються з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; в
зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 -
відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольнити частково,
визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з батьком ОСОБА_3; припинити
стягнення аліментів, що стягуються з
ОСОБА_3 на її користь на утримання
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково, визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
разом з матір'ю ОСОБА_2, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, недостатньо
відповідні висновки щодо обставин
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Однак рішення суду вказаним вимогам не
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, міський суд визначивши
місце проживання двох малолітніх дітей
з батьком виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2 не має самостійного доходу,
врахувавши вік дітей, їх думку,
висловлену як під час судового
розгляду, так і під час вирішення
питання органом опіки та піклування та
з метою забезпечення прав перш за все
малолітніх дітей, що буде в повному
обсязі відповідати інтересам
неповнолітніх дітей, та які після
досягнення ними 14-літнього віку
зможуть самостійно визначитися щодо
свого проживання з будь-яким зі своїх
батьків. При цьому суд не може взяти до
уваги як доказ наявності самостійного
доходу у відповідача ОСОБА_2 надану
суду копію наказу від 03 січня 2014 року
про прийняття її на роботу на посаду
продавця в ПП МКЦ «Хорд», так як
зазначена обставина не підтверджена
належним записом в її трудовій книжці,
та не може об'єктивно свідчити про
наявність у неї самостійного
стабільного заробітку. Крім того,
відповідач пояснила суду, що не має
потреби в грошових коштах, так як
перебуває на утриманні свого чоловіка,
з яким мешкає без реєстрації шлюбу. З
вищенаведених підстав не підлягають
задоволенню зустрічні позовні вимоги
щодо визначення місця проживання дітей
з матір'ю. Підлягають задоволенню в
повному обсязі позовні вимоги про
припинення стягнення аліментів, що
стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
на утримання неповнолітніх дітей
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Проте погодитись з висновками суду
першої інстанції не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, неповно суд з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважає
встановленими, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановивши, що
батько дітей з січня 2013 року працює в м.
Донецьку, де проживає в найманій
квартирі, і фактично з дитиною ОСОБА_4
проживає бабуся (мати позивача ОСОБА_3),
яка піклується за дитиною, а сам
позивач бачиться з дитиною лише у
вихідні дні, а дитина ОСОБА_5 проживає з
відповідачем ОСОБА_2, та 10-ти річний
ОСОБА_5 однозначно заявив суду, що хоче
проживати з мамою, та педагоги-свідки
пояснили суду, що фактично вихованням
дітей займаються їх мати та бабуся,
однак всупереч встановленим
обставинам міський суд прийшов до
протилежного висновку про те, що діти
мають проживати з батьком.

Суд, у порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України, пояснень позивача за
зустрічним позовом належним чином не
перевірив, у достатньому обсязі не
визначився з наявністю чи відсутністю
обставин, на які вона посилалася, не
вмотивував свого висновку про
неможливість забезпечення ОСОБА_2
виховання дітей, не надав оцінки
обставинам справи та поясненням сторін
у їх сукупності, визначив місце
проживання малолітніх дітей з батьком,
при цьому, у порушення положень ч. 1 ст.
161 СК України, не взяв до уваги в
достатньому обсязі вік дітей, з огляду
на визначений Декларацією прав дитини
принцип, не встановив і не зазначив у
рішенні, передбачених ч. 2 ст. 161 СК
України, чи будь-яких інших виключних
обставин, які б викликали необхідність
розлучення малолітніх дітей з їх
матір`ю.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли щодо
визначення місця проживання
малолітніх дітей з одним із батьків.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
з 29 вересня 2000 року по 15 березня 2012 року
сторони у справі перебували у
зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу у
них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.75). За час шлюбу ними була придбана
квартира за адресою місця проживання:
АДРЕСА_2, в якій вони проживали сім'єю і
всі зареєстровані за цією адресою на
теперішній час. Дружина ОСОБА_2 була
звільнена з роботи 30.04.2009 року по
догляду за дитиною до 14 років (а.с.61).
Встановлено поясненнями сторін факт не
проживання у вказаній квартирі
відповідача ОСОБА_2 з серпня 2012 року
після розірвання шлюбу у зв'язку з
перешкодами позивача. До вказаної дати
мати дітей проживала з обома синами.
Після того, як мати була вимушена піти з
квартири, з нею проживає молодший син
ОСОБА_5. Позивач вселив у вказану
квартиру свою матір - бабусю дітей, яка
займається вихованням дитини ОСОБА_4. З
січня 2013 року позивач не проживає з
дітьми, а лише відвідує їх по вихідним
дням, оскільки працює в місті Донецьку,
де проживає в найманому житловому
приміщенні. Діти прихильні один до
одного. Однак після розлучення батьків
старший ОСОБА_4 виявляє прихильність до
батька, а менший ОСОБА_5 -до матері.
Відповідно до висновку № 3652/01-21 від
11.10.2013 року органу опіки та піклування
виконавчого комітету Тернівської
міської ради вважає за доцільне
визначити місце проживання малолітніх
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком
ОСОБА_3 (а.с.17). Згідно до рішення суду
від 15 березня 2012 року (а.с. 15), яким
розірвано шлюб між сторонами у справі,
сторони дійшли згоди щодо проживання
обох дітей з їх матір`ю ОСОБА_2 після
розірвання шлюбу. Однак в подальшому у
них виник спір щодо проживання дітей з
одним з них. Позивач ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом про зменшення розміру
аліментів, присуджених за рішенням
суду від 08 лютого 2011 року на утримання
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері
ОСОБА_2 в розмірі 12 частини зі всіх
видів доходу, посилаючись на те, що з
ним з листопада 2011 року проживає син
ОСОБА_4, який знаходиться на повному
його утриманні, та згідно рішення суду
від 31 січня 2013 року його позов
задоволено і зменшено розмір аліментів
на утримання двох дітей до 14 частини
усіх видів його доходу (а.с.74). Згідно
наказу (розпорядження) № 1 від 03.01.2014
року ОСОБА_2 прийнята на роботу до ПП
БКЦ «Хорд» м. Тернівка на посаду
продавця з окладом 1260 грн. (а.с.96). ОСОБА_3
працює на посаді менеджера відділу
забойного устаткування Департаменту
по енергомеханічному забезпеченню
Дирекції з видобутку вугілля ВАТ
«ДТЕК» та його середня заробітна плата
складає 20 000 грн. на місяць, позитивно
характеризується за місцем роботи (а.с.
77, 7,10-12). Відповідно до акта обстеження
житлово-побутових умов, затвердженого
06.08.2013 року в.о. начальником служби у
справах дітей виконавчого комітету
Тернівської міської ради
Дніпропетровської області,
санітарно-гігієнічні умови житла в
квартирі за місцем проживання за
адресою: АДРЕСА_2 за заявою позивача за
первісним позовом ОСОБА_3 визначено як
добрі. Указано, що для виховання,
розвитку та проживання дітей створено
відповідні умови. В цій квартирі
проживають і мають постійне місце
реєстрації сторони та їх двоє дітей
(а.с.13). Акт № 139 від 05.08.2013 року ЖРЕК-3,
яким завірено підписи сусідів про те,
що фактично у вказаній квартирі
проживає позивач ОСОБА_3 та діти ОСОБА_4
та ОСОБА_5 (а.с.14), не підтверджений за
розглядом справи та спростовано
матеріалами справи та самими
сторонами у справі. Акт № 218 від 26.11.2013
року ЖРЕК-3 свідчить про те, що в АДРЕСА_1
фактично проживають ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 з вересня 2012 року по теперішній
час (а.с.60). Відповідно до акта
обстеження житлово-побутових умов,
затвердженого 04.12.2013 року головними
спеціалістами служби у справах дітей
виконавчого комітету Тернівської
міської ради Дніпропетровської
області, санітарно-гігієнічні умови
житла в квартирі за місцем проживання
за адресою: АДРЕСА_1 за заявою позивача
за зустрічним позовом ОСОБА_2 визначено
як добрі. Вказано, що для виховання,
розвитку та проживання дитини створено
відповідні умови. В цій квартирі
проживають ОСОБА_2, її син ОСОБА_5, без
реєстрації місця проживання та
співмешканець матері ОСОБА_10 (а.с.76).
Діти навчаються у середній
загальноосвітній школі № 6 м. Тернівки
Дніпропетровської області та
позитивно характеризуються (а.с.19,8,9).
Соціальний педагог ОСОБА_11, яка
допитана в якості свідка за розглядом
справи у суді та яка підписувала
характеристики на дітей, пояснила суду,
що вихованням дітей займається мати
дітей і бабуся по лінії батька (а.с.112).

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обовязків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоровя та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року N 16 "Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",
вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей повинен
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості: малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матірю.

Відповідно до ст. 19 СК України, при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе, не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Судова колегія не може погодитися з
висновком органу опіки та піклування №
3652/01-21 від 11.10.2013 року щодо доцільності
визначення місця проживання
малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5
разом з батьком ОСОБА_3, оскільки цей
висновок є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дітей.

Орган опіки та піклування виходив з
того, що кожен з батьків має
матеріальні можливості для утримання
дітей, однак не врахував, що діти
повинні проживати зі своїми батьками,
які повинні їх виховувати, а не з
бабусею. Діти не повинні бути
заручниками конфлікту між батьками.
Визначаючи місце проживання дітей з
батьком, орган опіки та піклування не
досліджував умови проживання батька,
який фактично проживає в м. Донецьку в
найманій квартирі. Не встановлено
підстав, щоб малолітні діти були
розлучені з матір'ю.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що будь-яких виняткових обставин, які б
зумовили необхідність розлучення
малолітніх дітей з матір'ю, судом не
встановлено.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передавати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

Судом не встановлено зловживання
спиртними напоями або наркотичними
засобами, аморальної поведінки кожного
з батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що може
зашкодити розвиткові дітей, та
наявності в них будь-яких захворювань.

Обидві сторони відповідально
ставляться до виконання своїх
батьківських обов'язків, мають
позитивні характеристики, належні
матеріально-побутові можливості для
забезпечення потреб малолітніх дітей,
а діти в свою чергу однаково добре
ставляться як до матері, так і до
батька, хоча після розірвання шлюбу
батьків старший ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не
виявив бажання проживати з матір`ю.

З викладеного вбачається, що обидві
сторони відповідально ставляться до
виконання своїх батьківських
обов'язків, мають позитивні
характеристики, належні умови для
забезпечення потреб малолітніх дітей.

Вирішуючи спір між матір'ю та батьком
щодо місця проживання дітей, яким
виповнилося вже по 10 років, але які ще
не досягли 14 років, судова колегія
виходить з рівності прав та обов'язків
матері й батька відносно дітей,
принципу 6 Декларації та вимог положень
ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу
України, за якими місце проживання
дитини, що досягла десяти років,
визначається за спільною згодою
батьків і самої дитини, та, ураховуючи
ту обставину, що батько фактично
проживає за межами області та
спілкується з дітьми лише у вихідні
дні, старший ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
фактично проживає не з батьками, а з
бабусею, а молодший ОСОБА_5 проживає з
матір`ю, яка піклується за обох синів,
враховуючи особисте добровільне
побажання малолітніх дітей проживати з
кожним із батьків, однак враховуючи
неможливість розлучати братів, які
мають прихильність один до одного, що
буде суперечити інтересам дітей,
враховуючи відсутність виключних
обставин, за якими можливо було б
розлучити малолітніх дітей з їх
матір`ю, спроможність її виховувати
своїх дітей, можливість створення
належних умов для виховання, маючи на
увазі, що жінка, яка займається
веденням домашнього господарства, не
може вважатися такою, що не має
постійного самостійного доходу, за
умовами того, що вона є матеріально
забезпеченою людиною з боку свого
чоловіка, що встановлено в судовому
засіданні як факт і не спростовано
доказами у справі, - то судова колегія
дійшла висновку про наявність підстав
для визначення місця проживання цих
дітей з їх матір`ю ОСОБА_2

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК
України, ч.1 - під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; ч.3 - апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не відмовилась
від своїх вимог за зустрічним позовом
відповідно до вимог
цивільно-процесуального закону, вимоги
її за апеляційною скаргою не
підлягають задоволенню в повному
обсязі з вище наведених підстав.

Суд апеляційної інстанції не приймає
як доказ, наданий зі сторони ОСОБА_3,
про те, що після рішення суду першої
інстанції, яким визначено місце
проживання дітей з батьком, мати дітей
веде себе неадекватно, побила сина
ОСОБА_5, затіває сварки, - оскільки ці
обставини не підтверджені належними та
допустимими доказами у справі, та
спростовані в судовому засіданні
апеляційної інстанції самою дитиною
ОСОБА_5.

Тому судова колегія вважає, що позовні
вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2
підлягають задоволенню з визначенням
місця проживання малолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_2.

Таким чином позовні вимоги за
первісним позовом ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дітей з
ним і припинення стягнення аліментів, -
задоволенню не підлягають, оскільки
задоволено судом протилежний
зустрічний позов.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що позовні вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_2 задоволено,
то понесені нею судові витрати їй
компенсуються за рахунок відповідача
ОСОБА_3 у розмірі 351,20 гривень (229,40 грн.
судовий збір + 121,80 грн. судовий збір =
351,20 грн.).

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 09 січня
2014 року - скасувати з ухваленням нового
рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Тернівської міської ради про
визначення місця проживання дитини та
припинення стягнення аліментів.

Задовольнити позовні вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: орган опіки та піклування
виконавчого комітету Тернавської
міської ради про визначення місця
проживання дитини.

Визначити місце проживання малолітніх
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, (ІПН НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_2) понесені
судові витрати у розмірі 351,20 гривень
(триста п'ятдесят одна гривня 20
копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді

07 квітня 2014 року