Справа № 505/490/14-ц
Провадження № 2/505/489/2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"28" лютого 2014 р. Котовський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді -
Фабіжевського С.А.,

при секретарі -
Гончар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Котовську
Одеської області справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Котовської міської
ради Одеської області про визнання
права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до відповідачів, при цьому наполягала
на визнанні за нею, ОСОБА_1 право
власності за набувальною давністю на
прибудову літ. «а», із навісом літ. «а1»,
до салону-магазину розташовані на
АДРЕСА_1

Позивачка у судове засідання не
з'явилась, але надала суду заяву, згідно
якої позов підтримала у повному обсязі
та просила розглянути справу у її
відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась не надала суду жодних
підстав, хоча про час та місце слухання
справи повідомлялась чому суд вважає
за можливе розглянути справу у її
відсутності.

Представник Котовської міської ради
Одеської області до суду не з'явився з
невідомих суду причин, хоча про час та
місце слухання справи повідомлявся,
чому суд вважає за можливе розглянути
справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що згідно Акту вибору
земельної ділянки від 18 травня 1999 року
позивачці та ОСОБА_2, було надано
земельну ділянку під забудову
приміщення та навіса розміром 32 кв.м. на
території промислового ринку,
розташованого на АДРЕСА_1, та згідно
виписки із рішення Виконавчого
комітету Котовської міської ради
Одеської області № 216 від 03 червня 1999
року було надано дозвіл на прибудову
приміщення 32 кв.м. та навісу до крамниці
«ІНФОРМАЦІЯ_1» розташованої на АДРЕСА_1,
на вищезазначеній земельній ділянці.

У 1999 році між позивачкою та ОСОБА_2 була
укладена угода в усній формі, щодо
купівлі салону магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
із навісом, та прибудовою, внаслідок
чого, позивачка тривалий час, відкрито
без таємниць, та безперервно
користувалась вищезазначеним
нерухомим майном.

21 липня 2005 року ОСОБА_2, згідно договору
дарування будівлі салону - магазину
було подаровано ОСОБА_1 салон-магазин
розташований на АДРЕСА_1, але при
оформленні документів навіс та
прибудова були не враховані.

Оформити вище зазначені навіс та
прибудову нотаріально відповідачка
ухиляється, посилаючись на свою
зайнятість та неможливість відвідати
нотаріальну контору.

Зазначені підстави і змусили позивачку
звернутися до суду, надавши відповідні
докази по справі.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
кодексом. Відповідно до ст. 344 ч. 2 ЦК
України, особа, яка заявляє про
давність володіння, може приєднати до
часу свого володіння увесь час,
протягом якого цим майном володіла
особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Судовою практикою (Постанова Вищого
господарського суду України від 6
червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено
наступні положення: відповідно до п.п. 1,
4, 8 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності;
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила статті 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що відкрите і безперервне
володіння позивачкою вищевказаним
майном значно перевищує 10 рокі та те, що
прибудова літ. «а», із навісом літ. «а1»,
є невід'ємною частиною салону-магазину
розташованого на АДРЕСА_1, то позивачка
має право на визнання за нею права
власності на зазначене вище нерухоме
майно.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності ст. 655 ЦК України,
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Виходячи з наведеного та
керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 212, 215, 224-226, 256 ЦПК
України, ст.ст. ч. 1 ст. 207, 204, 344, 391, 392, 655 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на прибудову літ.
«а», із навісом літ. «а1», до
салону-магазину розташовані на АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

С у д д я - С.А.
Фабіжевський