27 березня 2014 року
Пролетарський районний суд міста
головуючого судді -
при секретарі - Чернета
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
17 січня 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на те, що він відповідно до
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 27 вересня 2010 року є
власником житлового будинку АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 є його дочкою, яка
зареєстрована в спірному будинку з
08.09.1995 року. У січні 1998 року відповідач
добровільно залишила спірний будинок,
забравши всі свої речі, з того часу не
цікавиться спірним будинком та не
сплачує комунальні послуги, а в
добровільному порядку не бажає знятись
з реєстраційного обліку. З боку
позивача ніяких перешкод не чинилось
щодо користування спірним будинком.
Тому позивач просить суд визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, причин неявки суд не
повідомила, хоча про день а час
розгляду справи повідомлена належним
чином, у зв'язку з чим суд вважає
можливим розглянути справу відповідно
до статті 224 ЦПК України з проведенням
заочного розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, приходить до такого
висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів
справи, ОСОБА_1 належить будинок
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 27 вересня 2010 року (а. с. 6).

Відповідно до витягу про державну
реєстрацію прав № 29474623 від 29.03.2011 року,
житловий будинок з надвірними
побудовами за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві власності ОСОБА_1 (а.
с. 7).

Відповідно до технічного паспорту,
виданого КП БТІ м. Донецька 10 грудня 2010
року, житловий будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 на підставі рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 27 вересня 2010 року (а. с. 12-15).

Наполягаючи на позові позивач пояснив,
що відповідач в спірному будинку не
проживає з січня 1998 року. Її місце
проживання йому невідомо, а зі спірного
будинку добровільно виселилась,
забравши всі свої речі, жодних витрат
по утриманню будинку відповідач не
несе.

На підтвердження того факту, що
відповідач не проживає в спірному
будинку позивачем було надано акт про
не проживання від 13 січня 2014 року (а. с.
11).

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що
відповідач не проживає в спірному
будинку. Сварок з приводу неможливості
вселення та проживання ніколи не
бачили. В спірному будинку проживає
позивач разом із дружиною та сином.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Так відповідачем на виконання вимог
вказаної статті не надано жодного
доказу, які б обґрунтовували
неможливість визнання її такою, що
втратила право користування спірним
будинком.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України
передбачено, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім`ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом достовірно встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 з січня 1998 року у
спірному будинку не проживає,
добровільно залишила це помешкання,
забравши усі свої речі.

Тобто, суд приходить до висновку, що
реєстрація відповідача у спірному
будинку, дійсно перешкоджає позивачу
здійснювати його право власності, а
позивач має право вимагати усунути
перешкоди в користуванні та
розпорядженні своїм майном, у зв'язку з
чим, суд вважає за необхідне визнати
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

На підставі ст. ст. 383, 405 ЦК України,
керуючись 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК
України суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд міста
Донецька шляхом подання в 10-денний
строк з дня проголошення рішення суду
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.Д. Любенок

27 березня 2014 року