Справа № 344/1340/14-ц
Провадження № 2/344/1809/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,
відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним
позовом до ОСОБА_2. Позов мотивував тим,
що він є власником квартири АДРЕСА_1. На
даний час в належній йому квартирі
зареєстрована його колишня дружина
ОСОБА_2 та не зважаючи на це в ній не
проживає. Реєстрація відповідачки у
належній на праві приватної власності
позивачу квартирі порушує право
власності останнього на житло. За
вказаних обставин просив визнати
відповідачку такою, що втратила право
на користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі з
мотивів зазначених в позовній заяві.
Просив позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, суду
пояснила, що не проживає у квартирі з
липня 2013 року, виселилась добровільно,
а в березні 2014 року зареєструвалась за
іншою адресою. Просила в задоволенні
позову відмовити, оскільки відсутній
предмет спору.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
судом встановлено, що спір між
сторонами виник з приводу порушення
права користування нерухомим майном
внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про
його відновлення, шляхом визнання
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування належним позивачу
житловим приміщенням.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування квартири
від 27.03.2009 року. Договір нотаріально
посвідчений державним нотаріусом
першої Івано-Франківської державної
нотаріальної контори Дмитрук С.Д. за
реєстровим № 6-354 (а.с.5).

Право власності на дану квартиру
позивачем зареєстровано в
Івано-Франківському ОБТІ 31.03.2009 року, на
підтвердження чого ним долучено до
матеріалів справи копію витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за № 22330760 (а.с.6).

Відповідно до рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 05
листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
будинкової книги на дану квартиру
(а.с.9-11) та довідкою Управління
державної міграційної служби в
Івано-Франківській області, яка була
витребувана на запит суду (а.с.24).

Позивач вказує, та відповідачка не
заперечує, що ОСОБА_2 не проживає в
квартирі позивача.

Реєстрація у квартирі позивача ОСОБА_2,
яка насправді має зовсім інше місце
проживання, перешкоджає здійсненню ним
прав власника на вільне користування і
розпоряджання майном.

Відповідачка стверджує, що відсутній
предмет спору оскільки вона знялась з
реєстрації у квартирі позивача, однак
доказів такого суду не надала.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Це положення є одним
із найважливіших наслідків принципу
змагальності. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, тобто твердженнях, які
самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Крім того згідно із ч. 2 ст. 167 ЖК України
у разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Суд вважає можливим застосовувати
положення ст. 167 ЖК України до спірних
правовідносин, оскільки норми глави 2
розділу 3 ЖК про користування жилими
приміщеннями в будинках державного і
громадського житлового фонду до
житлових відносин у приватному
житловому фонді застосовуються у
випадках, коли схожі житлові відносини
не врегульовані нормами глави 6 і
застосування до них норм глави 2 не
суперечить їх змісту.

Отже, відповідачка не проживає у
вищевказаній квартирі, не несе витрати
по утриманню квартири, а тому її слід
визнати такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що позов слід задовольнити в
повному обсязі.

Сплачений судовий збір в розмірі 243 грн.
60 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 в
користь позивача на підставі ч. 1 ст. 88
ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. 167 ЖК України, ст. ст. 317, 391, 405 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,
керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, такою, що втратила право на
користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, жительки АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в
користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, - 243 грн.
60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07.04.2013
року.

Суддя
Бабій О.М.