Єдиний унікальний номер 254/177/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3036/2014
Головуючий в I інстанції Сенчишин Ф.М.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 26 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
дитини. Свої вимоги обґрунтував тим, що
він перебуває з відповідачкою в
зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1992
року. Від шлюбу вони мають неповнолітню
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина
знаходиться на утриманні позивача,
оскільки відповідачка не приймає
жодної участі в утриманні дитини, хоча
працює та отримує заробітну плату.
Сумісний бюджет сторонами не ведеться,
відповідачка не приносить свій
заробіток додому. Угоди про
добровільну сплату аліментів
відповідачкою між сторонами не
досягнуто. Позивач просив суд стягнути
з відповідачки на його користь
аліменти на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 1
200,00 грн. з усіх видів її заробітку
(доходу) до досягнення донькою
повноліття, починаючи стягнення з дня
подання позовної заяви.

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання дитини відмовлено в повному
обсязі.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити позов в повному
обсязі, оскільки дитина дійсно
перебуває на утриманні позивача,
натомість відповідачка, яка має
стабільній дохід ухиляється від
обов'язку з утримання дитини.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_2. не з'явилась, про час і місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином листом і телефонограмою
№1831, зареєстрованою у відповідному
порядку від 13 березня 2014 року (а.с.51),
відповідно до заяви просила розглянути
справу у її відсутність (а.с. 52), що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
доказів на підтвердження того, що
дитина перебуває на утриманні лише
позивача, або що відповідачка
ухиляється від надання утримання
дитині чи надає таке утримання у
неналежному розмірі, сторонами не
надано.

З таким висновком суду в оскаржуваній
його частині можна погодитися.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній його частині зазначеним
вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про укладення шлюбу,
відповідачка ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1
з 06 листопада 1992 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

Сторони від шлюбу мають спільну
неповнолітню дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с.6).

Сторонами визнаний та відповідно до ч.1
ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню той факт, що вони разом з
дитиною мешкають за адресою: АДРЕСА_1, а
також той факт, що спільне господарство
вони не ведуть.

Статтею 180 СК України передбачено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Отже обов'язок має виконуватися
батьками добровільно, за їх спільною
згодою у договірному порядку або на
підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу.

Згідно зі ст. 184 СК України та
роз'яснень, викладених у п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», якщо платних аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так, доводи апеляційної скарги щодо
перебування дитини на утриманні лише
позивача не заслуговують на увагу,
оскільки матеріали справи взагалі не
містять доказів, які б підтверджували
такі відомості. Докази в обґрунтування
зазначеного факту апелянтом ні в суді
першої інстанції на в апеляційному
суді не надані.

Напроти, судом першої інстанції
допитаний свідок ОСОБА_4, саме
повнолітня дитина сторін по справі,
який показав, що його неповнолітню
сестру ОСОБА_3 утримують і мати і
батько.

Посилання апелянта про те, що такі
докази, як, вимоги КП УК
Будьоннівського району до ОСОБА_2 про
необхідність сплати заборгованості
житлово-комунальних послуг (а.с. 54) та
позовна заява ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу не є такими, що підтверджують
факт утримання лише позивачем
неповнолітньої доньки (а.с. 55-56). З
позову лише вбачається, що ОСОБА_2
почала свою власну справу і особисті
кошти повинна була вкладати в розвиток
цієї справи.

Отже нові докази не спростовують
правильність висновків суду про
відмову в задоволенні позову.

Таким чином, суд першої інстанції у
відповідності до вимог ст. ст. 214 ЦПК
України суд з'ясував обставини справи,
врахував відсутність доказів
перебування дитини на утриманні
позивача, належним чином встановив
обставини, що мають істотне значення
для вирішення справи.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку
про відхилення апеляційної скарги і
залишення судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
Апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді: