№2/760/1242/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Зінченко С.В.

при секретарі
Шевчук Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору позики,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з
даним позовом, в якому просила визнати
недійсним договір позики, укладений
02.09.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як
такий, що укладений під впливом обману
та помилки щодо особи сторони
правочину.

Так, позивач вказує, що в серпні 2011 року
у зв'язку зі скрутним фінансовим
становищем вона отримала від гр. ОСОБА_4
грошові кошти у розмірі 9500 гривень, що
відбулось в кабінеті нотаріуса КМНО
ОСОБА_3. Разом з тим в кабінеті
нотаріуса перебувала невідома
позивачу жінка (як потім з'ясувалось -
ОСОБА_2.), яка участі в передачі коштів
не приймала, розписки про отримання
грошових коштів позивач від гр. ОСОБА_2
позивач не надавала.

Як пояснив позивачу гр. ОСОБА_4, сума
боргу позивача складала 9500 гривень та
по 2000 гривень в місяць позивач має
сплачувати йому в якості відсотків за
користування коштами.

Як зазначає позивач протягом півроку
кожного 11 числа місяця, вона
зустрічалась з ОСОБА_4 та передавала
йому по 2000 гривень відсотків, проте
останній жодних розписок їй не
передавав, посилаючись на те, що буде
оформлена одна розписка в кінці строку
позики. В лютому 2012 року позивача
передала ОСОБА_4 решту боргу в сумі 9500
гривень, після чого останній зник та
перестав відповідати на телефонні
дзвінки.

Позивач вважала власні зобов'язання по
поверненню суми боргу виконаними, але
15.05.2013 року до Подільського районного
суду м. Києва звернулась гр.-ка ОСОБА_2 з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за вищевказаним
договором позики.

Таким чином позивач вказує. що жодних
правовідносин та договорів між нею та
гр. ОСОБА_2 не виникало, коштів в
останньої вона не позичала та
відповідно їй не повертала, а тому
вважає, що договір позики №2802 від 02.09.2011
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_3, є таким, що укладений під
впливом обману щодо особи позикодавця,
яким мав би бути зазначеним ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив про задоволення позову,
посилаючись на обставини, викладені в
позові.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про розгляд справи
повідомлений належним чином, у зв'язку
з чим суд за згодою позивача ухвалив
провести заочний розгляд справи на
підставі наявних у ній доказів.

Третя особа приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась,
про розгляд справи повідомлена
належним чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Встановлено, що 02.09.2011 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було укладено договір позики
рестр. №2802, за яким позикодавець ОСОБА_2
передала, а позичальник ОСОБА_1
прийняла 22000 гривень з кінцевим
терміном повернення до 02.03.2012 року.
Вказаний договір посвідчено приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_3.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, під час укладення договору в
кабінеті нотаріуса перебувала
невідома позивачу жінка (як потім
з'ясувалось - ОСОБА_2.), яка участі в
передачі коштів не приймала і розписки
про отримання грошових коштів позивач
від гр. ОСОБА_2 позивач не надавала.

Також представник позивача вказує, що
протягом півроку кожного 11 числа
місяця, вона зустрічалась з ОСОБА_4 та
передавала йому по 2000 гривень
відсотків, проте останній жодних
розписок їй не передавав, посилаючись
на те, що буде оформлена одна розписка в
кінці строку позики. В лютому 2012 року
позивача передала ОСОБА_4 решту боргу в
сумі 9500 гривень, після чого останній
зник та перестав відповідати на
телефонні дзвінки.

Позивач вважала власні зобов'язання по
поверненню суми боргу виконаними, але
15.05.2013 року до Подільського районного
суду м. Києва звернулась гр.-ка ОСОБА_2 з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за вищевказаним
договором позики.

Таким чином позивач та її представник
вважають, що договір позики було
укладено під впливом обману щодо
сторони правочину, а саме фактична
передача коштів здійснювалась саме
ОСОБА_4 та підписання договору позики
відбувалось в окремому приміщенні, а
отже сумнівів в позивача на час
укладення договору не виникало, доки
вона не отримала ухвалу Подільського
районного суду м. Києва щодо відкриття
провадження за позовом ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Так, під обманом слід розуміти певні
винні та навмисні дії сторони, яка
намагається запевнити іншу сторону про
такі властивості й наслідки правочину,
які насправді настати не можуть, але
для сторони, що вчиняє обман, наслідки
правочину, що вчиняється, є відомими й
бажаними.

Такий обман може відбуватись як у
вигляді активної поведінки, так і у
вигляді бездіяльності або
замовчування про певні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Правочини, що вчинені під впливом
обману, належать до оспорюваних
правочинів, а тому наявність обману як
такого та наявність дій сторони
правочину щодо вчинення обману мають
бути доведені особою, яка діяла під
впливом обману.

Представником позивача в його
поясненнях по суті поданого позову та в
самій позовній заяві не подано жодного
доказу наявності в діях відповідача
ОСОБА_2 вищевказаних ознак вчинення
обману позичальника при укладенні
спірного правочину, оскільки остання
грошові кошти за договором отримала,
використала та повернула відповідно
умов укладеного договору.

Твердження позивача та його
представника про обман позичальника
ОСОБА_1 носять декларативний характер,
не підтверджені належними доказами та
спростовуються матеріалами справи,
зокрема, рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 11.10.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики та ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 28.11.2013 року, якими
встановлено, що спірний договір
укладено у відповідності до вимог ст. 203
ЦК України та його виконано належним
чином належними сторонами.

Крім того,як вбачається з тексту самого
оспорюваного договору, при його
укладенні сторонам було роз'яснено
зміст ст.ст 215, 218, , 228-236, 526 та 1046-1053 ЦК
України щодо природи правочину, сторін
правочину та його наслідків для них, що
підтверджується підписами сторін
правочину на самому договорі
дарування, так письмовими поясненнями
представника відповідача, що надійшли
до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Виходячи з викладеного вище, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та недоведеність
позовних вимог, а отже в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 229, 230 ЦК України
статями 27, 31, 60, 77, 88, 208, 209, 212, 214-216
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору позики - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Зінченко С.В.