РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя
Золотарьова Л.І.

за участю секретаря -
Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Харківський міський центр
зайнятості про розірвання трудового
договору, стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом, в якому з урахуванням
уточнених вимог просила:

трудовий договір, укладений 02.09.2013 року
між нею та відповідачкою,
зареєстрований 02 вересня 2013 року у
Харківському міському центрі
зайнятості, розірвати на підставі ч. 3
ст. 38 КЗпП України з 24.03.2014 року;

зобов'язати відповідачку внести запис
до трудової книжки «звільнити ОСОБА_1
на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з
24.03.2014 року»;

стягнути з відповідачки заробітну
плату у розмірі 7095 грн., моральну шкоду
у розмірі 2000 грн.

стягнути з відповідачки на користь
держави судовій збір;

допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог зазначила,
що 02.09.2013 року між нею та відповідачкою
укладено трудовий договір, згідно з
яким її прийнято на посаду помічника
адвоката, та який зареєстровано у
Харківському міському центрі
зайнятості. За період роботи з 02.09.2013 р.
по 20.10.2013 р. претензій у ОСОБА_2 щодо
порушення нею трудових обов'язків не
було, оскільки вона сумлінно
виконувала свої трудові обов'язки.
Через місяць роботи вона почала
збирати необхідні для документи для
оформлення статусу помічника адвоката
та внесення данних до єдиного реєстру
адвокатів України, відповідачка
зробила їй витяг із трудової книжки, із
зазначенням «Працює по теперішній час»
- 29 вересня 2013 року. Адвокат ОСОБА_2»
посвідчений належним чином із підписом
та завірений печаткою. Свою трудову
діяльність вона здійснювала у себе
вдома, отримавши перед цим доручення
від роботодавця, та періодично вони
разом здійснювали трудову діяльність
також вдома у адвоката. З 20 жовтня 2013
року відповідачка повідомила її в
телефонному режимі, що має намір
звільнити «заднім числом», а саме з 03
вересня 2013 року, оскільки не має
бажання виплачувати їй заробітну плату
та сплачувати страхові внески.
Подальші спроби вирішити питання
мирним шляхом не дали позитивних
результатів. Вона зверталась до
відповідачки з пропозиціями розірвати
договір, однак вона ніяким чином не
реагувала на це. Знаходячись в трудових
відносинах, відмовлялась виплачувати
їй заробітну плату, також відмовлялась
розірвати трудовий договір, що
призводить до неможливості утримувати
себе матеріально та працевлаштуватися
на іншу роботу. У зв'язку з порушення
норм трудового законодавства, зокрема,
щодо строків виплати заробітної плати,
вона вимушена просити на підставі
рішення суду розірвати трудовий
договір згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у
зв'язку з не виконанням відповідачкою
законодавства про працю. Вказані дії з
боку відповідача є порушенням її
законних прав на працю, які завдали їй
моральних страждань та моральної
шкоди, вона втратила душевний спокій,
постійно перебуває у роздратованому
стані. Вона не може працевлаштуватися
на законних підставах на іншу роботу,
адже з нею не розірваний трудовий
договір з відповідачкою. Їй важко
забезпечувати себе, оскільки вимушена
жити за рахунок коштів, узятих в борг і
з приводу цього дуже переживає.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала.

Відповідачка проти задоволення
позовних вимог заперечувала в повному
обсязі, зазначила, що між сторонами не
виникли трудові відносини, оскільки
відсутнє рішення Ради адвокатів щодо
внесення даних позивачки до ЄРАУ як
помічника адвоката. Надала письмові
заперечення.

Представник Харківського міського
центру зайнятості не з'явився, надав
заяву про розгляд справи у його
відсутність.

Суд, заслухавши пояснення учасників
справи, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

02.09.2013 року між адвокатом ОСОБА_2, як
особою яка використовую найману працю,
та ОСОБА_1 укладений трудовий договір,
який зареєстрований 02 вересня 2013 року у
Харківському міському центрі
зайнятості за №1.

Форма укладеного договору відповідає
нормам трудового законодавства та
Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 8
червня 2001 року за № 260.

Як вбачається з договору, ОСОБА_1 має
виконувати обов'язки помічника
адвоката, займатися діяльністю у сфері
права.

Відповідно до п. 2 договору, за
погодженням сторін договір укладено на
2 роки з 02.09.2013 року по 02.09.2015 рік.

Згідно з п. 8 договору, трудовий договір
набирає чинності з моменту його
підписання або з дати, визначеної
сторонами у договорі, але не пізніше
дня фактичного допущення працівника до
роботи.

Згідно з п. 3 договору, фізична особа
зобов'язується оплачувати працю
працівника у розмірі 1147 грн. на місяць.

Як вбачається з запису №14 трудової
книжки, 02.09.2013 року ОСОБА_1 призначена на
посаду помічника адвоката згідно з
Наказом №1 від 02.09.2013 року.

З копії трудової книжки вбачається, що
мається запис «Працює по теперішній
час. адвокат ОСОБА_2 29.09.2013» (а.с.19)

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ст. 24 КЗпП України, трудовий
договір укладається, як правило в
письмовій формі. Додержання письмової
форми при укладанні трудового договору
з фізичною особою є обов'язковим.

Таким чином, укладений трудовий
договір свідчить про виникнення
трудових відносин між сторонами.

Зокрема, позивачка зазначила, що з
02.09.2014 року по 20.10.2013 року вона сумлінно
виконувала свої трудові обов'язки,
претензій у ОСОБА_2 щодо порушення
трудових обов'язків не було.

Будь-яких доказів (претензій, листів,
вимог) щодо невиконання ОСОБА_1 своїх
трудових обов'язків відповідачкою не
надано.

Зокрема, відповідачка стверджує, що при
укладенні 02.09.2013 року трудового
договору трудові відносини з ОСОБА_1 не
були розпочаті, оскільки позивачкою не
були подані документи необхідні для
прийняття рішення Радою адвокатів
Харківської області щодо внесення
даних про ОСОБА_1 до ЄРАУ як помічника
адвоката.

Таке твердження відповідачки є
необґрунтованим з таких підстав.

Положення про помічника адвоката,
затверджене Рішенням Ради адвокатів
України № 123 від 01 червня 2013 року із
змінами і доповненнями, внесеними
рішенням Ради адвокатів України №185
від 27 липня 2013 року, визначає єдині
засади організації, правовий статус та
умови діяльності особи, яка займає
посаду помічника адвоката та
регламентує умови і порядок
використання адвокатами при
здійсненні своєї професійної
діяльності праці помічників.

Вказаним Положенням визначається
також порядок внесення даних про
помічника адвоката до ЄРАУ, перелік
необхідних документів.

Як вбачається з договору, ОСОБА_1 має
виконувати обов'язки помічника
адвоката, займатися діяльністю у сфері
права.

Права та обов'язки помічника адвоката
позивачка набуває після внесення даних
до Єдиного реєстру адвокатів України
та отримання посвідчення (п. 4.15
Положення)

Згідно з п. 2 договору, працівник
зобов'язаний виконувати надані
доручення, дотримуватись норм
адвокатської етики, зберігати
адвокатську таємницю.

Таким чином, позивачка згідно з
договором повинна виконувати, зокрема,
й доручення відповідачки, які в
договорі не конкретизовані та можуть
мати будь-який характер, який не
суперечить нормам законодавства.

Разом з тим, позивачка не непозбавлена
права виконувати доручення
відповідачки, які в договорі не
конкретизовані та можуть мати
будь-який характер у сфері права, який
не суперечить нормам законодавства,
зокрема, аналіз нормативного
матеріалу, пошук і вивчення судової
практики тощо.

У зв'язку з цим, позивачка мала право на
виконання своїх трудових обов'язків з
02.09.2013 року, зокрема, в частині, що
безпосередньо не стосується таємниці
(збір нормативних актів, аналіз
юридичної практики, відправка
кореспонденції та інше), що свідчить
про виникнення трудових відносин між
сторонами.

Крім того, в трудовій книжці міститься
запис про те, що 02.09.2013 року ОСОБА_1
призначена на посаду помічника
адвоката згідно з Наказом №1 від 02.09.2013
року. «Працює по теперішній час.
адвокат ОСОБА_2 29.09.2013» (а.с.19)

Також суд враховує, що сторонами
узгоджено розмір заробітної плати - 1147
грн. на місяць, тобто договором не
встановлено визначення розміру
заробітної плати залежно від об'єму
виконаної роботи.

Посилання відповідачки на те, що нею не
робилися ці записи в трудовій книжці,
судом до уваги взяті не можуть бути,
оскільки відповідачкою всупереч ст. 60
ЦПК України ці обставини не доведені,
зокрема не заявлялось клопотання про
призначення експертизи тощо.

Позивачка зазначила, що вона
зверталась до відповідачки з
пропозиціями розірвати трудовий
договір, однак ці пропозиції
залишилися без уваги, до теперішнього
часу трудовий договір не розірваний.

Відповідачка у письмових запереченнях
та у судовому засіданні пояснила, що у
зв'язку з відсутністю будь-яких
трудових відносин між нею та
позивачкою, останній заробітна плата й
не нараховувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Враховуючи визнання сторонами
обставин щодо нездійснення жодних
виплат відповідачкою заробітної плати
позивачці, то стягненню підлягає
заробітна плата за весь час
перебування у трудових відносинах.

Позивачка просить стягнути
заборгованість за заробітною платою за
період з вересня 2013 року по лютий 2014
року (за 6 місяців) у розмірі 7095 грн.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» №13 від
24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги
про оплату праці, суд має навести в
рішенні розрахунки, з яких він виходив
при визначенні сум, що підлягають
стягненню. Оскільки справляння і
сплата прибуткового податку з громадян
є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

Враховуючи, що розмір місячної
заробітної плати встановлений
сторонами у розмірі 1147 грн., то
стягненню підлягає заборгованість за
заробітною платою за 6 місяців за
період з 02.09.2013 по 02.03.2014 року у розмірі
6882 грн. без утримання податку, інших
обов'язкових платежів (1147 х 6 = 6882).

ОСОБА_2 в судовому засіданні 24.03.2014 року
пояснила, що розірвати трудовий
договір з позивачкою не може, оскільки
вразі звільнення вона (ОСОБА_2) визнає,
що позивака працювала у неї помічником
адвоката без внесення даних до ЄРАУ,
тобто допустила позивачку до роботи
без повноважень, що означатиме що вона
порушила ЗУ «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», зокрема,
вимоги щодо адвокатської таємниці.

З наведених вище підстав щодо
існування трудових відносин, суд
вважає помилковим твердження
відповідачки про те, що розірвання
трудового договору свідчить про
визнання відповідачкою факту
виникнення з порушенням ЗУ «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
трудових відносин з позивачкою.

Позивачка просила розірвати трудовий
договір на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з порушенням
законодавство про працю, посилаючись
на те, що відповідачка не сплачувала
заробітну плату з 02.09.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Разом з тим, заробітна плата не
виплачувалась позивачці протягом 6
місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України,
працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Враховуючи, що до теперішнього часу
трудовий договір не розірвано,
враховуючи, що має місце невиплата
заробітної плати протягом 6 місяців, що
є порушенням строків виплати
заробітної плати, то позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню -
трудовий договір, укладений 02.09.2013 року
підлягає розірванню на підставі ч. 3 ст.
38 КЗпП України з 24.03.2014 року.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої Наказом N 58
від 29.07.93 року, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівнику його трудову книжку
в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення. Днем
звільнення в такому разі вважається
день видачі трудової книжки.

У зв'язку з цим, підлягають задоволенню
вимоги щодо зобов'язання відповідачки
внести запис до трудової книжки
«звільнити ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38
КЗпП України з 24.03.2014 року».

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Внаслідок невиплати позивачці
заробітної плати їй спричинена
моральна шкода, яка полягала у її
моральних переживань, вона втратила
душевний спокій, постійно перебуває у
роздратованому стані. Вона не може
працевлаштуватися на законних
підставах на іншу роботу, адже з нею не
розірваний трудовий договір з
відповідачем. Їй важко забезпечувати
себе, оскільки вимушена жити за рахунок
коштів, узятих в борг, що призводить до
переживань, неспокійного сну, розладу
нервової системи, неможливості
продовжувати активне суспільне життя,
порушень звичайного способу життя. Всі
ці обставини порушили звичний спосіб
життя позивачки та потребували від неї
додаткових зусиль для організації
своєї життєдіяльності.

Суд вважає можливим на підставі ст.237-1
КЗпП України, з урахування принципу
справедливості та співмірності,
частково стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивачки відшкодування моральної
шкоди у розмірі 1000 грн.

Якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь держави судовий
збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
суд допускає негайне виконання рішень
у справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше
ніж за один місяць.

Суд вважає необхідним допустити
негайне виконання рішення в частині
стягнення на користь ОСОБА_1 заробітну
плату в межах суми платежу за один
місяць у розмірі 1147 грн. 00 коп.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 367
ЦПК України, ст.ст. 38, 115, 237-1 КЗпП
України, п. 4.1 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої Наказом N 58 від 29.07.93 року,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Трудовий договір, укладений 02.09.2013 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 02
вересня 2013 року у Харківському
міському центрі зайнятості, розірвати
на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з
24.03.2014 року.

Зобов'язати ОСОБА_2 внести запис до
трудової книжки «звільнити ОСОБА_1 на
підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 24.03.2014
року».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заробітну плату у розмірі 6882 (шість
тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 00
коп. без утримання податку, інших
обов'язкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 1000 (одна
тисяча) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовій збір у
спеціальний фонд Державного бюджету
України у розмірі 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення у
частині стягнення на користь ОСОБА_1
заробітну плату в межах суми платежу за
один місяць у розмірі 1147 (одна тисяча
сто сорок сім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий суддя -
Золотарьова Л . І .