АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/357/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Захарова А. Ф. УХВАЛА
19 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Захарова А. Ф. суддів
Охріменко Н. І. , Скіць М. І. при
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
04 грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
договору позики недійсним.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши
представника ОСОБА_6, який підтримав
доводи апеляційної скарги, та ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8, які заперечували на
доводи апеляційної скарги, судова
в с т а н о в и л а :
В червні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
договору позику недійсним.
В обґрунтування своїх вимог вказувала
на те, що вона 16 вересня 2009 року
власноруч написала розписку,
відповідно до змісту якої начебто
отримала від ОСОБА_6 грошові кошти в
повернення яких позивачка передала в
заставу відповідачу 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,454 га., на якій
розташовано ця частина домоволодіння.
Також в цій розписці зазначено про
зобов'язання оформити всі документи та
передати у власність відповідача до 01
березня 2010 року вищезазначену 1/2
частину домоволодіння.
ОСОБА_7 вказує, що вона фактично уклала
договір позики на вищезазначену суму
коштів під істотним примусом, фізичним,
моральним тиском з боку відповідача,
під його особисту диктовку та з
зазначенням всіх істотних умов та
грошових сум, які за власною
ініціативою визначив особисто ОСОБА_6.
Текст розписки про начебто отримання
чого визначена 1/2 частина
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,454 га., на якій
розташовано ця частина домоволодіння,
вона не розуміла та і не могла розуміти
значення своїх дій по причині
морального тиску, погроз фізичної
розправи та застосуванням реальної
фізичної сили до неї та її родичів з
Всі ці погрози та тиск з боку ОСОБА_6
позивачка приймала як реальні погрози
своєму життю та здоров'ю а також життю
та здоров'ю її рідних та близьких,
розуміючи вкрай негативні їх наслідки.
Відповідач силою відібрав документи на
її частину домоволодіння, яка
зазначена в розписці.
сумою та істотно відрізняється від
реальної вартості 1/2 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,454 га., на якій
розташовано ця частина домоволодіння.
Крім того, дана частина домоволодіння
була отримана позивачкою в порядку
спадкування після смерті близької
людини - її чоловіка ОСОБА_9, тому наміри
відчужувати це домоволодіння вона не
мала по причині того, що воно дорого їй
як пам'ять про померлого.
Стосовно факту примусу та тиску з боку
відповідача позивачка звернулася до
правоохоронних органів, що
підтверджується довідкою, яка видана
слідчим Черкаського РВ УМВС України в
Черкаській області старшим
лейтенантом міліції Л.В. Стороженко.
Згідно висновку Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №336/13-32, складеного 28 січня 2013
року, текст спірної розписки від імені
позивачки складений або під диктовку
іншою особи або в стані операційної
напруги, викликаної незвичайною
ситуацією, хвилюванням. Також не
виключається і комбінація вказаних
На підставі наведеного, ст. ст. 203, 215, 216,
231, 1046, 1047, 1048, 1050, 1051 ЦК України,
позивачка просила суд визнати
недійсним договір позики від 16 вересня
2009 року, укладений між нею та ОСОБА_6.
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 04 грудня 2013 року
позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір позики,
укладений 16 вересня 2009 року між ОСОБА_7
та ОСОБА_6.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.
Вважаючи, що дане рішення незаконне, не
відповідає обставинам справи, просить
його скасувати, ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог.

Обговоривши матеріали справи, судова
палата вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що 16 вересня 2009
року ОСОБА_7, яка постійно проживає в
місті Черкаси, будучи у віці 70 років,
вимушена була приїхати до м. Києва з
документами на належну їй на праві
власності нерухомість в зв'язку із
загрозою благополуччю і безпеки
проживання, як стверджує, її дочці
ОСОБА_11 та онуці, які мешкають у м.
Києві.

Тут в офісі у відповідача під його
диктовку вона написала розписку про
отримання від ОСОБА_6 70 тисяч доларів
США в забезпечення повернення яких
вона передала в заставу ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної
ділянки, площею 0,454 га., на якій
розташовано ця частина домоволодіння.
ОСОБА_7 зобов'язалася оформити всі
документи та передати у власність
відповідача ОСОБА_6 до 01 березня 2010 року
вищезазначену ? частину домоволодіння.

Позивачка ОСОБА_7 не заперечувала факту
написання нею власноручно розписки від
16 вересня 2009 року (копія додана до
позовної заяви на ар. спр. 5) про
отримання від ОСОБА_6 коштів в сумі 70000
доларів США, але вказувала, що ніяких
грошей вона не отримувала і таких не
бачила, а розписку написала під
диктовку ОСОБА_6, який здійснював
суттєвий тиск, застосовував погрози
щодо здоров'я і життя їй особисто та її
близьким родичам, відібрав документи
на даний будинок.

В засіданні суду першої інстанції 04
вересня 2013 року відповідач ОСОБА_6
пояснив, що позивачку в очі не бачив, що
він тривалий час працював з її дочкою
ОСОБА_11, з якою у нього були
довірительні стосунки, і вона сама
запропонувала йому цей будинок. Їй
потрібні були гроші і вони домовилися
про таку угоду, а мама приїхала як
господар будинку і написала розписку
під його диктовку, тому що він давав
гроші і говорив як йому зручно для того,
щоб розписка виглядала більш - менш
правильно. Будинок фактично був
заставою тих грошей, які він дав.

Такі покази свідчать про те, що не
позивачці були необхідні кошти, а її
дочці, з якою у ОСОБА_6 і відбулася
домовленість щодо цього.

Навряд чи він надав би кошти, ще й у
великій сумі (70000 доларів США було
еквівалентно 559510 грн. на той час) зовсім
не знайомій людині.

Слід зауважити, що відповідач згідно
матеріалів справи не підкреслював
того, що саме позивачці давав кошти в
борг на якісь її потреби і що саме вона
з таким проханням до нього зверталася,
зобов'язуючись повернути отримані
гроші до певної дати чи за певний
період. Виконана власноруч позивакою
під диктовку ОСОБА_6 «розписка» від
16.09.2009 року таких зобов'язань і термінів
виконання не передбачає (ар. спр. 5), що
спростовує твердження відповідача про
те, що між ним і позивачкою був
укладений договір позики і що спірна
«розписка» є належним доказом щодо
цього.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Представник відповідача ОСОБА_12 в
засіданні районного суду і в засіданні
апеляційної інстанції стверджував, що
відносно дочки позивачки було порушено
кримінальну справу, проводилось
слідство в Печерському РУГУ УМВС
України в м. Києві, її було
заарештовано, а через декілька днів
після написання розписки - звільнено з
під варти, справу закрито. Вважає, що на
це пішли отримані в борг гроші.

Однак належних доказів на
підтвердження своїх доводів
представник відповідача не надав і не
вказав на джерела витребування таких,
що саме звільнення ОСОБА_11 з - під варти
пов'язано з будь - якими грошима, тому
обґрунтовано йому було відмовлено в
задоволенні клопотання про
витребування з Печерського РУГУ УМВС
України у м. Києві даних щодо «факту
затримання та обставин припинення
слідства та звільнення з - під варти
ОСОБА_11.».

Необхідно зазначити, що і відповідач
ОСОБА_6 і його представник ОСОБА_12
стверджували, що купляти будинок у
ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 наміру не було, вони
його ніколи не бачили. Між відповідачем
і ОСОБА_7 була укладена угода позики, а
належна позивачці ? частина будинку і
земельна ділянка в АДРЕСА_1 передана в
якості застави в забезпечення
повернення боргу.

Проте позивачка заперечувала щодо
наявності такої домовленості між нею і
відповідачем, стверджуючи, що ніяких
грошей, тим більше в такій значній сумі
- 70 тисяч доларів США,- що було
еквівалентно 559510 грн., вона не
отримувала, маючи своїм єдиним доходом
незначну пенсію. Розписку від 16.09.2009
року написала під істотним тиском з
боку ОСОБА_6 і під його диктовку, який
відібрав у неї і документи на будинок.
Він примусив її в телефонній розмові
приїхати до Києва з цими документами,
оскільки погрожував погіршенням
благополуччя і стану здоров'я їй та її
близьким, що мешкають в м. Києві (дочка з
онукою).

Що погрожував їй саме ОСОБА_6 вона
взнала потім, коли приїхала в м. Київ і
зустрілася у схвильованому стані з
незнайомими людьми, які відвезли її до
якогось офісу.

Зрештою вона опинилася в кабінеті в
оточенні трьох незнайомих кремезних
чоловіків, які певний час сперечалися
між собою, а потім ОСОБА_6 почав кричати
на неї, щоб вона писала розписку про
отримання від нього грошей. ОСОБА_6
відразу знайшов ручку, аркуш паперу і
почав їй підвищеним тоном
надиктовувати текст про отримання від
нього 70000 доларів США, в забезпечення
повернення яких вона передає в заставу
? частину домоволодіння і 0,454 га. землі
за адресою АДРЕСА_1 зобов'язуючись при
цьому дооформити всі документи і
передати їх у власність ОСОБА_6 до 01
березня 2010 року. Від нервування у неї
підвищився тиск, оскільки у неї
гіпертонія ІІ-ІІІ ступеня і вона ладна
була написати все, що диктував
ОСОБА_6, аби нічого не трапилося з її
рідними. Вона навіть не розуміла те, як
стверджувала, що коли ОСОБА_6 закінчив
диктувати і сказав, щоб вона написала,
що ніхто її не примушував писати
розписку (що вона ніби - то написала її з
власної волі), то вона і це написала,
оскільки була спантеличена,
знервована, переживала за дочку з
онукою, життю яких, та і їй особисто
погрожував відповідач, у якого якісь
неприємності виникли з її дочкою.

Вважає, що протиправні дії щодо неї з
боку відповідача - напади на неї по
місцю проживання та місцю знаходження
майна, пошкодження майна, незаконне
проникнення до житла почалися з весни
2009 року. В ніч на 31 березня 2009 року о 2
годині ночі на неї був скоєний напад за
адресою її дачного домоволодіння,-
АДРЕСА_2 В зв'язку з цим вона зверталась
до органів міліції, але винних знайдено
тоді не було, і була винесена постанова
про відмову в порушенні кримінальної
справи. Пізніше вона взнала, що
організатором такого нападу був
ОСОБА_6, який мав намір заволодіти ?
частиною будинку по АДРЕСА_1 що
залишилась їй в спадок від покійного
чоловіка ОСОБА_13

Таким чином, до приїзду в м. Київ
позивачка ОСОБА_7 ніколи не бачила
ОСОБА_6 й не знала про його існування,
не розуміючи, яке він має відношення до
належної їй спадкової частини будинку,
коли під істотним примусом, моральним і
майже фізичним тиском з боку ОСОБА_6 і
під його диктовку писала розписку про
отримання від нього 70 тис. доларів США в
заставу за ? частину будинку і 0,454 га.
землі в АДРЕСА_1, яку відчужувати не
збиралася.

Висновком Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз КНДІСЕ №336/13-32, складеного 28
січня 2013 року, встановлено, що текст
розписки від імені ОСОБА_7 від 16.09.2009
року складений або під диктовку іншою
особи або в стані операційної напруги,
викликаної незвичайною ситуацією,
хвилюванням тощо. Не можна виключати і
комбінацію вказаних факторів (ар.
спр.6-7).

Аналізуючи наведене і матеріали справи
у сукупності, суд, на думку судової
палати, прийшов до обґрунтованого
висновку про доведеність доводів
позивачки щодо безгрошовості договору
позики та укладання його 16 вересня 2009
року під впливом насильства, в стані
операційної напруги, викликаної
незвичайною ситуацією, хвилюванням
тощо. При цьому не виключається і
комбінація вказаних факторів.

Проведена була по справі і судова
лінгвістична експертиза Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз. Згідно висновку такої
експертизи № 10642 від 07 листопада
2013 року текст розписки від 16.09.2009 року
від імені ОСОБА_7, якою вона підтверджує
отримання від гр. ОСОБА_6 70 тис. доларів
США (сімдесят тисяч доларів США),-
складений нею або під диктовку іншою
особи або в стані психоемоційної
напруги, викликаної незвичайною
ситуацією, хвилюванням тощо. Не слід
виключати і комбінацію вказаних
факторів. (ар. спр. 51-52).

Звертає на себе увагу безпідставність
пояснення ОСОБА_6 відносно того, що
ніколи не бачачи до оформлення
розписки від 16.09.2009 року позивачку
ОСОБА_7, не знаючи реальну вартість
належних їй ? частини будинку та
земельної ділянки в АДРЕСА_1 він віддає
їй 70000 доларів США, не обговорюючи при
цьому строк повернення такої значної
суми. До того ж, ніде відповідач не
вказує в зв'язку з чим, на які потреби
позивачка мала використати таку суму і
чи було це необхідним для неї.

Необхідно зазначити, що згідно довідки
КП «ЧООБТІ» від 18.12.12 року за
матеріалами інвентаризаційної справи
станом на 31.07.2008 року інвентаризаційна
вартість ? частини домоволодіння
АДРЕСА_1 становила 46815 грн..

У відповідності з актом комісії з
участю депутата Тубільцівської
сільської ради Черкаського району
Черкаської області від 17 березня 2014
року, яка обстежила ? частину будинку
АДРЕСА_1 - спадковому будинку позивачки
ОСОБА_7, як на момент набуття права
власності (2008 рік) так і на даний час
домоволодіння знаходиться в
аварійному стані, технічний і
архітектурний стан його незадовільний.
Деякі надвірні споруди зруйновані
повністю, інші знаходяться в стані, не
придатному для використання за
цільовим призначенням. Сам будинок як
на 2008 рік, так і в даний час знаходиться
в занедбаному, не придатному для
використання та проживання стані.
Фундамент має істотні тріщини та
пошкодження, газ та світло відрізано
від будинку. Подвір'я повністю заросло
чагарником. Доступ у двір, будинок та
надвірні споруди обмежений та
небезпечний.

Наведені вартість і стан належного
позивачці майна фактично спростовують
доводи відповідача про те, що під
заставу зазначеного майна передана ним
70000 доларів США.

Цілком правомірно критично оцінив суд
і пояснення ОСОБА_6 стосовно того, що
письмово не оформляв з позивачкою
договори позики та іпотеки на частину
будинку та земельну ділянку в АДРЕСА_1
Черкаського району по причині
відсутності такої необхідності та
повної довіри до позичальниці, яку, як
стверджував в той же час, бачив вперше.

Враховуючи наведене і матеріали справи
в цілому, судова палата вважає, що
правильним є висновок суду про те, що
відповідач ОСОБА_6 не пояснив та не
довів суду факту існування та
походження такої великої суми грошей
як 70000 доларів США, та факту передачі
цих грошей ОСОБА_7 в позику.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Виходячи з наведеної норми, позивачка
ОСОБА_7 правомірно поставила питання
про визнання недійсним правочину,
укладеного під впливом насильства,
оскільки довела належними доказами, що
правочин між нею і відповідачем ОСОБА_6
був укладений 16.09.2009 року внаслідок
застосованого до неї насильства з боку
відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями в п. 21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого особою
під впливом насильства (стаття 231 ЦК),
судам необхідно враховувати, що
насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятись як стороною
правочину, так і іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів тощо або їх
майна.

Факт насильства не обов'язково має бути
встановлений вироком суду,
постановленим у кримінальній справі.

Оцінюючи з підстав наведених правових
норм, положення судової практики
матеріали справи, суд, на думку судової
колегії, прийшов до правомірного
висновку про доведеність позовних
вимог, і необхідності задоволення
позову щодо визнання недійсним
договору позики, укладеного 16 вересня
2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

При цьому з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
цілком обґрунтовано у відповідності до
ст. 88 ЦПК України стягнуто 6164,2 грн. у
відшкодування понесених судових
витрат.

Таке рішення відповідає обставинам
справи, вимогам закону і підстав для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими і на
правильність висновків суду не
впливають.

До цього на думку колегії, з
відповідача на користь позивачки слід
стягнути 102, 12 грн. витрат, понесених нею
під час розгляду справи в апеляційній
інстанції, а саме на повідомлення
телеграмами відповідача по справі та
його представника, які не з'явилися в
перше призначене засідання судової
колегії по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК
України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 04 грудня 2013 року
по даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 102,12
грн. судових витрат.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :