Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року
Новоселицький районний суд
Чернівецької області

в складі:

головуючого судді
Оленчука І.В.,

секретаря Єфтемій
М.І.,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4
ОСОБА_5

відповідача
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоселиця цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої
представляє ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
інтереси яких представляє ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання часток в майні
колишнього колгоспного двору та
визнання права власності на спадкове
майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, інтереси якої
представляє ОСОБА_2 а також ОСОБА_3,
ОСОБА_4, інтереси яких представляє
ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом про
визнання часток в майні колишнього
колгоспного двору та визнання права
власності на спадкове майно до
відповідача ОСОБА_6 з посиланням на те,
що по АДРЕСА_1 знаходиться
домоволодіння, яке складається з
житлового будинку літ. „А" - 1986 року
будівництва та огорожі №1, 2.

Позивач ОСОБА_1 18.10.1981 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, який вони
розірвали 28.08.1990 року, від даного шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась
донька - ОСОБА_9

В позові вказує, що спірний житловий
будинок побудований подружжям ОСОБА_8
та ОСОБА_1, яка на той час працювала в
колгоспі. 12.09.1986 року рішенням
виконкомому Новоселицької районної
ради народних депутатів № 144, вирішено
видати свідоцтво на право
індивідуального будівництва житлового
будинку в с. Маршинці Новоселицького
району.

З 01.05.1986 року по 31.12.1987 року позивач -
ОСОБА_1 працювала у колгоспі ім. Жданова
в с. Маршинці та на цій підставі їй було
виділено земельну ділянку для
будівництва. Так, відповідно до
погосподарської книги села Маршинці
домоволодіння по АДРЕСА_1, відносилось
з 1986 року по 1987 рік включно до
колгоспних дворів та в цей період
членами двору були: ОСОБА_8, ОСОБА_1, їх
донька - ОСОБА_9 При виготовленні
технічної документації за параметри
вказаного житлового будинку, який в по
господарський книзі записали як
„сарай", набув статусу житлового
будинку, оскільки має житлову площу та
підсобні приміщення. Таким чином,
вказаний житловий будинок літ. „А" - 1986
року будівництва відноситься до майна
колгоспного двору. 28.08.1990 року ОСОБА_1
розірвала шлюб з ОСОБА_8

В позовній заяві позивачі вказують, що
відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УPCP, ст.ст. 12,
16, 17 ЗУ «Про власність» - члени
вищевказаного колгоспного двору:
ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, мають право
спільної сумісної власності на
домоволодінні по АДРЕСА_1 та їх частки
визначаються по 1/3 частці кожному члену
колгоспного двору, так як на 15.04.1991 року
вони не втратили свою частку.

В позові також посилаються на те, що в
1990 році вказане домоволодіння набуло
статус робочого двору, так як ОСОБА_1
перестала працювати в колгоспі, та
станом на 01.07.1990 року по 15.04.1991 року
вказане домоволодіння відноситься до
категорії робочих дворів.

В 2011 році ОСОБА_8 розпочав фактичні
шлюбні стосунки з відповідачем -
ОСОБА_6, на яку склав заповіт на все своє
майно та травні 2012 року написав заяву
до сільської ради про те, що бажає
зареєструвати її в житловому будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер та після
його смерті відкрилась спадщина на 1/3
частку житлового будинку літ. „А",
огорожу № 1, 2 по АДРЕСА_1.

В позовній заяві також вказує на те, що
спадкоємцем за заповітом є відповідач -
ОСОБА_6 та на обов'язкову часту в
спадщині має право батько померлого -
ОСОБА_4, який в шестимісячний строк
звернувся з заявою про прийняття
спадщини після смерті свого сина.

При житті, ОСОБА_8 не оформив та не
зареєстрував своє право власності на
вказану частку домоволодіння по
АДРЕСА_1 та у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
домоволодіння, державний нотаріус
відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва
про прано на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_8, таким чином, оформлення
спадщини в нотаріальному порядку не
можливе.

На підставі викладеного просять
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прано
власності по 1/3 частки житлового
будинку літ. „А", огорожі № 1, 2, що
розташовані по АДРЕСА_1, як частку в
майні колгоспного двору та визнати за
ОСОБА_4 право власності на 1/12 частку
спадкового майна, в порядку
спадкування за законом обов'язкової
частки в спадщині після смерті ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Представники позивачів в судовому
засіданні вимоги позову підтримали в
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Відповідач позов визнала, не
заперечувала щодо його задоволення.

Суд заслухавши пояснення
представників позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_5
та відповідача - ОСОБА_6, дослідивши
письмові матеріали справи, вважає, що
вимоги позову є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1
розташоване господарство яке
складається з житлового будинку літ. А,
огорожі № 1, 2, що підтверджується
технічним паспортом.

Судом також встановлено, що дане
господарство станом на 01.01.1987 року
відносилось до дворів колгоспного типу
та його членами були спадкодавець -
ОСОБА_8, його дружина - ОСОБА_1, та їх
донька - ОСОБА_9, що підтверджується
довідкою Маршинецької сільської ради
№ 135 від 30.01.2013 року.

Згідно витягу з погосподарської книги,
в графі 16 вказано, що в 1988 році ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 вибули з складу членів спірного
двору та станом 01.01.1989 року категорія
двору була змінена з «колгоспний» на
«робочий».

Відповідно до довідки Маршинецької
сільської ради № 119 від 28.01.2013 року
спірне господарство, що розташоване по
АДРЕСА_1 в період з 01.07.1990 року по 15.04.1991
року відносилось до категорії робочих
дворів в якому проживав лише ОСОБА_8

Згідно свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8, який до
своєї смерті, а саме 10 травня 2012 року
склав заповіт, відповідно до якого
заповів все своє майно відповідачу -
ОСОБА_6

Судом також встановлено, що крім
спадкоємця по заповіту ОСОБА_6, особою
яка має право на обов'язкову частку в
спадковому майні є батько спадкодавця -
ОСОБА_4. який своєчасно звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини по смерті свого сина - ОСОБА_8

Згідно ст. 124 ЦК УРСР - при виході одного
або кількох членів колгоспного двору з
його складу виділ частки в натурі
провадиться з таким розрахунком, щоб не
позбавити двір необхідних для ведення
його підсобного господарства будівель,
худоби та сільськогосподарського
реманенту. При неможливості виділити
належну членові двору частку майна в
натурі її вартість виплачується йому
грішми. Право вимагати виділу майна при
виході з складу двору мають члени
двору, які досягли шістнадцяти років.
Особи віком від п'ятнадцяти до
шістнадцяти років можуть вимагати
виділу за згодою своїх батьків
(усиновителів) або піклувальника, а в
інтересах осіб, що не досягли
п'ятнадцяти років, виділу можуть
вимагати їх батьки (усиновителі) або
опікун.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦК УРСР -
працездатний член колгоспного двору
втрачає право на частку в майні двору,
якщо він не менше трьох років підряд не
брав участі своєю працею і коштами у
веденні спільного господарства двору.
Це правило не застосовується, якщо член
двору не брав участі у веденні
господарства в зв'язку з призовом на
строкову військову службу, навчанням в
учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 р.
№20. зазначено, що ст.. ст.. 16, 17 ЗУ „Про
власність" щодо спільної сумісної
власності поширюється на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону. Спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15.04.1991 p.. мають
вирішуватись за нормами, що регулювали
власність цього двору. Таким чином
відповідно до п. 6 ч. 2 вказаної
постанови пленуму ВСУ встановлено, що
на витребування частки з майна
колишнього колгоспного двору, що
зберіглося на 15 квітня 1991 року,
поширюється загальний трирічний строк
позовної давності.

Таким чином враховуючи те, що позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в станом на 01.01.1989 року
вибули з членів колгоспного двору,
розташованого по АДРЕСА_1, свої правом
відповідно до ст. 124 ЦК УРСР на
виділення їм часток у майні колишнього
колгоспного двору або компенсації
вартості часток протягом трьох річного
терміну не скористались, відповідно до
вимог ст. 126 ЦК УРСР вони втратили своє
право на частку в майні спірного
господарства.

На підставі викладеного, суд вважає, що
підстави на які посилаються позивачі в
поданому ними позові є
необґрунтованими, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 120, 123, 124, 126 ЦК
Української PCP, ст.ст. 12, 16, 17 ЗУ «Про
власність», відповідно до вимог ст.ст.
10, 60, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, інтереси
якої представляє ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, інтереси яких представляє
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання часток в
майні колишнього колгоспного двору та
визнання права власності на спадкове
майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана до
Апеляційного суду Чернівецької
області через Новоселицький районний
суд Чернівецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: