Номер провадження № 22-ц/785/2127/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П.,
Сєвєрової Є.С.

при секретарі -
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про визнання заповітів
недійсними,-

встановила:

Позивач звернулася до відповідачів з
позовом та після уточнення вимог,
просила визнати заповіти недійсними,
які складені від імені ОСОБА_6 на
користь відповідачів посилаючись на
те, що ОСОБА_6 є її батьком.

Свої вимоги мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер, після
його смерті залишилася спадщина у
вигляді: 23/50 частини домоволодіння під
АДРЕСА_2 яка належала йому на підставі
свідоцтва про спадщину за законом;
квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на
підставі розпорядження органу
приватизації від 30 грудня 1993 року та
автомобілю HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску .

Після звернення позивачки у
встановлений законом строк до Третьої
Одеської Державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини їй стало відомо про те, що її
батько в лютому 2008 року склав заповіт
на користь ОСОБА_4 щодо 23/50 частини
домоволодіння АДРЕСА_2 а також у лютому
2008 року він склав заповіт на користь
ОСОБА_2 щодо автомобіля «Хюндай», 2008
року випуску, у жовтні 2010 року склав
заповіт на користь ОСОБА_7 щодо
квартири АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_6 на
протязі 15 років страждав на хронічний
алкоголізм з запоями, мав психічні
розлади, в зв'язку із чим, будучи
дієздатною особою, в момент вчинення
правочинів, не усвідомлював значення
своїх дій та не міг ними керувати,
позивачка звернулася до районного суду
з вищезазначеним позовом. (т.3, а. с. 1-4)

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20 вересня 2012 року (т. 3 а. с. 33-37),
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
5 грудня 2012 року (т. 3 а. с.101-103), позов
задоволено, заповіти від 04 березня 2008
року, від 03 лютого 2010 року та від 26
жовтня 2010 року визнано недійсними.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 звернулися до Вищого
спеціалізованого суду України з
касаційними скаргами та просили
скасувати рішення Київського
районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 5 грудня 2012 року (т.
3 а. с. 107-117).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України від
13.03.2013 року касаційні скарги ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 задоволено, рішення Київського
районного суду м. Одеси від 20 вересня 2012
року та ухвалу Апеляційного суду
Одеської області від 5 грудня 2012 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції (т.3, а.
с. 203-204).

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 18 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені.
Визнано заповіт від 04 березня 2008 року
на користь ОСОБА_4, яким ОСОБА_6 заповів
23/50 частини будинку АДРЕСА_2, в м. Одесі, -
недійсним. Визнано заповіт від 03 лютого
2010 року на користь ОСОБА_2, яким ОСОБА_6
заповів автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2008 року
випуску, - недійсним. Визнано заповіт
від 26 жовтня 2010 року на користь ОСОБА_7,
яким ОСОБА_6 заповів квартиру АДРЕСА_1 -
недійсним.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити у повному обсязі,
посилаючись на його необґрунтованість,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. (т. 4 а. с. 137-150)

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скаргах доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3
є дочкою ОСОБА_6, що вбачається зі
свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2,
виданого 29.10.1971 року Київським районним
бюро ЗАГС м. Одеси (т.1 а.с.12). ІНФОРМАЦІЯ_3
року ОСОБА_6 помер, про що Першим
Приморським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
в Книзі реєстрації смертей 27 грудня 2010
року зроблено актовий запис за № 4281, що
вбачається зі свідоцтва про смерть,
серія НОМЕР_3 (т.1, а. с. 24).

Після його смерті відкрилась спадщина
у вигляді: 23/50 частини домоволодіння
під АДРЕСА_2 яка належала йому на
підставі свідоцтва про спадщину за
законом, виданого Третьою Одеською
державною нотаріальною конторою від
27.01.2008 року, реєстраційний № 4-89 (т. 1, а .с.
168), квартири АДРЕСА_1, яка належала йому
на підставі розпорядження органу
приватизації від 30 грудня 1993 року та
свідоцтва про право власності на
квартиру (т.1, а. с. 26, 86), та автомобіля
марки HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску,
легковий седан, державний номер НОМЕР_1
(т.1, а. с. 154).

04 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після померлого
батька ОСОБА_6 за законом (т. 1, а. с. 125), де
їй стало відомо про те, що її батько
склав три заповіти, а саме: заповіт від
04.03.2008 року на користь ОСОБА_4, щодо 23/50
частини будинку 4-б по вулиці Анни
Ахматової в м. Одесі; заповіт від 03
лютого 2010 року на користь ОСОБА_2, щодо
автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску,
легковий седан, державний номер НОМЕР_1;
заповіт від 26 жовтня 2010 року на користь
ОСОБА_7, щодо квартири АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивачка посилається на те, що її
батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, більше ніж
15 років страждав на хронічний
алкоголізм з запоям, з цього приводу у
нього були психічні розлади, які
негативно впливали на його поведінку,
заважали йому правильно сприймати
реальні події та керувати своїми діями.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд виходив
з того, що на момент підписання
заповітів від 04.03.2008 р., 03.02.2010 р., 26.10.10 р.
ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає матеріалам
справи та вимогам закону.

Як вбачається з акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 618
від 18 листопада 2012 року вбачається, що:
«1. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за життя в тому числі
на моменти складання заповітів
страждав хронічним стійким психічним
розладом у вигляді органічного розладу
особистості змішаного генезу
(алкогольного, судинного) зі зниженням
інтелектуально-мнестичних функцій на
фоні поліорганної патології
(церебральний атеросклероз,
гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба
серця, подагра, хронічний пієлонефрит,
хронічний гепатит, хронічний
панкреатит, хронічний холецистит,
дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст.,
рак прямої кишки з 30.11.09 р., облітеруючий
атеросклероз нижніх кінцівок). 2. ОСОБА_6
за своїм психічним станом абсолютно не
міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними в момент підписання
заповітів у березні 2008 р. (04.03.08 р)., в
лютому 2010 р. (03.02.10 р.), в жовтні 2010 р. (26.10.10
р.). 3. Психічний, емоційний і фізичний
стан в момент підписання ОСОБА_6
заповіту 04.03.08 р. визначало хронічний
стійкий психічний розлад у вигляді
органічного розладу особистості
змішаного генезу (алкогольного,
судинного) зі зниженням
інтелектуально-мнестичних функцій на
фоні поліорганної патології
(церебральний атеросклероз,
гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба
серця, подагра, хронічний пієлонефрит,
хронічний гепатит, хронічний
панкреатит, хронічний холецистит,
дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст.,
облітеруючий атеросклероз нижніх
кінцівок, а на момент підписання
заповітів 03.02.10 р., 26.10.10 р. визначало
хронічний стійкий психічний розлад у
вигляді органічного розладу
особистості змішаного генезу
(алкогольного, судинного) зі зниженням
інтелектуально-мнестичних функцій на
фоні поліорганної патології
(церебральний атеросклероз,
гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба
серця, подагра, хронічний пієлонефрит,
хронічний гепатит, хронічний
панкреатит, хронічний холецистит,
дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст.,
облітеруючий атеросклероз нижніх
кінцівок, рак прямої кишки, рак
анального каналу, метастази
заочеревинні і ретропанкреатичні
лімфовузли, легені, печінка). 4. З
урахуванням актуального психічного
стану, хронічної алкоголізації ОСОБА_6
абсолютно не здатний повною мірою
вільно і усвідомлено приймати рішення
й реалізовувати їх своїми діями. 6.
ОСОБА_6 за своїм психічним станом був
абсолютно не здатний правильно
розуміти характер і значення своїх дій
та керувати ними на моменти складання
спірних заповітів від 04.03.08 р., 03.02.10 р.,
26.10.10 р. 7. Виявлені у ОСОБА_6 хвороби та
інші обставини, пов'язані з його
психічним неблагополуччям, надавали
абсолютний вплив на його психічний
стан і волю в досліджуваних правових
ситуаціях. 8. ОСОБА_6 виявляв виражені
стійкі психічні розлади, пов'язані з
важким соматичним і психічним
неблагополуччям наявних у нього
хвороб. Такі
індивідуально-психологічні його
особливості, як зниження
інтелектуально-мнестичних функцій,
критичних можливостей, вікових змін,
підвищена навіюваність і залежність
від найближчого оточення, суттєво
впливали на його поведінку і
діяльність при складанні
досліджуваних у справі правових
документів. 5. 9. Такі
індивідуально-психологічні
особливості підекспертного, як
підвищена навіюваність,
підпорядкованість, залежність від
найближчого оточення, порушення
критичності, здатності до
усвідомленого цілепокладання,
прогнозування наслідків здійснюваних
дій і вчинків, зниження
інтелектуально-мнестичних функцій,
мотиваційні спотворення і
дефицитарність вольових функцій
абсолютно позбавляли його можливості
керувати своїми діями, повною мірою
правильно усвідомлювати їх характер та
можливі наслідки. 10. Ретроспективний
психологічний аналіз ситуацій,
досліджуваних у справі, взаємодії з
ними підекспертного, його емоційних
станів у досліджувані моменти часу
дозволяють зробити висновок про те, що
емоційний стан ОСОБА_6 в досліджуваних
ситуаціях 04.03.2008 р., 03.02.2010 р. і 26.10.10 р.
було перевантажено почуттям страху,
розгубленості, залежності і схильності
впливу зовнішнього оточення, надмірної
метушливості, що позбавляло його
здатності до вольового,
цілеспрямованого регулювання своєї
поведінки. (т. 4, а. с. 72-100)

Даний висновок комісійної посмертної
комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи
також підтверджується свідченнями
свідків, допитаних у судовому
засіданні: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно з ст. ст. 1233, 1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Заповіт, як вид одностороннього
правочину, повинен відповідати
загальним вимогам, додержання яких є
необхідними для чинності правочину,
серед яких, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. (ст. 202, ч.2 ст. 203
ЦК України)

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
своїми діями створювати для себе
цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання.

За правилом ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено,
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Доводів, які б спростували
правильні висновки суду першої
інстанції апеляційна скарга не
містить.

При зазначених обставинах, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно й всебічно дослідив та надав
оцінку обставинам по справі, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, що їх регулює.
Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права підстав для його
скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року - залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.