Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1340/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 27 січня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В позові зазначено, що відповідно до
укладеного договору б/н від 23.11.2005 р.
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4300 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджено підписом у заяві.

ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав,
станом на 17.06.2013 р. має заборгованість
перед банком в сумі 26508 грн. 18 коп.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 26508
грн. 18 коп., з яких: заборгованість за
кредитом - 3371,75 грн.; заборгованість по
процентам за користування кредитом -
21397,95 грн.; штраф (фіксована частина) - 500
грн.; штраф (процента складова) - 1238,49
грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 24769 грн.. 70 коп. з яких :
заборгованість за кредитом - 3371,75 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 21397,95 грн., а
також судовий збір в розмірі 247 грн. 69
коп. В задоволені решти позовних вимог
відмовлено

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням в частині
відмови в задоволенні позову про
стягнення штрафу (фіксована частина) -
500 грн., штрафу (процента складова) - 1238,49
грн. ПАТ КБ "ПриватБанк" подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду змінити,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає
задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено, що 23.11.2005 року
закрите акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
правонаступником якого є ПАТ КБ «
Приватбанк», та ОСОБА_3 уклали договір,
за яким позичальник одержав кредит у
розмірі 4300.00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48.00
% на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає дії картки (
а.с. 5-9).

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 належним
чином не виконує зобов"язання за
кредитним договором, банк звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості, що виникла внаслідок
такого невиконання.

Задовольняючи позов про стягнення
заборгованості за кредитом та
заборгованості по процентам за
користування кредитом суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
банку про стягнення заборгованості є
обґрунтованими.

З таким висновком суду можна
погодитися.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків

Частиною 2 ст. 6 ЦК України
передбачено, що сторонни мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегулювані цими актами.

Відповідно до статті 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір
є обов"язковим для виконання
сторонами.

Із пункту 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг вбачається,
що клієнт зобов"язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсотками за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
погодилася з Умовами та правилами
надання банківських послуг, факт
отримання кредиту та використання
кредитної картки відповідачем не
оспорюється.

Відповідно до п. 9.3 Умов надання
банківських послуг передбачено, що
картрахунки відкриваються на
невизначений термін за виключеннями,
передбаченими п.п. 9.6, 9.7 Умов

Із пункту 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг вбачається,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Відповідач не звертався з
письмовою заявою до банку про закриття
картрахунку, у зв"язку з чим на
підставі Умов, строк дії карти
відповідача було продовжено щорічно на
такий же строк.

Отже пролонгація договору
полягає у продовженні його строку зі
збереженням тих умов, на яких його було
укладено (якщо інше не передбачено
договором), зокрема щодо самої умови
про порядок пролонгації договору, які
також залишаються чинними. ( така
позиція відображена в ухвалі Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року).

Оскільки Умовами вищезазначеного
договору не визначався графік
погашення кредиту щомісячними
платежами, а за п. 3.1.1 3.1.3 Правил та п. 9.12
Умов кредитування договір та дія
картки автоматично пролонгується, а
отже, строк позовної давності за
вимогами ПАТ КБ « Приват банк» до
ОСОБА_3 не пропущений.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції прийшов правильного
висновку про обґрунтованість вимог
банку і стягнення заборгованості, адже
позивачем доведено факт невиконання
відповідачем зобов"язань за кредитним
договором та надано відповідний
розрахунок суми заборгованості, що
відповідачем частково або повністю не
спростований, а доводи апеляційної
скарги про застосування строку
позовної давності є необгрунтованими.

Проте колегія суддів не може
погодитись з висновками суду в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення штрафу з огляду на наступне.

Відповідно ст. 549 ЦК України
неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов"язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов"язання.

Згідно із ст. 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Вирішуючи спір в частині відмови
в стягненні розміру неустойки без
відповідної заяви відповідача, суд
першої інстанції зазначив
матеріальний стан боржника, проте, не
врахував, що зазначена норма надає
право суду на зменшення неустойки в
залежність від співвідношення її
розміру і збитків. Законодавець чітко
зазначив « зменшення», а не відмову у
повному обсязі, як це вбачається з
рішення суду.

З позову вбачається, що основна
заборгованість складається з
заборгованості за кредитом в розмірі
3371,75 грн. та заборгованості по
процентам за користування кредитом в
розмірі 21397,95 грн, а всього сума
основної заборгованості складає 24769.70
грн, сума штрафу складає 1738 грн. 49 коп.
Отже розмір штрафу не перевищує розмір
основної заборгованості.

Суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що у даній статті другою
обов"язковою складовою для
правомочності щодо зменшення судом
штрафу є наявність інших обставин, що
мають істотне значення.

Істотними обставинами в
розумінні частини третьої статті 551 ЦК
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання)

Суд в рішенні лише оговорив про
законодавчу можливість відмови у
задоволенні штрафу, прийнявши до уваги
ч. 3 ст. 551 ЦК України, але чому саме суд
вважав за необхідне відмовити в
стягненні штрафу не вказано та не
мотивовано ( матеріалами справи не
доведено тяжкий матеріальний стан
відповідача, його бажання достроково
здійснити погашення заборгованості,
належне виконання взятих на себе
зобов"язань та інш).

Відповідач також не посилався на
обставини, які мають істотне значення,
та можуть бути підставою для зменшення
штрафу, не просив про відмову про
стягнення штрафу.

Виходячи з наведеного, рішення
суду в частині відмови у задоволенні
позову ПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення штрафу в розмірі 1738 грн. 49
коп. не можна вважати законним і
обґрунтованим, тому воно підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення позову.
Всього підлягає стягненню сума
заборгованості в розмірі 26508 грн. 18 коп.

Оскільки ОСОБА_3 є інвалідом
першої групи ( а.с. 77), тому рішення суду
в частині стягнення з нього на користь
ПАТ КБ « Приватбанк» судового збору у
розмірі 247 грн. 69 коп. є помилковим та
підлягає скасуванню з відмовою у
стягненні зазначеної суми. Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 27 січня 2014 року у
цій справі в частині відмови у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
стягнення штрафу в розмірі 1738 грн. 49
коп. скасувати. В цій частині ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк « Приватбанк» штраф в
розмірі 1738 грн. 49 коп.. Всього стягнути
суму заборгованості в розмірі 26508 грн.
18 коп.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк"судового збору в
розмірі в розмірі 247 грн. 69 коп.
скасувати. Відмовивши в стягненні 247
грн. 69 коп. з ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: