інстанції Шовкопляс О.П.Провадження №
22-ц/780/2148/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Власенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Білоцерківмаз» про
стягнення боргу ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У жовтні 2013 року позивачі звернулись до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що між ними та відповідачем 14.05.2003
року було укладено договір на
передачу права на одержання патенту
України на промисловий зразок
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (УДА-3,1-20), який
вважається впровадженим на ТОВ НВП
«Білоцерківмаз» з 16 червня 2003 року. У
відповідності до Договору винагорода
авторам повинна виплачуватись один раз
на рік. Розмір винагороди за
використання промислового зразка
дорівнює десятикратному розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої чинним законодавством за
повний чи неповний рік використання.
Проте, в порушення вимог вищевказаного
договору, відповідач не виплатив
винагороду за використання прав
інтелектуальної власності на винахід
за 2010,2011 і 2012 роки.

Просили суд стягнути з відповідача на
користь позивачів 20 641,18 грн., 10 000,00 грн.
моральної шкоди, 10 000,00 грн. витрат на
правову допомогу та 229,40 грн судового
збору.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 січня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі апелянти
просять рішення суду скасувати в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове, яким задоволити
позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів. Не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише з
формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення та відмовляючи в
задоволені позову, місцевий суд
виходив з того, що представником
позивачів не вказано в чому саме
полягає порушення відповідачем прав
позивачів та не надано докази на
підтвердження їх позовних вимог.

З висновками місцевого суду
погоджується і колегія суддів з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 418-424 ЦК України,
право інтелектуальної власності - це
право особи на результат
інтелектуальної власності, право
інтелектуальної власності становлять
немайнові права інтелектуальної
власності та (або) майнові права
інтелектуальної власності, зміст яких
визначається законодавством, право
інтелектуальної власності набувається
з підстав, встановлених ЦК Країни,
законом чи договором. Суб'єктами права
інтелектуальної власності на винахід є
винахідник та інші особи, які набули
прав на винахід за договором чи
законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 464 ЦК України визначено,
що майновими правами інтелектуальної
власності на винахід, корисну модель,
промисловий зразок є виключне право
дозволяти використання винаходу,
корисної моделі, промислового зразка
(видавати ліцензії)

Частиною 2 ст. 427 ЦК України встановлено,
що умови передання майнових прав
інтелектуальної власності можуть бути
визначені договором, який укладається
відповідно до цього Кодексу та іншого
закону.

Статтею 428 ЦК України регулюється
здійснення права інтелектуальної
власності, яке належить кільком особам
спільно. Винахідники здійснили спільно
своє право інтелектуальної власності,
оскільки як особи, вказані в патенті
про винахід, уклали договір з
відповідачем про використання
винаходу на певний термін, що і є
спільним здійсненням свого права
інтелектуальної власності,
передбаченого зазначеною нормою
матеріального права.

Місцевим судом встановлено та не
заперечується сторонами, що сторони є
співавторами винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1»
(УДА-3,1-20) по заявці № від 20.05.2003
року (патент на промисловий зразок №
НОМЕР_1) та договору між авторами
винаходу та відповідачем про
встановлення права володіння патентом
на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» (УДА-3,1-20) по
заявці № від 20.05.2003 року (патент
на промисловий зразок № НОМЕР_1).

Між співавторами та ТОВ НВП
«Білоцерківмаз» 14 травня 2003 року було
укладено договір про передачу права на
одержання патенту України на
промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1»
(УДА-3,1-20).

Відповідно до 2.2 Відповідач повинен
нести витрати по підтриманню патенту в
силі, тобто в судовому засіданні
підтверджено, що Відповідачем
виконуються умови договору, що не
спростовувалось сторонами по справі.

Відповідно до п.3.1 цього договору
винагорода авторам повинна
виплачуватись один раз на рік. Розмір
винагороди за використання
промислового зразка згідно п.3.1
дорівнює десятикратному розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої чинним законодавством за
повний чи неповний рік використання. 20 %
сум, одержаних Роботодавцем (власником
патенту) від продажу ліцензії,
включаючи виплати роялті по кожній
ліцензії на протязі дії патенту.

Згідно п. 3 договору відповідач
зобов'язаний проводити виплату один
раз на рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
автор (чи інша особа, яка має авторське
право) має право вимагати виплати
винагороди за будь-яке використання
твору. Винагорода може здійснюватися у
формі одноразового (паушального)
платежу, або відрахувань за кожний
проданий примірник чи кожне
використання твору (роялті), або
комбінованих платежів. Розмір і
порядок виплати авторської винагороди
за створення і використання твору
встановлюються в авторському договорі
або у договорах, що укладаються за
дорученням суб'єктів авторського права
організаціями колективного управління
з особами, які використовують твори.

Сторонами не заперечується, що
протягом 2003-2007 років ТОВ НВП
«Білоцерківмаз» за умовами Договору
сплачувало ОСОБА_1, ОСОБА_2 винагороду
за використання патенту, проте,
матеріали справи не містять доказів
про факт використання ТОВ НВП
«Білоцерківмаз»у наступних 2010, 2011 та 2012
роках винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1» (УДА-3,1-20)
по заявці № від 20.05.2003 року
(патент на промисловий зразок №
НОМЕР_1).

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказів, які б підтверджували
порушення відповідачем вимог ст. 20
Закону України «Про авторське право і
суміжні права», позивачами суду надано
не було, що є їх обов'язком в силу вимог
ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Також не вказано в чому саме полягає
порушення відповідачем прав позивачів
та не надано докази на підтвердження їх
позовних вимог.

Враховуючи викладене, місцевий суд
прийшов до правильного висновку, що
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
позивачем не подано.

Також суд дійшов до обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог позивачів про стягнення
моральної шкоди, оскільки вимоги
позивачів про стягнення моральної
шкоди є похідною від вимоги про
стягнення боргу за використання
патенту.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим в
судовому засіданні обставинам справи і
нормам матеріального та
процесуального права.

Інших доводів, які спростовували б
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення
апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, доказам дана
належна правова оцінка, а постановлене
рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: