Провадження 2/380/118/ 14
Справа № 380/331/14 - ц
Рішення

іменем
України

2 квітня 2014 року Тетіївський районний
суд Київської області в складі :

головуючого судді :
Архангельського А.М.

при секретарі :
Мирончук О.Р.,

з участю представників
сторін: позивача адвоката ОСОБА_1,
відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тетієві цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ
майна подружжя, нажитого в період
спільного проживання,

встановив:

ОСОБА_3 (далі Позивач) звернулася до
суду з позовною заявою, в якій просить
розділити майно подружжя, нажите в
період спільного проживання з
Відповідачем. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що вона з 1999 року по
20.09.2007 року проживала з ОСОБА_4 (далі
Відповідач) у зареєстрованому шлюбі.
Після розлучення Позивач фактично
примирилася з Відповідачем та
проживала з ним у фактичних шлюбних
стосунках до травня 2013 року. Проживаючи
разом сторони спочатку жили в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка
належала Відповідачу на праві
приватної власності, а 26.06.2002 року за
подаровані Позивачці та позичені кошти
вони купили двох кімнатну квартиру
АДРЕСА_2 площею 49.1 мІ, яка була суміжна з
однокімнатною квартирою АДРЕСА_1. Того
ж року з дозволу відповідних служб,
сторони перепланували суміжні
квартири та утворили з однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 - двокімнатну площею 49
мІ, а з двокімнатної квартири АДРЕСА_2 -
однокімнатну площею 32.8 мІ, яку 24 .12.2002
року продали за 5000 грн. ОСОБА_5 Отримані
від продажі квартири кошти використали
для проведення індивідуального
газового опалення в двокімнатну
квартиру де вони проживали. Враховуючи,
що Відповідач ухиляється від сплати
аліментів та інших витрат на утримання
неповнолітньої дочки, забезпечений
житлом проживаючи в трьохкімнатній
квартирі зі своєю матір'ю. та приймаючи
до уваги, що спірну квартиру розділити
не можливо, Позивачка просить
збільшити її частку у спільно нажитому
майні на 25% та визнати за нею право
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 з компенсацією Відповідачу 14
частини вартості квартири.

В судовому засіданні Позивачка та її
представник адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги змінили, просять визнати за
Позивачкою право приватної власності
на 12 частини квартиру АДРЕСА_1..

Представник Відповідача ОСОБА_2
зазначених в позовній заяві вимог не
визнає, вважає, що вказані в позовній
заяві обставини не пов'язані між собою,
у них різні об'єкти цивільно-правових
стосунків та різне правове
регулювання. Визнає, що відповідно ст.
332 ЦК України після перепланування та
переобладнання квартира АДРЕСА_1
належить Позивачу та Відповідачу на
праві спільної сумісної власності. Не
заперечує проти визнання за Позивачкою
права власності на 12 квартири

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивачки та її
представника, представника
Відповідача та дослідивши письмові
докази вважає, що позовні вимоги
заявлені в судовому засіданні
обґрунтовані та підлягають
задоволенню виходячи із слідуючих
обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що Позивачка та Відповідач з 24.07.1999 року
по 20.09.2007 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, мають
неповнолітню дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3
яка проживає з Позивачкою. Після
одруження сторони жили в однокімнатній
квартирі АДРЕСА_1, яка належала на праві
приватної власності Відповідачу. За
час проживання в зареєстрованому шлюбі
сторони 26.06.2002 року за спільні кошти, на
підставі договору купівлі-продажі
придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2
площею 49.1мІ, вартістю 3000 гривен, яка
була суміжна з квартирою АДРЕСА_1. На
підставі проектно-технічної
документації та відповідних дозволів,
сторони в 2002 році перепланували
квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та
утворили з однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 - двокімнатну площею 49 мІ, а з
двокімнатної квартири АДРЕСА_2 -
однокімнатну площею 32.8 мІ, які були
оформлені на Відповідача. За
погодженням сторін 24.12.2002 року
перепланована однокімнатна квартира
АДРЕСА_2 була продана. Після розлучення
в 2007 році сторони проживали разом з
неповнолітньою дочкою у фактичних
шлюбних стосунках по травень 2013 року.
Після чергового сімейного конфлікту
Відповідач припинив проживання в
квартирі АДРЕСА_1 та проживає з своєю
матір'ю в по АДРЕСА_2. Судом також
встановлено, що перепланована квартира
АДРЕСА_1 не можливо розділити.

Установлені обставини
підтверджуються: поясненнями
Позивачки та її представника,
поясненнями представника Відповідача,
копією свідоцтва про розірвання шлюбу
(а.с.12); копією свідоцтва про народження
дочки сторін ОСОБА_6 (а.с.13),довідкою № 231
від 01.07.2013 року про склад сім'ї сторін
9а.с.14), копіями договорів
купівлі-продажі квартири АДРЕСА_2
(а.с.15,16), проектно-технічною
документацією про перепланування
квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с.19-23),
довідкою №28 від 11.02.2014 року про
вартість квартири АДРЕСА_1. (а.с.24).

Також судом встановлено із довідок
наданих Позивачкою, що вона в 2013 році
несла витрати по обслуговуванню
квартири АДРЕСА_1, а саме витрати по
оплаті використаної електроенергії, за
користування телефоном та Інтернетом,
за користуванням газом,
водопостачанням та обслуговуванням
житлового будинку (а.с.27-35).

Аналізуючи установлені обставини суд
приходить до слідую чого висновку. Так,
відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного
Кодексу України, ст.368 ЦК України - майно
набуте подружжям за час шлюбу, є їх
спільною сумісною власністю. Як
встановлено судом сторони за проживали
фактично як одна сім'я з 1999 року по 2013
рік. За вказаний час сторони придбали
квартиру АДРЕСА_2, яку після
перепланування продали та збільшили
площу квартири АДРЕСА_1 по цій же
вулиці, яка належала Відповідачу на
праві приватної власності. По скільки
представник Відповідача відповідно до
вимог ст.332 ЦК України визнає, що
двохкімнатна квартира АДРЕСА_1
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності, то відповідно до
вимог ст. 69 СК України, ст.372 ЦК України -
майно, що є у спільній сумісній
власності подружжя, може бути поділене
між співвласниками за домовленістю між
ними. Статтею 70 Сімейного Кодексу
України передбачено, що в разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Як встановлено в судовому засіданні із
довідки №28 від 11.02.2014 року виданої
Тетіївським міжміським бюро технічної
інвентаризації після перепланування
квартиру АДРЕСА_1 не підлягає
розподілу. А тому в силу цих обставин та
побажанням Позивачки, проти яких не
заперечує представник Відповідача, суд
вважає, що за Позивачкою необхідно не
обхідно визнати право приватної
власності на 12 частину квартири
задовольнивши таким чином вимоги
Позивачки заявлені в судовому
засіданні.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України з
Відповідача потрібно стягнути на
користь Позивача судові витрати в сумі
398.4 грн. судового збору та 239 грн.
вартості зза оцінку нерухомого майна, а
всього 637.4 (398.4+239) гривні.

Керуючись ст.т.10,60,88,208,209,212-215,218,294 ЦПК
України, ст.,ст. 13,41 Конституції України,
ст., ст. 321,325,328,332, Цивільного Кодексу
України, ст.,ст. 60,63,69,70 СК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розділ майна подружжя, нажитого в
період спільного проживання
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 право
приватної власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, що в будинку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 637 (
шістсот тридцять сім) гривень 40 копійок
судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
А.М. Архангельський