Справа № 279/30/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого-судді
Загуменнової Н. М.,

з участю секретаря
Райвахівської Л.В.

розглянувши в м. Коростені цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
якої за угодою про надання правової
допомоги діє адвокат ОСОБА_2 до
Коростенської міської ради,
Єнакієвської міської ради про
визнання права власності на
частину будинку за набувальною
давністю

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в інтересах якої за угодою
про надання правової допомоги діє
адвокат ОСОБА_2, звернулась в суд з
даним позовом, посилаючись на те, що
14.10.2002 року вона отримала в дар ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1.
Вказаний будинок розділений на дві
окремі квартири. Частина будинку,
отримана нею в дар, відноситься до
квартири АДРЕСА_1, яка становить ?
частину вказаного житлового будинку.
Таким чином, вона є власницею ? частини
будинку та ? частини квартири АДРЕСА_1.
Співвласницею квартири АДРЕСА_1, котрій
також належить ? частина будинку та ?
частина квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_3,
котра в спірній квартирі не проживала,
не була в ній зареєстрована, місце її
перебування позивачці було невідоме.

З 14.10.2002 року - часу набуття у власність
половини квартири, вона добросовісно,
безперервно та відкрито володіла
всією квартирою по даний час,
сплачувала комунальні послуги, несла
за власний рахунок витрати по
підтриманню квартири в належному
стані, проводила ремонт квартири.

В даний час їй стало відомо, що
співвласниця квартири ОСОБА_3 померла,
після її смерті спадщину ніхто не
прийняв.

Просила визнати за нею право власності
за набувальною давністю на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали з підстав, зазначених в
позові та просили їх задовольнити.

Представники відповідачів -
Коростенської міської ради,
Єнакієвської міської ради в судове
засідання не з"явилися, надали заяви
про розгляд справи в їх відсутності.
Вказали, що при вирішенні спору
покладаються на розсуд суду. ( а.с.64, 68).

Вислухавши пояснення позивачки та її
представника, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
вивчивши матеріали справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підлягає задоволенню виходячи
з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
14 жовтня 2002 року отримала в дар ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1 (
договір дарування а.с. 11).

З технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, свідоцтва на право
власності на житло від 17.06.1994 року
слідує, що вказаний житловий будинок
складається з двох квартир. Частка,
якою володіє на праві власності
позивачка, відноситься до квартири
АДРЕСА_1. Інша ? частина будинку, яка
відноситься до квартири АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_3 (копія технічного
паспорту а.с. 6-7, копія свідоцтва а.с.
13-14).

Позивачка з 04.01.2000 року зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_1 ( дані домової книги
а.с. 8-10, дані паспорту а.с.17-18, довідка
про склад сім"ї а.с. 16).

Власниця іншої ? частини будинку, яка
відноситься до квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_3 з 09.02.2001 року фактично
проживала та була зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_2 одна (довідка а.с. 53).

В суді свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 ствердили
ту обставину, що позивачка з жовтня
місяця 2002 року постійно проживає в
квартирі АДРЕСА_1. Свідок ОСОБА_5 крім
того дала показання про те, що ОСОБА_3 є
одинокою, з 1997 року в спірній квартирі
не проживає, з тих пір своєю часткою
квартири не цікавилась, жодного разу в
квартиру не приходила. Всією квартирою
відкрито користувалась позивачка
ОСОБА_1, несла витрати на її утримання.
При даруванні ОСОБА_1 ? частини будинку,
вона не повідомляла позивачку, що тій
дарується лише ? частина квартири,
технічні та інші правовстановлюючі
документи зберігала в себе.

Те, що комунальні послуги ( вода, газ)
оплачувала позивачка, стверджується
також квитанціями по оплаті
комунальних послуг ( а.с. 19-23).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія
актового запису а.с.36), спадкоємці з
заявами про прийняття спадщини в
нотаріальну контору не звертались (
довідка з нотаріальної контори а.с. 39,
довідка зі спадкового реєстру а.с. 40).

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав" № 5 від 07.02.2014 року при
вирішенні спорів, пов"язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю суди повинні
враховувати зокрема таке:

- володіння є добросовісним, якщо
особа при заволодінні майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим,
якщо особа не приховувала факт
знаходження майна в її володінні.
Вжиття звичайних заходів щодо
забезпечення охорони майна не свідчить
про приховування цього майна;

- володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності.

Пунктом 11 цієї ж Постанови
визначено, що визнання судом права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю може мати місце
не раніше 1 січня 2011 року.

Таким чином, в судовому засіданні
доведено, що позивачка проживає в
квартирі АДРЕСА_1 з 14.10.2002 року по даний
час, тобто понад 10 років. Позивачка
ОСОБА_1 відкрито та добросовісно
володіла квартирою, зокрема дана
обставина була очевидна для третіх
осіб, які мали можливість це бачити,
вона не перешкоджала стороннім особам
отримати будь-яку інформацію про її
володіння нею. Крім того, вона володіла
квартирою, як своєю особистою, оскільки
за власний рахунок проводила поточні
ремонти та несла інші витрати по її
утриманню.

Судом не встановлено, що ОСОБА_3
протягом всього безперервного строку
володіння позивачкою квартирою
пред'являла вимоги про повернення
своєї частки майна. З врахуванням того,
що частка ОСОБА_3 виділена не була,
квартирою в цілому раніше користувався
дід позивачки, при даруванні позивачці
частки квартири даруватель не
повідомила позивачку про те, що розмір
подарованої частки не відповідає всій
квартирі, суд вважає, що позивачка була
впевнена в тому, що на займану нею
квартиру не претендують сторонні
особи. Ті обставини, у зв'язку з якими
виникло її право на володіння, не
давали ОСОБА_1 сумніву, щодо
правомірності набуття нею квартири.
Через це суд вважає, що за ОСОБА_1 слід
визнати право власності на ? частину
будинку АДРЕСА_1.

При цьому суд зважає на те, що
відповідачі будь- яких доказів на
спростування доводів позивачки не
надали.

Тому, на підставі вищевикладеного
та керуючись ст. 213 - 218 ЦПК України,
ст. 344 ЦК України, Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1, що складає ?
частину квартири АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів
з дня його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: