У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого - судді Максимчук З.М.,

Суддів - Григоренка М.П.,
Собіни І.М.,

При секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду в місті Рівному
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
28 лютого 2014 року у справі за позовом
заступника прокурора м.Рівне в
інтересах держави в особі: відділу
охорони здоров»я виконавчого комітету
Рівненської міської ради Рівненської
області - Центральної міської лікарні
до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 28 лютого
2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Центральної міської лікарні
управління охорони здоров»я
Рівненської міської ради на
відшкодування витрат на лікування в
сумі 3 266 гривень 10 копійок.

Вирішено питання відносно
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
вказує на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та
необгрунтованим, прийнете з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що висновки суду
першої інстанції суперечать
дослідженим в ході справи доказам.
Вказує, що суд безпідставно прийняв до
уваги весь розрахунок вартості
перебування потерпілого ОСОБА_2 на
стаціонарному лікуванні в
стоматологічному відділенні з 11.12.2012
року по 29.12.12 року, що складає 18
ліжко-днів, що становить суму витрат
3266,10 гривень. Посилається на п.2 абз.2
«Порядку обчислення розміру фактичних
витрат закладу охорони здоров»я на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочинного діяння та зарахування
стягнення з винних осіб коштів до
відповідного бюджету і їх
використання» відповідно до якого не
передбачено витрати на виплату
заробітної плати медичним працівникам.
Зазначає, що у розрахунку не вказано
кому саме нарахована заробітна плата у
розмірі 2344,50 гривень.

________________________________________________________________________
________

Справа №569/659/14-ц
Головуючий у 1
інстанції - М.М.Головчак

Провадження №22-ц/787/768/2014

Суддя-доповідач - З.М.Максимчук

Просить змінити оскаржуване
рішення, зменшивши суму стягнення з
3266,10 гривень до 921,60 гривень. В решті
рішення залишити без змін.

У поданих на апеляційну скаргу
запереченнях заступник прокурора
м.Рівне К.Фомін зазначає, що апеляційна
скарга є необгрунтованою та такою, що
не підлягає до задоволення. Зазначає,
що визначені Центральною міською
лікарнею витрати відповідають вимогам
чинного законодавства. Листом
Міністерства охорони здоров"я України
за №12-01-06/335 від 11.05.2007 року зазначено, що
відповідно до п.2 Порядку обчислення
розміру фактичних витрат закладу
охорони здоров"я на стаціонарне
лікування потерпілого від злочинного
діяння та зарахування стягнених з
винних осіб коштів до відповідного
бюджету і їх використання",
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №545 від 16.07.1993 року,
до фактичних витрат на утримання
лікувального закладу входять всі
видатки, в тому числі і видатки на
заробітну плату, крім витрат на
капітальні вкладення, капітальний
ремонт і придбання інвентарю та
обладнання. Просить рішення
Рівненського міського суду від 28.02.2014
року залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, беручи до уваги пояснення
учасників процесу, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції керувався
положеннями ст.1206 ЦК України та
обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1
, як особа, що вчинила злочин,
зобов»язаний відшкодувати витрати
закладові охорони здоров»я на
лікування потерпілого від цього
злочину.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, так як він
ґрунтується на обставинах справи,
доказах, які надані сторонами, та
відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що вироком
Рівненського міського суду
Рівненської області від 07 лютого 2013
року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені
злочину, передбаченого ч.1 ст.185, ч.1
ст.122, 75 КК України та призначено
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на один рік, умовно.

Статтею 1206 ЦК України
передбачена відповідальність особи,
яка вчинила злочин, відшкодувати
витрати закладові охорони здоров»я на
лікування потерпілого від цього
злочину, крім випадку завдання шкоди
при перевищенні меж необхідної оборони
або у стані сильного душевного
хвилювання, що виникло раптово
внаслідок насильства або тяжкої образи
з боку потерпілого. Якщо лікування
проводилось закладом охорони здоров»я,
що є у державній власності або
територіальної громади, кошти на
відшкодування витрат на лікування
зараховуються до відповідного бюджету.

Пленум Верховного Суду України в
п. 3 Постанови від 07.07.1995 року №11«Про
відшкодування витрат на стаціонарне
лікування особи, яка потерпіла від
злочину та судових витрат» роз»яснив,
що, питання про відшкодування витрат на
стаціонарне лікування потерпілого
вирішується згідно з Порядком
обчислення розміру фактичних витрат
закладу охорони здоров»я на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочинного діяння та зарахування
стягнених з винних осіб коштів до
відповідного бюджету і їх
використання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 545 від 16 липня 1993 року.

Відповідно до п.1 Порядку
обчислення фактичних витрат закладу
охорони здоров»я на стаціонарне
лікування потерпілого від злочинного
діяння та зарахування стягнених з
винних осіб коштів до відповідного
бюджету і їх використання сума коштів,
яка підлягає відшкодуванню,
визначається закладом охорони
здоров»я, в якому перебував на
лікуванні потерпілий, виходячи з
кількості ліжко-днів, проведених ним в
стаціонарі, та вартості витрат на його
лікування в день. Кількість ліжко-днів
визначається на підставі медичної
картки стаціонарного хворого /форма
003/у/ або інших документів, які
підтверджують дату госпіталізації та
виписки хворого із стаціонара
лікувального закладу.

Із матеріалів справи
вбачається, що потерпілий ОСОБА_2
отримав середнього ступеня тяжкості
тілесні ушкодження по критерію
довготривалого розладу здоров»я та був
госпіталізований 11.12.2012 року до
центральної міської лікарні
Рівненської міської ради в м. Рівне та
проходив стаціонарне лікування у
стоматологічному /ЩЛХ/ відділенні з
11.12.12 року по 29.12.12 року.

Зазначені обставини відповідно
до правил ч.4 ст.61 ЦПК України не
підлягають доказуванню при розгляді
даної справи.

Згідно довідки центральної
міської лікарні м. Рівного вартість
одного дня лікування ОСОБА_2 у
стоматологічному відділенні склала
181,45 гривень.

Пуктом 2 Порядку обчислення
розміру фактичних витрат закладу
охорони здоров»я на стаціонарне
лікування потерпілого від злочинного
діяння та зарахування стягнених з
винних осіб коштів до відповідного
бюджету і їх використання передбачено,
що визначення суми витрат на лікування
потерпілого за один ліжко-день
провадиться виходячи з фактичної
кількості ліжко-днів і загальної суми
фактичних витрат за місяць / в якому
проводилось лікування/ на утримання
лікувального закладу, за винятком
витрат на капітальні вкладення,
капітальний ремонт і придбання
інвентаря та обладнання.

З огляду на зазначені обставини
та вимоги п.2 вищевказаного Порядку є
неприйнятними доводи апеляційної
скарги, що цим Порядком не передбачено
витрати на виплату заробітної плати
медичним працівникам. Розрахунок
вартості лікування, який зроблений
центральною міською лікарнею м.
Рівного відповідає вимогам Постанови
Кабінету Міністрів України від 16.07.1993
року, цивільному законодавству України
та роз»ясненням Пленуму Верховного
Суду України від 07.07.1995 року.

Оскільки рішення судом першої
інстанції ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
судом правильно встановлено фактичні
обставини справи і спір вирішено
згідно вимог чинного законодавства,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 28 лютого
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

З.М.Максимчук

Судді:
І.М.Собіна

М.П.Григоренко