Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 р. Центральний районний суд
міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Пулатовій О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Дельта - Лоцман», третіх осіб- ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про визнання незаконними та
скасування наказів про дисциплінарне
стягнення та звільнення, поновлення
на роботі, проведення звільнення за п. 1
ст. 40 КЗпП України, стягнення
заборгованість по заробітній платі за
час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

02.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Державного підприємства «Дельта -
Лоцман», третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
якому просив про визнання та
відновлення Конституційного права на
працю, поновлення на роботі, визнання
такими, що не відповідають
Конституції та Законам України не
проведення звільнення за скороченням
з виданням наказу про це з моменту не
пропуску на підприємство з 21.11.2011 року;
зобов'язання провести звільнення за
скороченням з 21.11.2011 року та стягнути
заборгованість по заробітній платі за
час вимушеного прогулу з зазначеного
часу по день надання роботи; визнати
незаконними та скасувати накази про
дисциплінарне стягнення №727-к від
25.07.2013 року та звільнення №743-к від
29.08.2013 року на 647 день створеного
вимушеного прогулу, як такі, що видані
за межами передбачених Законом
термінів для застосування
дисциплінарних стягнень та з
порушенням законного порядку їх
видання та відновлення роботи з
погашенням заборгованості по
заробітній платі за весь час з 2011 року
до поновлення на роботі; стягнення з
відповідача моральної шкоди в сумі
200000,00 грн.

При цьому, позивач посилався на ст.ст.
8, 19, 43 Конституції України, ст.ст. 29, 31, 32,
46, ч. 1 ст. 232, ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України,
ст.ст. 3, 4, 8, 12, 13 Європейської конвенції
про захист прав людини та основних
свобод, та вказав наступне.

Позивач вказав, що з 21.11.2011 року був
позбавлений конституційного права на
працю, оскільки не був допущений до
свого місця роботи. Адміністрацією
підприємства було видано наказ про
застосування до нього дисциплінарного
стягнення у вигляді догани від 25.07.2013
року. 29.08.2013 року було видано незаконний
наказ про його звільнення з 30.08.2013 року,
незважаючи на наявну його згоду на
продовження строку дії трудового
договору у зв'язку з реорганізацією ДП
«Дельта-Лоцман» .

Підставами для стягнення з відповідача
моральної шкоди вказав душевні
страждання та емоційні переживання,
тяжке погіршення стану здоров*я,
втрати душевного спокою, і рівноваги,
підірвання авторитету як керівника і
працівника ДП «Дельта-Лоцман».

ОСОБА_1 просив про розгляд справи у
його відсутності, вимоги позову
підтримав, та вважав його таким що
підлягає задоволенню з підстав,
викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ДП «Дельта -
Лоцман» у судове засідання не з'явився,
просив про розгляд справи за його
відсутності, надав заперечення проти
позову, в яких зазначив наступне.

В порядку ст. 61 ч. 3 ЦПК України,
обставини, встановленні судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили , не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлені ці факти.

За такого, наявність рішення
Корабельного районного суду м.
Миколаєва та рішення Апеляційного суду
Миколаївської області , спростовує не
допуск останнього до роботи на
підприємстві, наявність зобов'язання
підприємства перед ОСОБА_1 з оплати
праці за час вимушеного прогулу з 21.11.2011
року , та не потребує повторного
доказування.

Стосовно вимог про зобов'язання
підприємства вчинити скорочення та
видати відповідний наказ, то вказана
вимога суперечить КЗпП України,
оскільки відсутній такий спосіб
захисту порушеного права, як
зобов'язання підприємства провести
скорочення чисельності або штату
працівників.

Окрім того, ОСОБА_1 не надано доказів
того, що тривала відсутність його на
робочому місці була зумовлена
тимчасовою непрацездатністю .

За такого, при звільненні ОСОБА_1 були
дотримані всі норми трудового
законодавства України, що
підтверджується матеріалами справи, а
тому відсутні винні дії з боку
адміністрації ДП «Дельта-Лоцман», що
одночасно є і підставою для відмови у
задоволенні вимог позивача щодо
стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, у задоволенні
позову просив відмовити.

Треті особи до судового засідання не
з'явились, заперечень проти позову не
надали.

Судом ухвалено про розгляд справи у
відсутності учасників процесу.

Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 працював на посаді начальника
управління безпеки судноплавства ДП
«Дельта-Лоцман».

Наказом ДП «Дельта-Лоцман» від 22.08.2011
року №575 «Щодо змін в організації
виробництва та праці», на підставі п. 3
ст. 64 ГК України, місце розташування
управління безпеки судноплавства
визначено за адресою: м. Одеса, вул.
Митна площа,1.

25.08.2011 року ОСОБА_1 був ознайомлений
про зміну, через два місяці з моменту
повідомлення, істотних умов праці,
зокрема, з новим місцем розташування
робочого місця, про що свідчить його
особистий підпис на повідомленні від
22.08.2011 року.

21.10.2011 року до адміністративного
відділу підприємства надійшла
письмова згода ОСОБА_1 на встановлення
робочого місця у м. Одеса, Митна площа, 1,
що зареєстрована за вхідним №7277.

Наказом №942-к від 24.10.2011 року,
підписаного директором ДП
«Дельта-Лоцман» ОСОБА_2, з 26.10.2011 року
ОСОБА_1, начальника управління безпеки
судноплавства переведено на посаду
начальника управління безпеки
судноплавства (у межах спеціальності
та кваліфікації, обумовленої трудовим
договором), без зміни найменування
посади; з збереженням посадового
окладу, з розташуванням місця роботи за
адресою: м. Одеса, Митна площа, 1.
Підстава переведення - заява ОСОБА_1, ст.
32 КЗпП України, повідомлення від 22.08.2011
року.

З 27.10.2011 року ОСОБА_1 приступив до роботи
на новому робочому місці у м. Одеса.

Наказом ДП «Дельта-Лоцман» №531-з від
27.06.2013 року затверджений штатний
розпис ДП «Дельта-Лоцман» (додаток 1) у
зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці з 01.07.2013 року та
перелік посад і підрозділів, що
підлягають скороченню (додаток 2).

Згідно додатку №2 посада начальника
Управління безпеки судноплавства та
управління безпеки судноплавства
ліквідуються.

02.07.2013 року ОСОБА_1 ознайомлений з
повідомленням адміністрації ДП
«Дельта-Лоцман» про наступне
вивільнення 01.10.2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП
України (за скороченням штату).

Наказом від 25.07.2013 року №727-к ОСОБА_1,
начальнику управління безпеки
судноплавства, за здійснений прогул
без поважних причин 09.07.2013 року та 10.07.2013
року, - оголошено догану.

При цьому, в наказі зазначено, що
ОСОБА_1 09.07.2013 року та 10.07.2013 року та по
час винесення наказу був відсутній на
роботі. Про причини своєї відсутності
не повідомляв. ОСОБА_1 не надав
документи у підтвердження поважності
причин відсутності його на роботі.

Такі дії ОСОБА_1 є грубим порушенням
трудової дисципліни - прогул без
поважних причин, що заключається у
порушенні п.п.10-а Посадової інструкції
начальника управління безпеки
судноплавства від 10.07.2008 року, Правил
внутрішнього трудового розпорядку для
робітників та службовців ДП «
Дельта-Лоцман».

Даний наказ був направлений поштою
ОСОБА_1 29.07.2013 року за вих. №3171, та
отриманий ним 02.08.2013 року (а.с. 141-143).

Вказані в наказі від 25.07.2013 року
порушення підтверджуються актами,
складеними 09.07.2013 року та 10.07.2013 року, у
м. Одесі та м. Миколаєві, та табелем
обліку робочого часу ДП
«Дельта-Лоцман».

Згідно акту від 10.07.2013 року ОСОБА_1
09.07.2013 року (з 08.30 до 17.30 годин) та 10.07.2013
року (з 08.30 до 17.30 год.) був відсутній на
робочому місці за адресою знаходження
робочого місці - м. Одеса, вул. Митна
площа, 1, будівля ПРРС «Одеса»). Причини
відсутності на робочому місці ОСОБА_1
невідомі.

За актом від 10.07.2013 року ОСОБА_7
(інспектор з кадрів), ОСОБА_8, ОСОБА_9
(начальник сектору внутрішньо -
об'єктного режиму) виїжджали за місцем
мешкання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, з
метою відібрання від останнього
письмових пояснень на ім'я в.о.
директора ОСОБА_3 про причини
відсутності його на роботі (у м. Одесі)
09.07.2013 та 10.07.2013 року.

Однак, пояснення щодо відсутності на
робочому місці або ж докази поважності
такої відсутності ОСОБА_1 не надав.

Окрім того, 31.07.2013 року ОСОБА_1 був
ознайомлений з наказом від 25.07.2013 року
№727-к (наказ було зачитано вголос), але
від підпису про ознайомлення з наказом
останній відмовився. На пропозицію
надати письмові пояснення про причини
відсутності на роботі відмовився, про
що був складений відповідний акт 31.07.2013
року.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що
за порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення. Законодавством,
статутами і положеннями про дисципліну
можуть бути передбачені для окремих
категорій працівників й інші
дисциплінарні стягнення.

За статтею 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку. (ст. 149 КЗпП України).

Метою отримання власником або
уповноваженим ним органом письмових
пояснень порушника трудової
дисципліни є з'ясування обставин, за
яких вчинено проступок для врахування
цього поряд з іншими обставинами при
обранні виду стягнення, а тому, сам по
собі факт неотримання власником або
уповноваженим органом таких пояснень
за відсутності даних про поважність
причин вчинення проступку не може бути
підставою для визнання рішення про
застосування дисциплінарного
стягнення незаконним.

За такого, судом не встановлено
порушень ст.ст.147-149 КЗпП України при
притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності, а за такого і
відсутні підстави для скасування
наказу від 25.07.2013 року №727-к .

31.07.2013 року у філії ДП «Дельта-Лоцман» в
м. Одеса складений акт про відсутність
на робочому місці ОСОБА_1 з 8-30 до 17-30
години. Причини відсутності останній
не повідомив адміністрації.

31.07.2013 року у м. Миколаєві складений акт
працівниками відділу кадрів ДП
«Дельта-Лоцман» о 16 год. 30 хв., згідно
якого на пропозицію надати письмові
пояснення про причини відсутності на
робочому місті в м. Одеса 31.07.2013 року
ОСОБА_1 відмовився без пояснення
причин.

Факт відсутності позивача на робочому
місці підтверджується також витягом з
Журналу обліку входу/виходу
працівників на/за межі підприємства (м.
Одеса), табелем обліку використання
робочого часу.

08.08.2013 року виконуючий обов'язки
директора ДП «Дельта-Лоцман» ОСОБА_3
звернувся до виборного профспілкового
органу ППО ДП «Дельта-Лоцман» в м.
Миколаєві з поданням , в якому просив
надати попередню згоду виборного
профспілкового органу на розірвання
трудового договору з ОСОБА_1,
начальником управління безпеки
судноплавства ДП «Дельта - Лоцман», за
п. 4 ст. 40 КЗпП України ( за прогул без
поважних причин).

При цьому, вказано, що відносно ОСОБА_1
вже застосовувались дисциплінарні
стягнення (догана) за здійснення
прогулу без поважних причин 09.07.2013 року
та 10.07.2013 року, дії ОСОБА_1 носять
систематичний характер порушення
трудової дисципліни.

З виписки із протоколу №9 засідання
профкому вбачається, що ОСОБА_1 дійсно
був відсутній на роботі на робочому
місці 09.07.2013, 10.07.2013 та 31.07.2013 року. Крім
того, встановлено, що останній був
відсутній на робочому місці більш
тривалий термін( з 01.01.2013 року) та
заробітну плату за вказаний період не
отримував.

Профкомом вирішено не надавати
попередньої згоди на розірвання
трудового договору з ОСОБА_1
начальником управління безпеки
судноплавства ДП «Дельта - Лоцман», за
п. 4 ст. 40 КЗпП України ( за прогул без
поважних причин), у зв'язку з тим, що
прогул був вимушений з вини
адміністрації підприємства.

Наказом №743-к від 29.08.2013 року ОСОБА_1
начальника управління безпеки
судноплавства звільнено з 30.08.2013 року,
за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без
поважних причин).

Зі змісту наказу вбачається, що 31.07.2013
року ОСОБА_1 був відсутній на роботі
(робоче місце у м. Одеса) без поважних
причин. Враховуючи, що раніше до нього
вже застосовувались дисциплінарні
стягнення (догана) за здійснення
прогулу без поважних причин (09.07.2013
року та 10.07.2013 року) , а також те, що
ОСОБА_1 систематично, починаючи з
листопада 2011 року , без поважних причин,
не виходить на роботу (в тому числі
відсутні документи, що підтверджують
поважність його відсутності на
роботі весь цей час)- дії ОСОБА_1 носять
систематичний характер порушення
трудової дисципліни.

За вихідним №3798 від 29.08.2013 року ОСОБА_1
було направлено наказ від 29.08.2013 року
№743-к «Про звільнення», який отриманий
останнім 07.09.2013 року (а.с. 166,167).

Дані факти підтверджуються і актами
від 25.07.2013 року, 26.07.2013 року, з яких
вбачається, що працівники підприємства
виїжджали за місцем мешкання ОСОБА_1 з
метою письмового ознайомлення його з
наказом №727-к від 25.07.2013 року, та
отримання письмових пояснень щодо
причин його відсутності на роботі,
однак ОСОБА_1 двері не відчинив.

Згідно п. 6 Правил Внутрішнього
трудового розпорядку для робітників
та службовців ДП «Дельта - Лоцман» при
прийнятті працівника або службовця на
роботу або при переведенні його у
встановленому порядку на іншу роботу
Адміністрація зобов'язана: ознайомити
з дорученою роботою, умовами праці,
оплатою праці, роз'яснити права й
обов'язки; ознайомити з правилами ВТР
і колективним договором, що діє на
підприємстві.

Пункт 24 Правил ВТР передбачає, що за
порушення трудової дисципліни
адміністрація підприємства застосовує
наступні дисциплінарні стягнення:
догана та звільнення. Звільнення, як
дисциплінарне стягнення, може бути
застосовано за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором або правил ВТР, якщо до
робітника або службовця
застосовувались раніше міри
дисциплінарного стягнення, за прогул, а
також за появу на роботі у нетверезому
стані. Прогулом вважається неявка на
роботу без поважних причин більше 3-х
годин протягом робочого дня.

Згідно ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», при розгляді позовів
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди
повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня,

так і більше трьох годин безперервно
або сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку
з поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової

відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

У відповідності до ст. 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Згідно ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки,
їх права та гарантії» від 15.09.1999 року
№1045- XIV , рішення профспілки про
надання згоди на розірвання трудового
договору має бути обґрунтованим.

У разі, якщо немає обґрунтування
відмови у згоді на звільнення,
роботодавець має право звільнити
працівник без згоди виборного органу
профспілки.

Такі ж вимоги до рішення профспілки з
цього питання містить і ч. 7 ст. 43 КЗпП
України, якою також передбачено, що в
разі відсутності такого обґрунтування,
власник або уповноважений ним орган,
вправі звільнити працівника без згоди
профспілки.

Тобто, рішення виборного органу
профспілки має відповідати вимогам
трудового законодавства та
ґрунтуватися на даних, що свідчать про
попередню роботу працівника.

Рішення профкому від 15.08.2013 року не
можна вважати обґрунтованим, оскільки
профком, встановивши відсутність
ОСОБА_1 на роботі без поважних причин з
01.01.2013 року, вважав це наслідком
винних дій адміністрації підприємства.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 57 - 59 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 18.10.2012 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП
«Дельта-Лоцман» про визнання
незаконним та протиправним
повідомлення від 22.08.2011 року директора
ДП «Дельта-Лоцман» та наказу ДП
«Дельта-Лоцман» від 24.10.2011 року №942-к,
визнання незаконним відсторонення від
роботи, відновлення робочого місця,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
коштів на відрядження та відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 14.03.2013 року
рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 18.10.2012 року змінено в
частині визначення підстав для відмови
в задоволені позовних вимог, та
постановлено вважати підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення заборгованості по
заробітній платі за період з червня 2010
року по листопад 2011 року -
необґрунтованість таких вимог. В іншій
частині рішення залишено без змін.

Так, рішенням Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 18.10.2012 року,
встановлено, що з 21.11.2011 року і на день
розгляду справи, ОСОБА_1 відсутній на
роботі без повідомлення про причини
своєї відсутності, та ненадання
документів що підтверджують
поважність причин відсутності на
роботі.

Посилання позивача на те, що
відповідачем створені неналежні умови
праці не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні.

На виконання вимог ст. 29 КЗпП України,
ОСОБА_1 було визначено робоче місце та
забезпечено необхідними для роботи
засобами, що підтверджується актом
обстеження робочого місця від 18.11.2011
року та додатково проінформовано
листом від 25.11.2011 року №7694.

Порядок, встановлений ст. 32 КЗпП
України ДП «Дельта-Лоцман» додержано в
повному обсязі.

Відповідач не відстороняв ОСОБА_1 від
роботи, жодних наказів чи розпоряджень
про відсторонення позивача від роботи
не видавалось, жодних дій щодо
недопущення позивача на робоче місце
відповідачем не здійснювалось.

Посилання позивача щодо не пропуску до
підприємства з 21.11.2011 року не
відповідає дійсним обставинам справи
та змісту ст. 46 КЗпП України.

Згідно Акту №14-01-028/0020 від 31.01.2012 року,
Територіальною державною інспекцією
праці на ДП «Дельта - Лоцман» було
проведено перевірку дотримання
законодавства України про працю в
частині додержання встановленого
порядку зміни істотних умов праці,
переведення працівників на іншу роботу
в іншу місцевість та інше.

Перевіркою встановлено, що 25.08.2011 року
через зміни в організації виробництва
і праці про зміни істотних умов праці
(розташування робочого місця в м. Одеса)
відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України на
підприємстві повідомлено начальника
управління безпеки судноплавства
ОСОБА_1, про що в повідомлені проти
прізвища працівника поставлено
підпис.

Адміністрацією підприємства надано
лист від 21.10.2011 року про надання згоди
на встановлення робочого місця в м.
Одеса, в якому проти прізвища
працівника ОСОБА_1 поставлено підпис.

Встановлено також, що з листопада 2011
року на підприємстві запроваджено
складання актів про відсутність
працівника ОСОБА_1 на робочому місці,
оскільки з табелю обліку використання
робочого часу встановлено, що з 03 -18
листопада 2011 року поставлені відмітки
про роботу працівника із зазначенням
кількості відпрацьованих годин, з 21
листопада по 30 листопада 2011 року
поставлені відмітки про відсутність на
роботі. В табелі обліку робочого часу
за грудень 2011 року - січень 2012 року
також наявні відмітки про відсутність
працівника на роботі.

Транспортною прокуратурою
Миколаївської області також не
встановлено порушення трудового
законодавства щодо не допуску ОСОБА_1
до роботи.

Посилання позивача на те, що вимушений
прогул мав місце з вини адміністрації
підприємства не заслуговують уваги та
спростовуються наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

21.10.2011 року до адміністративного
відділу підприємства надійшла
письмова згода ОСОБА_1 на встановлення
робочого місця у м. Одеса, Митна площа, 1,
що зареєстрована за вхідним №7277, та за
наказом №942-к від 24.10.2011 року ОСОБА_1,
начальника управління безпеки
судноплавства переведено на посаду
начальника управління безпеки
судноплавства , з розташуванням місця
роботи за адресою: м. Одеса, Митна площа,
1.

Згідно листа Начальника ВСБ ДП
«Одеський морський торгівельний порт»
ОСОБА_10 від 19.04.2012 року (вих. 056/231),
документи для видачі перепустки
працівнику ОСОБА_1 на 2011 рік були
надані в бюро перепусток 14.11.2011 року,
для пролонгації перепустки на 2012 рік.
Документи для видачі та пролонгації
перепустки ОСОБА_1 були оброблені бюро
перепусток в електронному вигляді
Роздрукувати перепустку можливо лише
при наявності фотокартки. ОСОБА_1 в бюро
перепусток ВСБ порту не звертався,
фотографію не надавав, та станом на
19.04.2012 року перепустку не отримував.

Телеграмою від 02.10.2012 року ОСОБА_1 був
повідомлений про необхідність
приступити до виконання службових
обов'язків на визначеному робочому
місці у м. Одеса, Митна площа, 1, ПРРС
Одеса, каб. 20, повернути трудову книжку
до відділу роботи з персоналом
підприємства. Письмово пояснити
причини відсутності на роботі з 21.11.2011
року по час направлення телеграми,
надати документи у підтвердження
поважності причин такої відсутності та
неповернення трудової книжки.

Вказана телеграма вручена особисто
ОСОБА_1 02.10.2012 року, що підтверджується
зворотнім повідомленням поштового
відділення.

Телеграми аналогічного змісту
направлялась ОСОБА_1 також 23.10.2012 року,
15.11.2012 року, 20.11.2012 року, 23.11.2012 року,
21.12.2012 року, 28.12.2012 року, 04.01.2013 року,
23.01.2013 року та 15.02.2013 року, однак, не були
вручені адресату, що підтверджується
повідомленнями поштового відділення.

За такого, вказаними вище рішеннями
спростовуються посилання ОСОБА_1 на те,
адміністрація не допускала його до
роботи на підприємстві, та вказання на
наявність зобов'язання підприємства
перед ОСОБА_1 з оплати праці за час
вимушеного прогулу починаючи з 21.11.2011
року

Доказів, у спростування викладеного
вище, позивачем не надано та не добуто
судом.

Враховуючи вищевикладене, суд не
знаходить підстав для скасування
наказу від 29.08.2013 року №743-к .

Суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав чи інтересів, що виникають в тому
числі і з трудових правовідносин.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

У відповідності до Закону, кожна особа
може звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може
скористатись не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права.
Способами захисту суб'єктивних
цивільних прав є матеріально-правові
заходи примусового характеру, за
допомогою яких проводиться поновлення
визнання порушених оспорюваних прав
та вплив на порушника.

За пунктом 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», при розгляді справ
про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідність законові.
Суд не в праві визнати звільнення
правильним, виходячи з обставин, з
якими власник або уповноважений ним
орган не пов'язували звільнення.
Якщо обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

Видання наказу про звільнення 29.08.2013
року пов'язано з систематичним
порушенням ОСОБА_1 трудової
дисципліни (прогули).

Наказом ДП «Дельта-Лоцман» №531-з від
27.06.2013 року затверджений штатний
розпис ДП «Дельта-Лоцман» (додаток 1) у
зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці з 01.07.2013 року та
перелік посад і підрозділів, що
підлягають скороченню (додаток 2).

Згідно додатку №2 посада начальника
Управління безпеки судноплавства та
управління безпеки судноплавства
ліквідуються.

02.07.2013 року ОСОБА_1 ознайомлений з
повідомленням адміністрації ДП
«Дельта-Лоцман» про наступне
вивільнення 01.10.2013 року за п. 1 ст. 40 КЗпП
України (за скороченням штату).

За такого, вимоги про звільнення за
скороченням штату з 21.11.2011 року не
підлягають задоволенню, як такі, що
потребують судовому захисту в
розумінні ст. ст. 3 , 14, 15 ЦПК України та
трудового законодавства.

Враховуючи, що відсутні порушення
законодавства з боку Адміністрації ДП
«Дельта-Лоцман», то вимоги щодо
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що вимоги позивача щодо
стягнення моральної шкоди задоволенню
не підлягають.

У відповідності до ч. 4 ст. 88 ЦПК України,
судові витрати розподілу не
підлягають.

Керуючись ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Дельта -
Лоцман», третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про визнання незаконними та
скасування наказів про дисциплінарне
стягнення та звільнення, поновлення
на роботі, проведення звільнення за п. 1
ст. 40 КЗпП України, стягнення
заборгованість по заробітній платі за
час вимушеного прогулу та моральної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку
та строки, передбачені ст. 294 -296 ЦПК
України.

Суддя
Н.П. Черенкова