Справа №2-55/2014р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014р. Новоселицкий районний суд
Чернівецької області

в складі головуючого судді Вівчар Г.А.

при секретарі Кріган Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кушнірюк Ю.Д..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоселиця справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Райфайзен
Банк Аваль»,

- про захист прав споживача та визнання
кредитних договорів недійсними, суд, -

встановив:

Позивач звернулась з позовом в якому
зазначила, що Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» є
правонаступником за всіма правами та
обов'язками відкритого акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
(згідно абзацу 5 п.1.3. Статуту Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль»).

Відкрите акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» уклало з нею
Генеральний кредитний договір №0606/32/МЦ
від 26 червня 2006 року та інші угоди, які є
невід'ємними частинами Генерального
кредитного договору №0606/32/МЦ від 26
червня 2006 року а саме:

- Додаткову угоду №0606/32/МЦ/1 від 27
травня 2010 року до Генерального

кредитного договору №0606/32/МЦ від 26
червня 2006 року;

- Додаткову угоду №0606/32/МЦ/2 від 15
липня 2011 року до Генерального

кредитного договору №0606/32/МЦ від 26
червня 2006 року;

Кредитний договір №0606/32/МЦ від 26 червня
2006 року;

Додаткову угоду №0606/32/МЦ/1 від 28
травня 2010 року до Кредитного договору
№0606/3 2/МЦ від 26 червня 2006 року.

Відповідно до умов і положень вказаних
угод Кредитор надав Позивачеві кредит
за програмою Європейського Банку
Реконструкції та Розвитку (ЄБРР) у сумі
117000 (Сто сімнадцять тисяч) доларів США
зі сплатою 12,5 %-15% (Дванадцять цілих
п'ять десятих - п'ятнадцять цілих)
процентів річних терміном на 84
(Вісімдесять чотири) місяці. Згідно з
положеннями п. 2.1. кредитного договору
№0606/32/МЦ від 26.06.2006 p.. кошти, видані в
рамках цього договору, призначені для
використання на споживчі цілі.

В подальшому на рефінансування
кредитної заборгованості в сумі 52632,80
(п'ятдесят сім тисяч шістсот тридцять
два долари США 80 центів) доларів США по
кредитному договору №0606/32/МЦ від 26
червня 2006 року Кредитором і Позивачем
було підписано Кредитний договір
№014/42-0-1/73 від 15 липня_2011 року, який
укладено

в рамках Генерального кредитного
договору №0606/32/МЦ від 26 червня 2006 року.

Також, на підставі п.1.3 Договору про
переведення боргу №0606/33/МЦП від 15
червня 2011 року Позивач набув усіх прав
та обов'язків позичальника за
Генеральним кредитним договором
№0606/32/МЦ від 26 червня 2006 року з
Кредитором та такими угодами, які є
невід'ємними частинами Генерального
кредитного договору №0606/32/МЦ від 26
червня 2006 року (копії угод додаються);

- Додатковою угодою №0606/3 З/МЦ/2 від
27 травня 2010 року до Генерального

кредитного договору №0606/33/МЦ від 26
червня 2006 року;

Додатковим договором №0606/3 3/МЦ/З
від 15 червня 2011 року до
Генерального кредитного договору
№0606/33/МЦ від 26 червня 2006 року;

- Додатковою угодою №0606/33/МЦ/4 від 15
липня 2011 року до Генерального

кредитного договору №0606/33/МЦ від 26
червня 2006 року:

Додатковою угодою №0606/3 З/МЦ/5 від 04
жовтня 2012 року до Генерального
кредитного договору №0606/33/МЦ від 26
червня 2006 року;

Кредитним договором №0606/33/МЦ від 26
червня 2006 року;

Додатковою угодою №0606/33/МЦ/1 від 28
травня 2010 року до Кредитного договору
№0606/33/МЦ від 26 червня 2006 року;

- Додатковим договором №0606/33/МЦ/2
від 15 червня 2011 року до Кредитного

договору №0606/3 3/МЦ від 26 червня 2006 року,
який укладено в рамках

Генерального кредитного договору
№0606/33/МЦ від 26 червня 2006 року.

Відповідно до умов і положень вказаних
угод Кредитор надав позичальнику,
права та обов'язки якого перейшли до
Позивача, кредит за програмою
Європейського Банку Реконструкції та
Розвитку (ЄБРР) у сумі 117 000 (Сто
сімнадцять тисяч) доларів США зі
сплатою 12,5%-15% (Дванадцять цілих п'ять
десятих - п'ятнадцять цілих) процентів
річних терміном на 84 (Вісімдесять
чотири) місяці. Згідно з положеннями п.
2.1. кредитного договору №0606/33/МЦ від
26.06.2006 p.. кошти, видані в рамках цього
договору, призначені для використання
на споживчі цілі.

В подальшому на рефінансування
кредитної заборгованості в сумі 57579,18
(п'ятдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят
дев'ять доларів США 18 центів) доларів
США згідно кредитного договору
№0606/32/МЦ від 26 червня 2006 року
Кредитором і Позивачем було підписано
Кредитний договір №014/42-0-1/73 від 15 липня
2011 року, який укладено в рамках
Генерального кредитного договору
№0606/33/МЦ від 26 червня 2006 року, та
Додаткову угоду №014/42-0-1/72/1 від 04 жовтня
2012 року до Кредитного договору
№014/42-0-1/72 від 15 липня 2011 року,
укладеного в рамках Генерального
кредитного договору №0606/33/МЦ від 26
червня 2006 року ..

Позивач вважає, що кредитні договори
підлягають визнанню недійсними з
підстав того, що відповідач перед
укладанням договору про надання
споживчого кредиту не надав у
письмовій формі споживачу інформацію
яка вимагається ч.2 ст.11 Закону України»
Про захист прав споживачів».

Кредитодавець не виконавши вимоги ч.2
ст.11. ч.2 ст.19 Закону України» Про захист
прав споживачів» фактично ввів
позичальника в оману, що є однією з
підстав відповідно до ст..230 ЦК України
про визнання договору недійсним..

Позивач також посилається на те, що в
супереч п.3.6 Постанови Правління
Національного банку України від 10.05.2007
року №168 «Про затвердження Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту»
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 р. за N 541/13808) банки
не мають права встановлювати платежі,
які споживач має сплатити на користь
банку за дії, які банк здійснює на
власну користь (ведення справи,
договору, облік заборгованості
споживача тощо), або за дії, які
споживач здійснює на користь банку
(прийняття платежу від споживача тощо)
або що їх вчиняє банк або споживач з
метою встановлення, зміни або
припинення правовідносин (укладення
кредитного договору, унесення до нього
змін, прийняття повідомлення споживача
про відкликання згоди на укладення
кредитного договору тощо).

Однак:

- підпунктом 1.3.1.1. Додаткової угоди
№0606/32/МЦ/2 від 15 липня 2011 року до
Генерального кредитного договору
№0606/32/МЦ від 26 червня 2006 року
встановлено сплату разової комісії за
надання кредиту та комісії за надання
довідки про наявність кредиту;

- підпунктом 1.3.5. частини №2 Кредитного
договору №014/42-0-1/73 від 15 липня 2011 року,
який укладено в рамках Генерального
кредитного договору №0606/32/МЦ від 26
червня 2006 року, встановлено сплату
разової комісії за надання кредиту;

- підпунктом 1.3.1,1. Додаткової угоди
№0606/33/МЦ/4 від 15 липня 2011 року до
Генерального кредитного договору
№0606/33/МЦ від 26 червня 2006 року
встановлено сплату разової комісії за
надання кредиту та комісії за надання
довідки про наявність кредиту;

- підпунктом 1.3.5. частини №2 Кредитного
договору №014/42-0-1/72 від 15 липня 2011 року,
який укладено в рамках Генерального
кредитного договору №0606/33/МЦ від 26
червня 2006 року, встановлено сплату
разової комісії за надання кредиту.

Згідно п, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг,
зокрема, повинен містити таку істотну
умову як відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору.

Однак кредитні договори суперечать
вказаній нормі чинного законодавства,
оскільки не містять умов про
відповідальність банку-сторони по
договору.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг,
зокрема, повинен містити таку істотну
умову як порядок зміни і припинення дії
договору.

Однак кредитні договори суперечать
вказаній нормі чинного законодавства,
оскільки не містять умов про
припинення дії договору.

Відповідно до ч. 2 п. 4 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
договорі про надання споживчого
кредиту зазначається детальний розпис
загальної вартості кредиту для
споживача.

Кредитні договори суперечать вказаній
нормі чинного законодавства, оскільки
не містять детального розпису
загальної вартості кредиту для
Позивача, тобто не містять такої
істотної умови договору як ціна
відповідно до вимог ст. 632 ЦК України.

Таким чином, позивач вважає що
зазначені договори суперечать вимогам
ч. 1 ст. 203 ЦК України, і просить суд
визнати їх недійсними.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позов в повному
обсязі з підстав зазначених у позовній
заяві.

Представник відповідача позов не
визнав надав суду письмові заперечення
на позов з яких вбачається, що
представник відповідача вважає, що
оскільки позивач підписала договір
отримали гроші відповідно до
укладеного договору тому відповідно до
ст..638 ЦК України вважає, що договір є
укладеним.

Позивач була ознайомлена з умовами
кредитів та всією необхідною
інформацією про порядок їх отримання,
ціни, використання та обслуговування,
дана інформація в повному об'ємі
викладена в тексті кредитних
договорів, з чим Позивач в повній мірі
погодився, особисто підписавши
кредитні договори.

Представник відповідача також вважає,
що не відповідає дійсності також і
твердження Позивача про порушення
Банком підпункту 3.6, Постанови
Правління національного банку України
від 10.05.2007 року за №168 «Про затвердження
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту», а саме: щодо встановлення
платежів, які споживач має сплатити на
користь Банку за дії, які Банк здійснює
на власну користь відповідно до
підпунктів, а саме:

- 1.3.1.1. додаткової угоди № 0606/32/МЦ/2
від 15.07.2011 року;

- 1.3.5. частини №2 кредитного
договору № 014/42-0-1/73 від 15.07.2011 року;

- 1.3.1.1. додаткової угоди № 0606/33/МЦ/4
від 15.07.2011 року;

-1.3.5. частини №2 кредитного договору №
014/42-0-1/72 від 15.07.2011 року.

Вважає, що жодний із перелічених
пунктів в запереченні, не підпадає
під дію вказаної Постанови, відносно
заборони Банкам встановлювати платежі,
які споживач має сплатити на користь
Банку за дії, які Банк здійснює на
власну користь (ведення справи,
договору, облік заборгованості
споживача тощо), або за дії. які
споживач здійснює на користь банку
(прийняття платежу від споживача тощо)
або що їх вчиняє банк або споживач з
метою встановлення, зміни або
припинення правовідносин (укладення
кредитного договору, унесення до нього
змін, прийняття повідомлення споживача
про відкликання згоди на укладення
кредитного договору тощо).

Представник відповідача вважає, що не
правдивим є і твердження позивача, що
кредитні договори не містять
відповідальність Банку по договору, як
це передбачено пунктом 9 частини 1
статті 6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг».

Ст. 14 додаткових угод: № 0606/32/МЦ/2 від
15.07.2011 року до Генерального кредитного
договору № 0606/32/МЦ від 26.06.2006 року та
додаткової угоди № 0606/33/МЦ/4 від 15.07.2011
року до Генерального кредитного
договору № 0606/33/МЦ від 26.06.2006 року така
відповідальність передбачена.

Вважає, що перед укладанням договору
позивач мав право запропонувати Банку
доповнити чи змінити положення
зазначені у договорі, однак з її
сторони до укладання договорів,
пропозиції щодо внесення змін та
доповнень не надходило.

Відповідач вважає, що позивачем
безпідставно порушені строки подання

позовної заяви тривалістю у три роки,
як це передбачено ст. ст. 256, 257 ЦК
України.

Позивач звернувся до суду з позовом
17.12.2013 року, тобто, поза межами строку
позовної давності, встановленого ст. 257
ЦК України, оскільки генеральні
кредитні договори укладено 26.06.2006 року.
Позивачем не доведено, що йому не було
відомо і не могло бути відомо про
порушення свого права на день
укладання договорів від 26.06.2006 року.

Клопотання про поновлення пропущеного
строку позовної давності Позивачем не
заявлено а тому відповідно до частини 4
статті 267 ЦК України вважає, що є
підставою для відмови у позові за
пропуском строку позовної давності.
Крім того вважає, що заявлені позовні
вимоги є безпідставними.

Суд вислухав пояснення сторін та
дослідивши надані сторонами докази
дійшов висновку, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити з
наступних підстав.

З пояснень представника відповідача і
позивача встановлено, що перед
підписанням договору кредиту №0606/32/МЦ
від 26.06.2006 року позивач отримала пакет
документів з якими мала можливість
ознайомитись.

Наданими сторонами доказами судом
встановлено, що:

- у генеральному кредитному договорі
№0606/32/МЦ від 26.06.2006 року у розділі №10
міститься розділ Відповідальність
сторін.

- у додатковій угоді №0606/32/МЦ від 15.07.2011
року до генерального кредитного
договору №0606/32/МЦ від 26.06.2006 року у
ст..13.1.1. зазначена сума кредиту в 117 000
доларів США і за надання кредиту
встановлюється разова комісія в сумі
5849 грн. 42 коп., у ст..14 зазначена
відповідальність сторін,

- невід»ємною частиною договору є
графік погашення заборгованості, з
якого вбачається, що позивач була
ознайомлена із умовами кредитування,
що підтверджується її особистим
підписом проставленим на вказаних
документах. Додаткових заяв щодо
уточнення або узгодження умов
кредитного договору позичальник в
момент підписання договору не
заявляла..

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» (в редакції 2005
року відомості Верховної Ради України
за « 006 рік №7 ст.84) зазначено, що 2. Перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження
кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: а) мету,
для якої споживчий кредит може бути
витрачений; б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на
яку кредит може бути виданий; д)
орієнтовну сукупну вартість кредиту
та вартість послуги з оформлення
договору про надання кредиту (перелік
усіх витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговуванням та
поверненням, зокрема таких, як
адміністративні витрати, витрати на

страхування, юридичне оформлення тощо);
е) строк, на який кредит може бути
одержаний; є) варіанти повернення
кредиту, включаючи кількість платежів,

їх частоту та обсяги; ж) можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови;

з) необхідність здійснення оцінки
майна та, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона здійснюється; и)
податковий режим сплати відсотків
та про державні субсидії, на які
споживач має право, або відомості про
те, від кого споживач може одержати
докладнішу інформацію; і) переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування.

У разі ненадання зазначеної
інформації суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену
статтями 15 і 23 цього Закону.

п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 N 9,
встановлено, що Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однією зі сторін правочину.

п.14, Постанови №5 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин»,встановлено,
що При вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину. Зокрема ЦК (ст..215,1048-1052,
1054-1055), ст..18-19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України, Перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Суд вважає, що строк позовної давності
на оскарження позивачем правомірності
укладеного договору не пропущений
оскільки з наданих сторонами доказів
вбачається, що до Генерального
кредитного договору №0606/32/МЦ/2 від 26
червня 2006 року була укладена додаткова
угода від 15 липня 2011 року а позов
поданий до суду 19.12.2013 року тобто в
межах трирічного строку.

Суд оцінюючи у сукупності викладені
докази та провівши системний аналіз
правових норм дійшов висновку, що
сторонами на момент підписання
договору було досягнуто згоди з усіх
питань кредитування та порядку його
виконання, що передбачені Законом
України «Про захист прав споживачів»,
«Правилами надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту», затверджені постановою
Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168, умови
договору банком виконано надано
позивачу кошти, а позичальник ОСОБА_1
виконує умови кредиту, що
підтверджується розрахунком по
кредиту, від так вимоги позивачці про
порушення її прав як споживача та
визнання недійсним договору кредиту є
безпідставним.

Згідно з ч.7 ст..5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору звільняються, державні органи,
підприємства, установи, організації,
громадські організації та громадяни,
які звернулися у випадках,
передбачених законодавством, із
заявами до суду щодо захисту прав та
інтересів інших осіб, а також споживачі
- за позовами, що пов'язані з порушенням
їхніх прав.

Згідно з ст..88 ЦПК України, якщо сторона
звільнена від сплати судового збору
вони компенсуються за рахунок держави
у порядку, встановленому Кабінету
Міністрів України.

Суд вважає, що судові витрати за
позовом ОСОБА_1 віднести за рахунок
держави.

На підставі ст.ст. 11,18 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
«Правилами надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту», затверджені постановою
Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168 та
керуючись ст.ст. 10,59,60,61,79,88, 208-218 ЦПК,
суд,-

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Райфайзен Банк Аваль», про
захист прав споживача та визнання
кредитних договорів недійсними.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Новоселицкий районний суд в 10-денний
строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.