РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого судді
Бородіної Н.М.

за участю секретаря
Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСББ «П'ятихатки-2», 3-я особа
Головне управління юстиції у
Харківській області про визнання права
власності,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з
позовом до відповідачів, ОСОБА_2, ОСББ
«П'ятихатки-2», 3-я особа Головне
управління юстиції у Харківській
області про визнання права власності
на ? частини квартиру АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом, після смерті
своєї матері - ОСОБА_3

В обґрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що спірна
квартира належала на підставі ст. 15 ЗУ
«Про власність» та ст. 22 КпШС її батьку
- ОСОБА_4, та її матері - ОСОБА_3 Батько
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, після його смерті за
рішенням суду було визнано право
власності на спірну квартири , в
порядку спадкування за нею та її
матір'ю по ? частині. ІНФОРМАЦІЯ_4
померла її матір, після її смерті
відкрилась спадщина на ? спірної
квартири, вона, як спадкоємиць першої
черги прийняла спадщину, однак
враховуючи відсутність держаної
реєстрації на квартиру, вона не може
оформити право власності на спадкове
майно.

Відповідач - ОСОБА_2, у поданій
заяві позовні вимоги визнала.

Відповідач - ОСББ «П'ятихатки-2» та
3-я особа - Головне управління юстиції у
Харківській області - у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином

Суд дослідивши матеріали справи ,
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є матір'ю позивача та
відповідача - 1 Після її смерті
відкрилася спадщина.

Заповіту ОСОБА_3 не залишила, що
підтверджується відповіддю наданою
Восьмою Харківською Державною
нотаріальною конторою.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування в разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім випадків,
встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_3 є її доньки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Положеннями частини 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємцям надано право прийняти
спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини позивачка
проживала спільно зі спадкодавицею,
тобто у відповідностя до ч. З ст. 1268 ЦК
України, я є такою, що прийняла
спадщину.

12 грудня 2012 року позивачка
звернулась до Восьмої харківською
державною нотаріальною конторою за
місцем відкриття спадщини із заявою
про прийняття спадщини, де було
заведено спадкову справу №53909826 .

За приписами ч. 1 ст. 1273 Цивільного
кодексу України спадкоємець за
заповітом або за законом може
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1273 Цивільного
кодексу України 12 грудня 2012 року до
Восьмої харківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_2 було
подано заяву про відмову від прийняття
спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від
прийняття спадщини відмовився один із
спадкоємців за законом з тієї черги,
яка має право на спадкування, частка у
спадщині, яку він мав право прийняти,
переходить до інших спадкоємців за
законом тієї ж черги і розподіляється
між ними порівну.

Таким чином, враховуючи відмову від
прийняття спадщини іншої спадкоємиці
ОСОБА_3, єдиною спадкоємицею після її
смерті є позивачка.

13 вересня 2013 року державним нотаріусом
Восьмої харківської державної
нотаріальної контори Денисюк Тетяною
Станіславівною було винесено
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, а саме відмову у
видачі на ім'я ОСОБА_1 свідоцтва про
право на спадщину за законом на 3/4
частки у праві спільної власності на
квартиру АДРЕСА_1 після ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки
відповідно до довідки КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
№ 1202855 від 07.08.2013 р. право власності
спадкодавці на квартиру не
зареєстровано, у зв'язку із чим не
можливо у нотаріальному порядку
встановити факт належності
вищевказаного спадкового майна ОСОБА_3.

Згідно розяснень, які містяться в п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику в справах про
спадкування» (далі - ППВСУ від ЗО травня
2008 року № 7) - свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Однак, у разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Матеріали справи свідчать, що у 1992 році
батько позивачки - ОСОБА_4, отримав
право на вселення зі своєю родиною в
жиле приміщення, а саме трикімнатну
ізольовану квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується ордером на житлове
приміщення від 07.12.1992 року № 6659 серії С

ОСОБА_4 був членом ЖБК «П'ятихатки-2»
(правонаступником якого є - ОСББ
"П'ятихатки-2") та здійснив у 1992р. усі
пайові внески за квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
власність» (чинного на момент набуття
ОСОБА_4 права власності на квартиру)
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

На час виплати пайових внесків
ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06
вересня 1974 року .

В силу ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю
та ст. 16 Закону України «Про власність»
(чинних у 1992 році) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Таким чином, оскільки пай за
кооперативну квартиру виплачувався в
шлюбі, квартира є спільною сумісною
власністю подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, помер, після його
смерті відкрилась спадщина на ? частину
спірної квартири.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 26 квітня 1999 року у
справі № 2-2238/3 було визнано за ОСОБА_1
(на той час - ОСОБА_1), та ОСОБА_3, в
порядку спадкування за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 за кожною
по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 же
судовим рішенням було встановлено факт
належності ОСОБА_4 на праві власності
спірної квартири та її включення до
складу спадщини. Рішення набуло
законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що Рішенням Київського
районного суду міста Харкова від 26
квітня 1999 року у справі № 2-2238/3, яке
набуло законної сили, визнано за ОСОБА_3
право власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після її померлого чоловіка -
ОСОБА_4, цей факт є преюдиційним, а тому
не потребує доказування.

Враховуючи викладене, у 1999 році ОСОБА_3
стала власницею 3/4 квартири АДРЕСА_1, у
зв'язку із набуттям права власності на
1/2 її частину під час перебування у
зареєстрованому шлюбі, і на 1/4 її
частину - шляхом прийняття спадщини
свого чоловіка, після його смерті.

Однак, ОСОБА_3 держану реєстрацію
набутої частини нерухомого майна
здійснено не було .

Відповідно до абз. З ч. 2 ст. 331 ЦК
України, якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. З Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно раніше діючого Закону України
«Про власність» право власності члена
житлового кооперативу на квартиру
виникало з моменту виплати паю і не
вимагало державної реєстрації.

Крім того, державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема
Інструкцією про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української PCP,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
PCP 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасовим положенням про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК України та
Законом України від 01 липня 2004 року
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом вказаних нормативних актів
до 2004 року виникнення права власності
на житлові об'єкти нерухомості не
залежало від державної реєстрації
цього права.

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від
01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», спадкоємці, які
прийняли спадщину, мають право на такі
об'єкти нерухомості.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою.

За приписами статті 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК
України).

Частинами 2, 3 статті 1223 ЦК України
визначено, що у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього
Кодексу. Право на спадкування виникає у
день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю
заповіту померлої ОСОБА_3, її дочка -
позивач, є спадкоємцем першої черги за
законом, інший спадкоємець першої
черги - відмовилася від прийняття
спадщини.

Положеннями частини 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємцям надано право прийняти
спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. З, 5 ст. 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

На момент відкриття спадщини позивачка
проживала із своєю матір'ю.

В силу положень ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1218
Цивільного кодексу України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Як встановлено судом, на момент
відкриття спадщини ОСОБА_3 належало
право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1,
позивачка прийняла спадщину, тому є
власником вказаної частини квартири.

На підставі вищевикладеного та
керуючись 10, 11, 60, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК
України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
податковий номер НОМЕР_1) право
власності на ? частини трикімнатної
квартири АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 матері - ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом

десяти днів з дня його проголошення,
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги.

Суддя- Бородіна Н.М.