Справа № 266/4675/13-ц
Провадженя № 2/266/115/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого -
судді Федотової В.М.

при секретарі -
Кравцові С.С.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права сумісної
власності, визнання права власності на
? частки квартири , суд

В С Т А Н О В И
В:

В жовтні 2013р. позивачка звернулась до
суду з зазначеним позовом до
відповідача, в якому просила визнати за
нею та відповідачем ОСОБА_3 право
сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 44 кв.м,
житловою 27 кв.м, а також визнати за нею
право власності на ? частки зазначеної
квартири.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2 позов
підтримали, в обґрунтування заявлених
вимог суду пояснили наступне.
Позивачка та відповідач знаходились в
зареєстрованому шлюбі з 24 червня
2003року по 06 червня 2013року. Під час шлюбу
в 2004році , на ім'я відповідача,
подружжям було придбано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу був нотаріально
посвідчений за №5760 від 11.10.2004р.,
вартість квартири складала 45 050
гривень, що еквівалентно 8 500доларів США
на час укладення договору
купівлі-продажу. На придбання квартири
було оформлено кредит в ТОВ «Біг
Енергія» на сумму 6 800доларів США,
відповідно до кредитного договору
№23/14-10-2004-Ф від 19.10.2004р.. Позивачка
стверджує, що на час придбання спірної
квартири в неї була власність -1/2 частка
домоволодіння АДРЕСА_4, яка не
відноситься до сумісного майна
подружжя. Домоволодіння в рівних
частках належало позивачці та її
матері і було продано за 12 000доларів
США. В вересні 2004року від покупців
будинку мати отримала аванс у розмірі
4000 доларів США, що було оформлено
розпискою. За усною домовленістю з
матерю всі грошові кошти, які були
отримані від покупців в якості авансу,
мати віддала позивачці та відповідачу
на придбання квартири, а також на
витрати пов'язані з нотаріальним
оформленням, реєстрацією в БТІ та
переїздом у квартиру. Гроші в розмірі
1700доларів США вона внесла в якості
першого внеску по кредитному договору,
на придбання сумісного спірного майна.
В договорі ні де не було вказано , що
1700доларів внесено з її власних коштів.
З жовтня 2004року по березень 2008року
відповідач сумісно з позивачкою
сплачував щомісячні внески по сплаті
кредиту, з квітня 2008року по серпень
2013року позивачка одна , без допомоги
відповідача, сплачувала щомісячно
кредит. 02.08.2013року позивачкою проведена
повна сплата грошових коштів по
кредитному договору №23/14-10-2004-Ф від
19.10.2004р., про що було видано довідку з
банківської установи на ім'я
відповідача. Крім того від шлюбу з
відповідачем, позивачка має дитину -
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, яка
мешкає разом з позивачкою у спірній
квартирі та є інвалідом. В зв'язку з тим,
що при придбанні спірної квартири
АДРЕСА_1 позивачкою було надано власні
грошові кошти у розмірі 1700доларів США,
а також нею було сплачено більшість
грошових коштів по кредитному
договору, вже під час роздільного
проживання з відповідачем - вважають,
що позивачка має право на ? частки
спірної квартири. З посиланням на
ст..60,70 СК України, ст..368 ч.3, 372 ЦК України
просили задовольнити позов і визнати
спірну квартиру сумісною власністю
позивачки та відповідача, та визнати за
позивачкою право власності на ? частки
квартири АДРЕСА_1.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
адвокат ОСОБА_4 частково визнав позов ,
вважає, що спірна квартира АДРЕСА_1 є
спільною власністю позивачки та
відповідача, але позивачка має право ні
на ? частки спірної квартири , а на ?
частку, як передбачено законом. В
обґрунтування своїх заперечень суду
пояснив наступне. Вважає, що частки в
спільному майні подружжя є рівними, і
вони були рівними і в 004році при
придбанні спірного житла. Позивачка не
надала суду підтвердження того, що нею
при придбанні спірної квартири , в
якості першого внеску до банківської
установи було внесено 1700доларів США
власних грошей. Шлюб було розірвано
06.06.013року рішенням суду, і внески до
банківської установи були зараховані
під час шлюбних відносин, вона не
надала суду підтвердження того, що
шлюбні відносини були розірвані в
2008році. В договорі купівлі-продажу
будинку не має позначок, що було надано
аванс , в якому розмірі і кому саме.
Після розірвання шлюбу позивачкою було
зроблено самостійно лише два платежі,
по всім іншим платежам ОСОБА_3 приймав
участь у їх оплаті. Просив позов
задовольнити частково.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона
була колишньою сусідкою ОСОБА_1 та її
матері, її будинок знаходиться по
АДРЕСА_4. В восени 2004р. ОСОБА_1 та її мати
продали будинок АДРЕСА_4. Вона була
присутня коли матері та позивачці
покупець давав аванс у розмірі
4000доларів США. Аванс віддали позивачці
та її матері. Вона була присутня при
складанні розписки в якій вона
розписалась, позивачка , її мати. Знає
зі слів позивачки та її матері, що
ОСОБА_1 та її чоловік оформляли кредит у
банку для придбання двокімнатної
квартири, і що останні внески по даному
кредиту вносила позивачка без допомоги
відповідача, так як з відповідачем вже
давно не живуть разом однією родиною.
Перший внесок на придбання спірної
квартири робила позивачка з грошей ,
які мати їй віддала після отримання
авансу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є
подругою позивачки. Зі слів позивачки
знає про продаж будинку, про кредит та
про те,що з 2008року позивачка разом з
чоловіком не живуть і вона самостійно
сплачувала залишок кредиту. Також зі
слів позивачки та її матері знає про те,
що перший внесок до банківської
установи на придбання квартири робила
позивачка з грошей , які були надані в
якості авансу від продажу будинку.
Свідком придбання квартири та продажу
будинку не була

Суд заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи доказами,
якими вони обґрунтовують свої вимоги
та заперечення, вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України -
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків ,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Ст. 58 ЦПК України передбачує, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування - ст. 59 ЦПК України)

Судом встановлено, що рішенням
Приморського районного суду м.
Маріуполя від 06.06.2013р. шлюб між ОСОБА_3
та ОСОБА_1, який було зареєстровано
Жовтневим відділом реєстрації актів
цивільного стану Маріупольського МУЮ у
Донецькій області 24 червня 2003 року -
було розірвано. (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження , що
підтверджено свідоцтвом про
народження дитини І-НОМЕР_3 (а.с.7) Дитина
є дитиною інвалідом (а.с.31)

Згідно витягу з реєстру права
власності ОСОБА_8 та ОСОБА_1 належало
право власності по ? частці за кожній,
на будинок АДРЕСА_4 (а.с.28), який був
придбаний за біржовим контрактом
№ПР-185 від 4.06.1997р. (а.с.29)

Згідно договору купівлі-продажу від 28
жовтня 2004р. ОСОБА_8 та ОСОБА_1 продали, а
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 придбали у останніх
жилий будинок АДРЕСА_4 за суму 69
120гривень, які продавці одержали від
покупців в рівних частках кожний до
підписання договору (а.с.58)

11 жовтня 2004року між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та
ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Продаж квартири провадився за 45050
гривень, що еквівалентно 8500доларів США,
з яких 9010гривень, що є еквівалентом
1700доларів США сплачені ОСОБА_3 під час
оформлення договору, а решта у сумі 36
040гривень, що еквівалентом 6800доларів
США покупцем буде перерахована на
розрахунковий рахунок. З метою
придбання квартири та передачі грошей
для остаточного розрахунку ОСОБА_3
зобов'язався укласти кредитний договір
з ВАТ Банк «БІГ Енергія» на суму
6800доларів США (а.с.14) Даний договір був
зареєстрований в БТ м. Маріуполя, що
підтверджено витягом від 12.10.2004р. (а.с. 15)

19.10.2004р. між ОСОБА_3 та ВАТ Банк «БІГ
Енергія» було укладено договір іпотеки
№23/11-10-2004-1, предметом якого є
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.52-57)

19.10.2004р. між ОСОБА_3 та ВАТ Банк «БІГ
Енергія» було укладено кредитний
договір №23/11-10-2004-Ф, згідно якого банк
надав відповідачу споживчий кредит у
розмірі 6800доларів США , строком з
19.10.2004р. по 17.10.2014року (а.с.59-60)

11 жовтня 2004р. ОСОБА_1 надала письмову
згоду, яка була посвідчена приватним
нотаріусом Маріупольського
нотаріального округу ОСОБА_14, на
придбання її чоловіком ОСОБА_3 квартири
АДРЕСА_1, за ціну йому відому, за гроші,
які набуті ними під час шлюбу та є
об'єктом права спільної сумісної
власності, зміст ст.. 60, 65 СК України
нотаріусом ОСОБА_1 було роз'яснено
(а.с.70)

Позивачко було надано квитанції про
сплату кредиту за : 10.09.008р., 10.09.2008р.,
3.03.012р., 1.12.201р., 12.12.2012р., з 17.01.2013р. по
30.06.2013р.- всього на загальну суму 24 076
гривень 48 копійок (а.с.32-39).

Ст.. 368 ч.3 ЦК України передбачено, що
майно набуте подружжям за час шлюбу,є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Ст.. 372 ЦК України передбачено, що у разі
поділу майна,що є у спільній сумісній
власності, вважається,що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

За рішенням суду частка співвласника
може бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Ст..60 СК України передбачає,що майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається,що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України - у разі
поділу майна,що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином судом встановлено, що
дійсно подружжя ОСОБА_1 придбали спірну
квартиру під час шлюбу, і у
відповідності до ст.. 60 СК України дана
квартира є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя. Позивачка та її
представник не довели судові, що між
подружжям існували домовленості
відносно визначення часток у спірній
квартирі , чи було укладено шлюбний
договір, який би визначив розмір часток
кожного з подружжя у спільному майні.

У відповідності до ст.. 208 ч.1 п.3 ЦК
України - правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК
України - належить вчиняти у письмовій
формі.

Позивачкою та її представником не було
надано судові письмового
підтвердження того, що при оформленні
договору купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_4 , позивачкою було отримано
аванс у розмірі 4000доларів США. Також не
доведено той факт, що грошові кошти у
розмірі 1700 доларів США при укладені
договору купівлі-продажу спірної
квартири належали власно позивачці і
були її власними коштами, а не
спільними коштами подружжя.
Ствердження позивачки, що гроші
належали саме їй і були отримані від
продажу власності - ? частки будинку,
спростовується заявою позивачки, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 - в якій
вона вказує, що надає згоду на
придбання квартири АДРЕСА_1, своєму
чоловікові ОСОБА_3 за ціну йому відому,
за гроші, які набуті ними під час шлюбу
та є об'єктом права спільної сумісної
власності, зміст ст.. 60, 65 СК України
нотаріусом ОСОБА_1 було роз'яснено.

Посилання позивачки на те, що поряд з
нею живе донька, яка є дитиною
інвалідом, ще не доводить того факту ,
що дана дитина потребує окремих умов
проживання чи їх поліпшення. Також вона
не є власником даної квартири, а тому
суд вважає, що частки у спірному майні
подружжя у цієї дитини не має.

Таким чином суд вважає, що частки у
спільному майні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є
рівними,обставин, які мають істотне
значення для збільшення частки
позивачки суду не було доведено.

Керуючись ст.ст.60, 70 СК України, ст.ст.208,
372,368 ЦК України, ст. ст. 15, 31,57, 58, 59, 60, 196,
213, 214, 215 ЦПК України

В И Р І Ш И
В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
права сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1, визнання права власності на ?
частки квартири АДРЕСА_1 -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН
НОМЕР_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_2 право сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44, 0
кв.м, житловою площею 27,0 кв.м

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН
НОМЕР_1 право власності на ? частку
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44, 0
кв.м, житловою площею 27,0 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області, через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:
Федотова В. М.