УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
відділу державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції, Луганської філії приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція», ОСОБА_5, третя
особа - приватний нотаріус Алчевського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання прилюдних торгів
недійсними, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 27
серпня 2013 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 13
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції,
Луганської філії приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція», ОСОБА_5, третя
особа - приватний нотаріус Алчевського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
в якому просили визнати дії відділу
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції з примусового виконання
рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 09 листопада 2012
року в справі № 2-1585/2012 незаконними;
визнати незаконними прилюдні торги від
07 листопада 2012 року з продажу
нерухомого майна - комплексу будівель з
переробки сільгосппродукції, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1
проведені Луганською філією
приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», визнати недійсним свідоцтво
про право власності на комплекс
будівель з переробки
сільгосппродукції, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці
прощею 1 599 кв. м та складається з
будівлі складу літ. «А-1» площею 192,8 кв.
м; будівлі офісу 44 % готовності літ. «Б-1»
площею 79,65 кв. м; будівлі сторожки 60 %
готовності літ. «Г-1» площею 10,38 кв. м;
будівля гаража-майстерні літ. «Д1»
площею 168,8 кв. м; навіс літ. «В-1»; ворота
літ. «1»; огородження літ. «2»; літ. «3»;
літ. «4», видане ОСОБА_5 на підставі акта
про реалізацію майна заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції приватним
нотаріусом Алчевського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6 13 листопада 2012 року за
реєстровим номером № 1687.

Також позивачі просили зобов'язати
Луганську філію приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» повернути
кошти, сплачені ОСОБА_5 за придбання
комплексу будівель з переробки
сільгосппродукції, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 з прилюдних торгів;
зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції
перерахувати кошти, отримані від
продажу комплексу будівель з переробки
сільгосппродукції, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 з прилюдних торгів на
рахунок Луганської філії приватного
підприємства «Спеціалізованого
підприємства «Юстиція».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 27 серпня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 13 листопада 2013 року
зазначене судове рішення в частині
відмови в задоволенні позову до
відділу державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції скасовано та провадження в цій
частині закрито.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить ухвалені в справі рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
дії державного виконавця під час
виконання рішення Алчевського
міського суду Луганської області від 09
листопада 2012 року, яке на момент
проведення публічних торгів було
чинним, відповідають вимогам Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон), порядок проведення
публічних торгів дотримано.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення в
частині відмови в задоволенні позову
до відділу державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції та закриваючи провадження в
справі в цій частині, виходив з того, що
позивачем оскаржуються дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції, вчинені
під час виконання рішення Алчевського
міського суду Луганської області від 04
квітня 2012 року про стягнення із ОСОБА_3
на користь ОСОБА_8 боргу в сумі 279 643 грн
та судових витрат в сумі 2 797 грн, та
дійшов висновку про те, що ці вимоги
мають розглядатися у порядку розгляду
скарг на рішення дії та бездіяльність
органів державної виконавчої служби
під час виконання судових рішень

З такими висновками судів погодитись
не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
Алчевського міського суду Луганської
області від 09 листопада 2012 року в
справі № 2-1585/2012 року стягнуто із ОСОБА_3
на користь ОСОБА_8 борг в сумі 279 643 грн
та судові витрати в сумі 2 797 грн.

Державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції 11 червня 2012 року складено акт
опису й арешту майна за адресою:
АДРЕСА_1 вартістю 250 тис. грн (звіт
оцінювача від 26 червня 2012 року).

07 листопада 2012 року проведено прилюдні
торги з реалізації зазначеного майна,
переможцем яких став ОСОБА_5 (протокол
від 07 листопада 2012 року № 23/171/12/А).
Згідно з актом від 13 листопада 2012 року
комплекс переданий ОСОБА_5

На обґрунтування свої вимог,
посилаючись на Тимчасове положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, на чч. 1, 2 ст. 60 СК України,
позивачі зазначали, що торги було
проведено не в м. Алчевську, а в м.
Луганську, фактично торги проводились
втретє, про що вони не були належним
чином повідомлені, та хоча право
власності на об'єкт нерухомості і
зареєстровано за ОСОБА_3, проте
комплекс будівель є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Наведені доводи суди належним чином не
перевірили, не звернули уваги на те, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 22 березня 1985 року до
сьогодні перебувають у шлюбі, а 23/100
частини будівлі майстерні, що входить
до виробничого комплексу площею 1 002,4
кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1
та споруди і спорудження, розташовані
за цією ж адресою, були придбані ОСОБА_3
02 грудня 1999 року (тобто перебуваючи у
шлюбі); не врахували, що рішення
Алчевського міського суду Луганської
області від 10 квітня 2006 року в справі №
2-1026/2006 між ОСОБА_9 (позивачем) та ОСОБА_3
про виділення частки майна в натурі
(яким за ОСОБА_3 визнано право власності
на окремий об'єкт нерухомості,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на
сьогодні визначений як комплекс
будівель з переробки
сільгосппродукції) не впливає на
визначення статусу майна як набутого
під час шлюбу та не позбавляє ОСОБА_4
права на відповідну його частку.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 73 СК України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і те, що було
одержане за договором, використано на
її потреби.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Не надано судам також оцінки наявним в
матеріалах справи повідомленням ПП
«Спеціалізоване підприємство Юстиція»
(а.с. 23, 81, 82), з яких вбачається, що торги
з реалізації належного позивачам майна
фактично призначались на 17 серпня 2012
року з початковою вартістю 250 тис. грн, в
подальшому також проводились 28 вересня
2012 року (а.с. 82) із визначенням переможця
торгів, та втретє - 07 листопада 2012 року.

Згідно з п. 7.3 Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, якщо прилюдні торги не
відбулися двічі, то майно знімається з
торгів, про що спеціалізована
організація в триденний термін
повідомляє державного виконавця.

Наведеному суди оцінки не надали, з
яких підстав прилюдні торги фактично
проводились втретє не перевірили та
висновків про відсутність при їх
проведенні порушень законодавства
дійшли передчасно.

Так само не звернув суд уваги на наявну
в матеріалах справи копію протоколу
про проведення прилюдних торгів (а.с 27),
з якої вбачається, що тоги були
проведені в АДРЕСА_2, в той час коли в
повідомленні про проведення торгів (а.с
23) місцем проведення торгів визначено
АДРЕСА_3; не надав оцінки відповідності
таких обставин вимогам п. 1.3
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, згідно з яким реалізація
нерухомого майна, на яке звернено
стягнення, проводиться за місцем
проживання, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, належне позивачам майно
реалізовано за 126 тис. грн, в той час
коли стартова ціна (за проведеною
оцінкою) становила 250 тис. грн разом із
тим будь-яких доказів на підтвердження
проведення зменшення ціни продажу
матеріали справи не містять.

Отже, на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України суд обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи не
встановив, доводів відповідачів щодо
порушення встановлено порядку
проведення прилюдних торгів належним
чином не перевірив, чи не порушують
оспорювані прилюдні торги, які за своєю
правовою природою є правочином, прав
ОСОБА_4 як співвласника майна не
з'ясував та дійшов передчасних
висновків про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 13 листопада 2013 року та
рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 27 серпня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

Ю.Г.
Іваненко