Справа № 368/2298/13-ц
Рішення

іменем України

"03" квітня 2014 р. Кагарлицький
районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді
Шевченко І.І.

при секретарях
Губенко А.П. та Хміль Л.П.

з участю представників позивача
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

та представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Кагарлик
Київської області справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Кагарлицької міської
ради Київської області, Управління
Держземагенства України у
Кагарлицькому районі, ПАТ
«Кагарлицький цукровий завод» про
скасування рішення, визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку та
скасування його реєстрації, -

в с т а н о в и в:

позивач та її представники уточнили
позовні вимоги позивача та просять суд
визнати незаконним та скасувати наказ
Кагарлицького цукрового заводу № 31 від
13.03.1990 р., згідно якого ОСОБА_5 було
передано, але в натурі не виділено,
земельну ділянку площею 0,03 га із
присадибного фонду її матері ОСОБА_7,
визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Кагарлицької міської ради № 16 від
02.02.2001 р., згідно якого ОСОБА_5 передано у
власність земельну ділянку площею 0,1310
га за адресою: АДРЕСА_1, визнати
недійсним державний акт на приватної
право власності на землю від 23.05.2001 р.
виданий ОСОБА_5 ОСОБА_6 міською радою на
земельну ділянку площею 0,1310 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
скасувати державну реєстрацію
державного акту на приватної право
власності на землю від 23.05.2001 р.
виданого ОСОБА_5 ОСОБА_6 міською радою
на земельну ділянку площею 0,1310 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що вона - ОСОБА_4 є
власником 1/4 частину житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_2 згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від
02.12.1989 р. виданого державним нотаріусом
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори Воловенко Р.П.,
яке було видано після смерті ОСОБА_7.

Крім неї, спадщину ОСОБА_7 успадкували
також ОСОБА_5, яка успадкувала 1/4
частину вищевказаного будинку та
ОСОБА_10, яка успадкувала 2/4 будинку.

30.11.1999 р. ОСОБА_5 продала свою 1/4 частину
будинку ОСОБА_10.

Отже, власником інших 3/4 частин
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 є
ОСОБА_10, яка також успадкувала частину
будинку й матері ОСОБА_7.

Рішенням Кагарлицького районного суду
від 26.10.2000 р. їй було виділено в натурі 1
/4 та визнано право власності на частину
житлового будинку та господарських
споруд.

Згідно довідки Кагарлицької міської
ради № 952/02-28 від 05.08.2010 р. відповідно до
записів ЗКК за покійною матір'ю ОСОБА_7,
від якої вона успадкувала частину
будинку, була зареєстрована земельна
ділянка площею 0,25 га АДРЕСА_2.

Оскільки до неї та ОСОБА_10 перейшло
право власності на успадкований
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2,
до неї також перейшло право
користування земельної ділянкою, що
знаходиться біля вказаного будинку, а
саме: земельною ділянкою, яка
перебувала у користуванні попередніх
власників будинку, тобто матері ОСОБА_7

Згідно наказу Кагарлицького цукрового
заводу № 92 від 03.06.1965 р. було виділено
ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,10 га
під будівництво житлового будинку за
рахунок земельної ділянки ОСОБА_11
(чоловіка ОСОБА_7) по вул. Мічуріна.

Згідно наказу Кагарлицького цукрового
заводу № 190 від 25.11.1970 р. у зв'язку з
дарування житлового будинку ОСОБА_10
було виділено ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 0,10 га по АДРЕСА_3

Отже, враховуючи те, що із земельної
ділянки ОСОБА_7 ОСОБА_10, а в подальшому
ОСОБА_5 було виділено 0,10 га, у живої ще
на той час ОСОБА_7 залишилось 0,15 га.

Згідно рішення виконавчого комітету
Кагарлицької міської ради № 15 від
17.02.1995 р. між спадкоємцями
розподіляється без виділення в натурі
земельна ділянка ОСОБА_7 площею 0,14 га
між її спадкоємцями, а саме: нею, ОСОБА_10
ОСОБА_5. При цьому, міською радою при
прийнятті рішення не враховано, що
після ОСОБА_7 залишилось 0,15 га, а не 0,14
га, тобто не враховано 0,01 га.

Після продажу ОСОБА_5 своєї 1/4 частини
успадкованого будинку ОСОБА_10, до неї
переходить також частина ділянки, яка
була виділено рішенням виконавчого
комітету Кагарлицької міської ради № 15
від 17.02.1995 р.

У зв'язку з успадкуванням частини
будинку та виділенням його в натурі
вона звернулась до Кагарлицького
районного суду з позовом про
встановлення порядку користування
земельної ділянкою.

В ході розгляду справи нею з'ясувалось,
що для розподілу земельної ділянки між
нею та ОСОБА_10 не вистачає земельної
ділянки. Зокрема, згідно замірів
проведених експертами площа земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2 становить
лише 0,1137 га, що значно менше 0,14 га, які
були виділені рішенням виконавчого
комітету Кагарлицької міської ради №15
від 17.02.1995 р.

Під час розгляду справи з'ясувалось, що
її сестра ОСОБА_15 приватизувала
земельну ділянку площею 0,1310 (замість 0,10
га) за адресою: АДРЕСА_1 та отримала
державний акт на право приватної
власності на землю від 23.05.2001 р. з
цільовим призначенням земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд.

Також, з'ясувалось, що без її згоди та
ОСОБА_10 наказом Кагарлицького
цукрового заводу № 31 від 13.03.1990 р.
ОСОБА_5 було передано, але в натурі не
виділено, земельну ділянку площею 0,03 га
із присадибного фонду її матері
ОСОБА_10, тобто із успадкованої нею та
ОСОБА_10 земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу
України 18.12.1990 р. (який діяв на час
видачі державного акту) громадяни, яким
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди і земельна ділянка належать на
праві спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду.

Відповідачем ОСОБА_5 без її згоди, яка є
співвласником житлового будинку, було
приватизовано частину земельної
ділянка, яка була виділена
співвласникам згідно рішення
виконавчого комітету Кагарлицької
міської ради № 15 від 17.02.1995 р.

Згідно ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу
України 18.12.1990 р. вилучення (викуп)
земельних ділянок з метою передачі їх у
власність або надання у користування
громадянам, підприємствам, установам і
організаціям провадиться за згодою
власників землі і землекористувачів на
підставі рішення Верховної Ради
України, місцевих Рад народних
депутатів.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник
уточнені позовні вимоги позивача не
визнають та в повному обсязі
заперечують проти їх задоволення з
наступних підстав. Вимоги позивача є
надуманими. Вона, як одна із чотирьох
спадкоємців покійної матері, отримала
свої 0,03 га із спадкової маси. У 1995 році
було офіційно проведено поділ,
оскільки позивач мала намір присвоїти
собі всю спадщину. У 1999 році вона свою
частину будинку подарувала своїй
сестрі ОСОБА_10, але без земельної
ділянки. У 2001 році вона провела
приватизацію своєї земельної ділянки
по АДРЕСА_1 при цьому ніяких прав
позивача вона не порушила, тому у
задоволенні уточнених позовних
вимогах позивачу необхідно відмовити.

Представники відповідача в особі
Кагарлицької міської ради щодо
уточнених позовних вимог позивача
вважає, що суд прийме вірне рішення
відповідно до чинного законодавства.

Представник відповідача в особі
Управління Держземагенства України у
Кагарлицькому районі в судові
засідання не з'являвся та подав до суду
заяву, в якій просить справу слухати у
відсутність представника управління.

Представник відповідача в особі ПАТ
«Кагарлицький цукровий завод» в судові
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи був повідомлений
завчасно, про що свідчать повідомлення
про вручення поштових відправлень,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином, а тому суд вважає
ухвалити рішення на підставі наявних в
справі матеріалів.

Вислухавши сторони, їх представників,
свідків та вивчивши матеріали справи,
суд вважає за необхідне уточнені
позовні вимоги позивача задовольнити
з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 є
дочками ОСОБА_7.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 02 грудня 1989
року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по 1/4
частини, а ОСОБА_10 є власником 2/4
частини будинку АДРЕСА_2.

Згідно довідки Кагарлицької міської
ради Київської області від 05 серпня 2010
року за ОСОБА_7, після смерті якої
відкрилася спадщина на будинок, була
зареєстрована земельна ділянка площею
0,25 га.

На підставі наказу Кагарлицького
цукрового заводу № 92 від 03 червня 1965
року ОСОБА_10 було виділено земельну
ділянку площею 0,10 га для будівництва
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3,
за рахунок земельної ділянки ОСОБА_11
(чоловіка ОСОБА_7).

У зв'язку з даруванням ОСОБА_10
житлового будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_5,
останній було надано у користування
земельну ділянку площею 0,10 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_3 (наказ
Кагарлицького цукрового заводу № 190
від 25 листопада 1970 року).

На підставі наказу Кагарлицького
цукрового заводу № 31 від 13 березня 1990
року ОСОБА_5 була виділена земельна
ділянка площею 0,03 га під город з
присадибного фонду покійної її матері
і за нею рахувалася земельна ділянка
площею 0,13 га.

Рішенням виконкому Кагарлицької
міської ради Київської області № 15 від
17 лютого 1995 року на підстві взаємної
згоди про розподіл успадкованої
земельної ділянки по АДРЕСА_2
затверджено розподіл без виділення в
натурі земельної ділянки площею 0,14 га
між спадкоємцями ОСОБА_7, а саме: ОСОБА_5
як власниці 1/4 частини будинку виділено
земельну ділянку площею 0,035 га, ОСОБА_10
як власниці 2/4 частин будинку - 0,07 га,
ОСОБА_4 як власниці 1/4 частини будинку -
0,035 га.

Згідно договору купівлі - продажу від
30.11.1999 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_10 ?
частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Тобто, власником інших 3/4 частин
вказаного будинку є ОСОБА_10, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 02 грудня 1989
року та договором купівлі-продажу від 30
листопада 1999 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 26 жовтня 2000 року
ОСОБА_4 виділено в натурі її частку
житлового будинку із спільної
часткової власності.

Після продажу ОСОБА_5 1/4 частини будинку
ОСОБА_10, до останньої перейшло право
користування частиною земельної
ділянки, яка була виділена продавцю
рішенням виконкому Кагарлицької
міської ради Київської області № 15 від
17 лютого 1995 року.

Відповідно до ст. 30
Земельного кодексу України (1990 року),
яка була чинною на час укладення
договору купівлі-продажу будинку, при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди.

Згідно роз'яснень, які
містяться в постанові Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" при переході права
власності на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 ЗК до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження.

Згідно з п. 34 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад відноситься
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу
України 1990 року у редакції Закону
України № 2196-XII від 13 березня 1992 року до
відання сільських, селищних і міських
районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування, в тому числі на умовах
оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 3
Земельного кодексу України 1990 року у
редакції Закону України № 2196-XII від 13
березня 1992 року, передбачено що
повноваження щодо передачі, надання та
вилучення земельних ділянок місцеві
Ради народних депутатів можуть
передавати відповідно органам
державної виконавчої влади або
виконавчим органам місцевого
самоврядування.

Дійсний розмір земельної ділянки,
яка перебуває у користуванні
співвласників будинку АДРЕСА_2
становить 0,1137 га.

Згідно виписок земельно -
шнурової книги по АДРЕСА_2 значилося 0,25
га, а на теперішній час за вказаною
адресою не можливо встановити, в якому
розмірі значиться вказана земельна
ділянка.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Згідно ст.. 61 ЦПК України існують
підстави звільнення від доказування, а
саме: обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню;
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування; обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду
Київської області від 24.07.2012 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Кагарлицької міської ради Київської
області, Управління Держкомзему у
Кагарлицькому районі про визнання
недійсними державного акту на право
власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації
було встановлено, що згідно рішення
виконавчого комітету Кагарлицької
міської ради від 17 лютого 1995 року № 15
про розподіл успадкованої земельної
ділянки АДРЕСА_2, площа зазначені
ділянки складає 0,14 га., з яких на
підставі взаємної згоди співвласників
будинку ділянка була розподілена
відповідно до часток кожного
співвласника в успадкованому будинку,
а саме: ОСОБА_5 - ? частини, площа 0,035 га.,
ОСОБА_10 - 2/4 частини, площа 0,07 га.. ОСОБА_4
- ? частини, площа 0,035 га. Таким чином
приватизувавши 0,1310 га зазначеної
ділянки, відповідачка порушила право
позивачки на приватизацію тієї частини
земельної ділянки, яка відповідає її
частці в будинку ( ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990
року). Вказане рішення суду набрало
законної сили.

Окрім того, відповідачем було
подано до Кагарлицького районного суду
Київської області заяву в порядку
окремого провадження про встановлення
юридичного факту продажу ? будинку за
адресою: АДРЕСА_2, згідно договору
купівлі-продажу від 13.11.1999 року без
частини земельної ділянки в 0,03 га,
виділеної наказом Кагарлицького
цукрокомбінату № 31 від 13.03.1990 року, та
фактично наділеної за планом
розташування кожного спадкоємця,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Кагарлицької міської ради № 15
від 17.02.1995 року за письмовою згодою
спадкоємців. Вказану заяву ОСОБА_5
обґрунтовувала її тим, що за її заявою
наказом Кагарлицького цукрокомбінату
№ 31 від 13.03.1990 року із загальної площі
земельної ділянки, яка на праві
постійного користування на час смерті
належала її покійній матері, з 0,035 га її
спадкової частки земельної ділянки їй
була виділена земельна ділянка площею
0,03 га, а 0,005 га земельної ділянки
залишилися під часткою спадкового
будинку та господарською спорудою
(сараєм). У 1999 році між нею та ОСОБА_10
укладений договір купівлі-продажу від
13.11.1999 року, на підставі якого до ОСОБА_10
перейшла у власність ? частина
належного їй будинку та у постійне
користування відповідна частина
земельної ділянки під часткою будинку.
Вказану заяву суд залишив без розгляду,
оскільки побачив спір про право.
Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 29.01.2014 року ухвалу
Кагарлицького районного суду від 16.09.2013
року було залишено без змін, оскільки
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вбачається спір
про право на земельну ділянку.

З усього вище викладено
вбачається, що земельна ділянка
розміром 0,03 га, яка значилась за
АДРЕСА_2, перейшла на АДРЕСА_1 що в м.
Кагарлик, при цьому будь - яких рішень
міської ради щодо вказаної земельної
ділянки не приймалося і яким чином це
відбулося не міг пояснити в судовому
засіданні і представник Кагарлицької
міської ради.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він
представником ОСОБА_5 при першому
розгляді вказаної справи. Участі у
замірах він не приймав, оскільки його
не викликали та не ставили до відома
про час проведення розмірів.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він має
дозволи на виконання топографо -
геодезичних, картографічних робіт. Ним
було виготовлено топографо -
геодезичні роботи для будівельно -
технічної експертизи по замовленню
ОСОБА_4. Він точно знає, що у власності
ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 знаходиться земельна
ділянка площею 0,1310 га, а у користування
по АДРЕСА_2 - земельна ділянка площею -
0,1137 га.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що коли
вирішувалось питання між трьома
спадкоємцями - ОСОБА_10, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2, то
він не мав права голосу, але знав що між
спадкоємцями не було згоди щодо поділу
і лише рішенням Кагарлицької міської
ради було проведено розподіл вказаної
земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що при
виготовленні державного акту
відповідачем вона не була присутня при
підписанні погодження меж.

Згідно державного акта на право
приватної власності на землю від 23
травня 2001 року ОСОБА_5 приватизувала
земельну ділянку площею 0,1310 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до статей 43, 44 ЗК України (у
редакції 1990 року) права власників
земельних ділянок і землекористувачів
охороняються законом. Припинення права
власності на земельну ділянку або
права користування земельною ділянкою
чи її частиною може мати місце лише у
випадках, передбачених статтями 27 і 28
цього Кодексу. Втручання в діяльність
власників земельних ділянок і
землекористувачів, пов'язану з
використанням землі, з боку державних,
господарських та інших органів і
організацій забороняється, за винятком
випадків порушення власниками землі та
землекористувачами земельного
законодавства. Права власників
земельних ділянок і землекористувачів
можуть бути обмежені лише у випадках,
передбачених цим Кодексом. Порушені
права власників земельних ділянок і
землекористувачів підлягають
поновленню.

Згідно зі статтею 9 ЗК України (у
редакції 1990 року) до відання сільських,
селищних і міських районного
підпорядкування Рад народних
депутатів у галузі регулювання
земельних відносин на їх території
належить, зокрема передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування, в тому числі на умовах
оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право (частина перша
статті 22 ЗК України (у редакції 1990
року)).

Відповідно до статті 23 ЗК України (у
редакції 1990 року) право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Порушення законодавства при
підготовці прийняття органом
державної влади або місцевого
самоврядування рішення (акта), яке
порушує права іншої особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження земельною ділянкою, у
тому числі відсутність належних
документів для надання земельної
ділянки, є підставою для визнання
такого (рішення) акта недійсним, а також
визнання недійсним державного акта на
право приватної власності на землю.

В силу пункту 7 Перехідних положень ЗК
України, який набрав чинності з 01 січня
2002 року, громадяни та юридичні особи, що
одержали у власність, у тимчасове
користування, в тому числі на умовах
оренди, земельні ділянки у розмірах, що
були перед бачені раніше чинним
законодавством, зберігають права на ці
ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Частина 3 ст. 152 ЗК України визначає
способи захисту порушених прав, а саме:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно довідки Кагарлицької міської
ради № 95202-28 від 05 серпня 2010 року
відповідно записів ЗКК за померлою
ОСОБА_7 зареєстрована земельна ділянка
площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_2.

Згідно довідки Кагарлицької міської
ради № 952/02-28 від 05.08.2010 р. відповідно до
записів ЗКК за покійною матір'ю ОСОБА_7,
від якої позивачка успадкувала частину
будинку, була зареєстрована земельна
ділянка площею 0,25 га АДРЕСА_2.

Оскільки до позивачки та ОСОБА_10
перейшло право власності на
успадкований житловий будинок за
адресою АДРЕСА_2, відповідно до них
перейшло і право користування
земельної ділянкою, що знаходиться
біля вказаного будинку, а саме:
земельною ділянкою, яка перебувала у
користуванні попередніх власників
будинку, тобто матері ОСОБА_7

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що ОСОБА_5 приватизувала
земельну ділянку площею 0,1310 (замість 0,10
га) за адресою АДРЕСА_1 та отримала
державний акт на право приватної
власності на землю від 23.05.2001 р. з
цільовим призначенням земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд.

Також, з'ясувалось, що без згоди
позивача та ОСОБА_10 наказом
Кагарлицького цукрового заводу № 31 від
13.03.1990 р, ОСОБА_5 було виділено земельну
ділянку площею 0,03 га із присадибного
фонду її матері ОСОБА_7, тобто із
успадкованої позивачем та ОСОБА_10
земельної ділянки ( а.с.18).

Згідно із ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу
України 18.12.1990 р. (який діяв на час
видачі державного акту) громадяни, яким
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди і земельна ділянка належать на
праві спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду.

Відповідачем ОСОБА_5, без згоди
позивача, яка є співвласником
житлового будинку, було приватизовано
частину земельної ділянки, яка була
виділена співвласникам згідно рішення
виконавчого комітету Кагарлицької
міської ради №15 від 17.02.1995 р.

Згідно ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу
України 18.12.1990 р. вилучення (викуп)
земельних ділянок з метою передачі їх у
власність або надання у користування
громадянам, підприємствам, установам і
організаціям провадиться за згодою
власників землі і землекористувачів на
підставі рішення Верховної Ради
України, місцевих Рад народних
депутатів.

В порушення ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу
України 18.12.1990 р. Кагарлицька міська
рада рішенням виконавчого комітету № 16
від 02.02.2001 р. про передачу ОСОБА_5 у
власність земельної ділянки площею 0,1310
га фактично без згоди позивача було
вилучено земельну ділянку площею 0,03 га
із земельної ділянки, яка перейшла у
користування ОСОБА_4 та ОСОБА_10 у
зв'язку з успадкуванням будинку.

При виготовленні технічної
документації зі складання державного
акта на ім'я ОСОБА_5 не було встановлено
в натурі (на місцевості) меж земельної
ділянки, оскільки межі своєї земельної
ділянки ОСОБА_5 з ОСОБА_4, як суміжним
землекористувачем, не погоджувала та
акт про встановлення на місцевості та
погодження зовнішніх меж земельної
ділянки не підписувала, про
виготовлення та видачу ОСОБА_5
державного акту та рішення
Кагарлицького цукрового заводу № 31 від
13.03.1990 р. позивачу нічого не було відомо.

ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_10,
приватизовуючи свою земельну ділянку,
приватизувала частину земельної
ділянки, успадкованої ОСОБА_4 у зв'язку
з чим вона не має можливості виділити
та приватизувати свою земельну ділянку
в тих межах, яких успадкувала. Тобто,
відповідач ОСОБА_5 під час
приватизації земельної ділянки по
АДРЕСА_1 площею 0,1310 га було порушено
право ОСОБА_4 на приватизацію тієї
частини земельної ділянки, яка
відповідає її частці в будинку
відповідно до вимог діючого на той час
ст.. 42 ЗК України (в редакції 1990 року), що
було встановлено рішенням
апеляційного суду Київської області
від 24.07.2012 року, яке згідно ст.. 61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.

Отже, державні акти на право власності
на земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсними державних актів на
право власності вважається законним,
належним та окремим способом
поновлення порушених прав у судовому
порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про повне
задоволення уточнених позовних вимог,
оскільки державний акт виданий на ім'я
ОСОБА_5, наказ Цукрового заводу та
рішення Кагарлицької міської ради щодо
земельної ділянки на ОСОБА_5 порушують
права позивача, так як видані з
порушенням норм Земельного кодексу
України 1990 року та Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберіганні державних актів на
првоприватної власності на землю, тому
вважає за необхідне визнати незаконним
та скасувати наказ Кагарлицького
цукрового заводу № 31 від 13.03.1990 р.,
згідно якого ОСОБА_5 було передано, але
в натурі не виділено, земельну ділянку
площею 0,03 га із присадибного фонду її
матері ОСОБА_7, визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Кагарлицької міської ради № 16
від 02.02.2001 р., згідно якого ОСОБА_5
передано у власність земельну ділянку
площею 0,1310 га за адресою: АДРЕСА_1,
визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії І - КВ № 082068 від 23.05.2001 р. виданий
ОСОБА_5 ОСОБА_6 міською радою на
земельну ділянку площею 0,1310 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право власності на
землю № 705 та скасувати державну
реєстрацію державного акту на право
приватної власності на землю серії І -
КВ № 082068 від 23.05.2001 р. виданого ОСОБА_5
ОСОБА_6 міською радою на земельну
ділянку площею 0,1310 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
ведення особистого підсобного
господарства, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 16.04.2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», Земельним кодексом (у
редакції 1990 р.), Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затвердженої наказом Держкомзему
України від 04 травня 1999 року № 43, ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218
ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Уточненні позовні вимоги ОСОБА_4
до ОСОБА_5, Кагарлицької міської ради
Київської області, Управління
Держземагенства України у
Кагарлицькому районі, ПАТ
«Кагарлицький цукровий завод» про
скасування рішення, визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку та
скасування його реєстрації -
задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
наказ Кагарлицького цукрового заводу
№ 31 від 13.03.1990 р., згідно якого ОСОБА_5
було передано, але в натурі не виділено,
земельну ділянку площею 0,03 га із
присадибного фонду її матері ОСОБА_7.

Визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Кагарлицької міської ради № 16 від
02.02.2001 р., згідно якого ОСОБА_5 передано у
власність земельну ділянку площею 0,1310
га за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії І - КВ № 082068 від 23.05.2001 р. виданий
ОСОБА_5 ОСОБА_6 міською радою на
земельну ділянку площею 0,1310 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право власності на
землю № 705.

Скасувати державну реєстрацію
державного акту на право приватної
власності на землю серії І - КВ № 082068
від 23.05.2001 р. виданого ОСОБА_5 ОСОБА_6
міською радою на земельну ділянку
площею 0,1310 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
ведення особистого підсобного
господарства, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Кагарлицький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами , які брали
участь у справі і не були присутніми в
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко