Справа № 202/2255/14-ц
21 березня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
У лютому 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 20 вересня 2003 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
однак сімейне життя з відповідачем не
склалося через непорозуміння на
побутовому ґрунті, що призвело до
втрати почуття любові, припинення
шлюбних відносин, окремого проживання
більше двох років тому, а з березня 2013
року позивач фактично пов'язана
побутом з іншим чоловіком. Спору про
поділ майна та місце проживання дитини
немає. Вважає, що подальше спільне
життя з відповідачем, як подружжя,
примирення і збереження шлюбу
неможливе, а тому просила шлюб
Будучи належним чином повідомленою про
час та місце розгляду справи позивач в
судове засідання не з'явилася, подавши
через канцелярію суду заяву про
розгляд справи у її відсутності та в
заочному порядку, наполягаючи на
задоволенні позовних вимог з наведених
у позові підстав, вказавши, що шлюбні
відносини з відповідачем не
підтримують, спільне господарство не
ведуть і проживають окремо з 01 лютого
Відповідач ОСОБА_2 заперечень проти
позову не надав та, будучи належним
чином повідомленим про час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, про розгляд справи в його
відсутність не клопотав та про причини
неявки не повідомив, на підставі чого з
урахуванням письмової згоди позивача
відповідно до ст. 224 ЦПК України справа
підлягає розглядові судом з ухваленням
цього рішення заочно.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах
справи письмові докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
з 20 вересня 2003 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому відділом реєстрації
актів громадянського стану
Індустріального районного управління
юстиції м. Дніпропетровська, актовий
запис №672, що підтверджується
свідоцтвом про одруження, залученим до
матеріалів справи в копії (а.с. 5).
Сторони є батьками народженої у цьому
шлюбі дитини ,яка на даний час є
малолітньою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, копія якого долучена до
матеріалів справи (а.с. 3).
Сімейне життя не склалося з причин
непорозуміння на побутовому ґрунті,
відсутність спільних інтересів, через
що з 01 лютого 2012 року сторони шлюбні
відносини припинили, спільне
господарство не ведуть та проживають
окремо, а позивач з березня 2013 року
пов'язана побутом з іншим чоловіком.
Спір з приводу поділу сумісного майна
подружжя відсутній, як і врегульовано
за спільною згодою сторін питання
проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
з матір'ю (позивачем).
Вирішуючи справу, суд зважає на
особливий характер сімейних відносин
та їх об'єктивну недоступність для
оточуючих, при цьому, бере до уваги
наявність у подружжя малолітньої
дитини, враховує також її інтереси та
зазначає про те, що задля охорони її
інтересів є кращим проживання в повній
родині, проте зауважує, що зазначені
вище та дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, категоричне
заперечення позивача проти збереження
шлюбу, вочевидь свідчать про те, що
примирення сторін неможливе, подальше
спільне життя сторін як подружжя і
збереження шлюбу буде суперечити їхнім
інтересам, що мають істотне значення,
тому суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог та,
відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.
110, ст. 112 СК України, наявність підстав
для розірвання шлюбу.
З урахування клопотання позивача, суд
вважає за можливе віднести судові
витрати на її рахунок.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 222, 224-226, 88
ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 20 вересня 2003 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Індустріального
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська, актовий запис №672 -
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1
Відповідач має право подати до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська письмову заяву про
перегляд цього заочного рішення
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем отримання його
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем його проголошення, а
так само - відповідачем з наступного за
днем постановлення ухвали про
залишення без задоволення заяви про
перегляд заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.В. Колесніченко