Номер провадження: 22-ц/785/2964/14
Номер справи місцевого суду: 2-294/11
Головуючий у першій інстанції Вінська
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чорноморської
селищної ради Комінтернівського
району Одеської області, ОСОБА_5, за
участю третьої особи - відділ
паспортної та міграційної роботи
Комінтернівського РВ ГУМВС України в
Одеській області про визнання права
користування квартирою та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за участю третіх
осіб - відділ паспортної та міграційної
роботи Комінтернівського РВ ГУМВС
України в Одеській області,
Чорноморська селищна рада
Комінтернівського району Одеської
області про виселення та вселення, за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 02 липня 2013 року, -

встановила:

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до
Комінтернівського районного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_5,
Чорноморської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області та просили суд визнати ОСОБА_5
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1, визнати за ними
право на користування вказаною
квартирою, зобов'язати ДСГІРФО
Комінтернівського РВ УМ ВС Одеської
області зареєструвати їх у вказаній
квартирі.

15.08.2007 року ОСОБА_5 подав позов до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, третьої особи
Чорноморської селищної ради про
виселення та вселення.

Чорноморська селищна рада
Комінтернівського району Одеської
області уточнила свої вимоги за якими
просила суд визнати ОСОБА_5 таким, що
втратив право користування квартирою
(т.2 а.с.69), але в подальшому, 26.10.2011 року
подала до суду заяву про залишення
позову без розгляду (т.2 а.с.200).

03 листопада 2011 року ухвалою
Комінтернівського районного суду
Одеської області позов Чорноморської
селищної ради до ОСОБА_5, третіх осіб
ОСОБА_4, ОСОБА_3 залишено без розгляду (т.
а.с.205).

25 квітня 2012 року ухвалою апеляційного
суду Одеської області ухвала
Комінтернівського районного суду
Одеської області була залишена без
змін (т. 2 а.с.249).

ОСОБА_5 уточнив вимоги до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб
відділ паспортної та міграційної
роботи Комінтернівського РВ ГУМВС
України в Одеській області,
Чорноморської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області про виселення та вселення (т. З
а.с.22).

Позивачі за первинним позовом,
відповідачі за зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник ОСОБА_4 -
ОСОБА_8 первісні позовні вимоги
підтримали, просили суд їх
задовольнити в повному обсязі
посилаючись на те, що відповідач по
справі ОСОБА_5 тривалий час не проживав
у спірній квартирі, не сплачував
квартплату, послуги, не цікавився долею
квартири в зв'язку з чим має бути
визнаний таким, що втратив право на її
користування. Вважали зустрічний позов
ОСОБА_5 безпідставним, так як вони не
оселювались до квартири самочинно,
отримали ключі від ОСОБА_9 та дозвіл від
начальника гарнізону.

Відповідач за первинним позовом,
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5,
його представники ОСОБА_10 та ОСОБА_11
позовні вимоги не визнали, зважаючи на
їх безпідставність, просили суд
відмовити у задоволенні вимог
первинного позову та задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив
суду, що спірну квартиру він отримав
особисто у віці сімнадцяти років, так
як він з тринадцяти років був сиротою.
Після смерті матері над ним була
встановлена опіка, опікуном призначили
ОСОБА_12, яка не була його родичкою. У
квартирі він проживав сам, за ним
доглядали різні люди - опікун ОСОБА_12,
брат його вітчима ОСОБА_13 З 1991 по 1993 рік
проходив службу в армії. Після армії в
зв'язку із скрутним матеріальним
становищем періодично виїздив до Росії
для заробітків. На час своєї
відсутності ключі від квартири давав
ОСОБА_9 для догляду та оплати
комунальних послуг. Від ОСОБА_9 йому
стало відомо, що у його квартирі
тимчасово, до отримання власного житла,
проживають невідомі йому люди. Так як
він більше часу проживав у Росії та мав
де зупинитися під час перебування в
Україні, він не заперечував проти
проживання цих осіб. Але у 2006 році йому
стало відомо, що ці особи визнали його
таким, що втратив право користування
квартирою та визнали за собою право
користування вказаною квартирою.
Вважав, що позивачі за первісним
позовом не мають право на користування
квартирою, так як він не давав згоду на
їх проживання, вони не є членами його
родини чи колишніми членами його
родини.

Третя особа за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_7 не заперечував проти
задоволення первинного позову,
заперечував проти задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5

Представники третіх осіб
Чорноморської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області та відділу паспортної та
міграційної роботи Комінтернівського
РВ ГУМВС України в Одеській області в
судове засідання не з'явились, причину
неявки до суду не повідомляли, листа
про розгляд справи за його відсутності
не надавали.

Рішенням суду в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чорноморської
селищної ради Комінтернівського
району Одеської області, ОСОБА_5, за
участю третьої особи відділ паспортної
та міграційної роботи
Комінтернівського РВ ГУМВС України в
Одеській області про визнання права
користування квартирою було
відмовлено повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_7, за участю третіх
осіб - відділ паспортної та міграційної
роботи Комінтернівського. РВ ГУМВС
України в Одеській області,
Чорноморська селищна рада
Комінтернівського району Одеської
області про виселення та вселення були
задоволені повністю. Було виселено
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з
квартири АДРЕСА_1, та вселено ОСОБА_5 до
спірної квартири.

Не погодившись з вказаним рішенням
первісний позивач ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати це рішення, та постановити
нове, яким задовольнити їх позов в
повному обсязі, посилаючись при цьому
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до
ордеру № 299 від 02 лютого 1990 року КЕЧ
Чабанського району Одеського
військового округу ОСОБА_5 надано право
на зайняття однієї кімнати на першому
поверсі площею 11,1 кв.м. в кв. АДРЕСА_1
(а.с. 11).

ОСОБА_5 проживав постійно у спірній
квартирі починаючи з 1990 по 1995 рік. З 30
червня 1991 року по 30 червня 1993 року
перебував на військовій службі (т. 1
а.с.46).

Починаючи з 1999 року у квартирі
проживають ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 (т. 1 а.с.20-22, 64-73).

Згідно п. 10 ч. І ст. 15 ЖК України
виконавчі комітети районних, міських
районних в містах, Рад народних
депутатів у межах і в порядку,
встановлених законодавством Союзу PCP,
цим Кодексом та іншими актами
законодавства Української PCP, на
території району, міста, району в місті:
видають ордери на жилі приміщення
(частина перша статті 58, частина перша
статті 122, частина друга статті 141).

Відповідно до ст. 58 ЖК України на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Ордер може бути видано лише
на вільне жиле приміщення. Форма ордеру
встановлюється Радою Міністрів
Української PCP. Видача ордерів на жилі
приміщення у військових містечках
провадиться в порядку, передбаченому
законодавством Союзу СРСР.

Відповідно до п. 27 Положення про
порядок забезпечення житловою площею в
збройних силах України, затвердженого
наказом Міністра оборони України від 03
лютого 1995 року № 20, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1995 року 43/579 (дійсний на період
виникнення правовідносин, щодо
самочинного вселення, втратив чинність
у 2011 році) на підставі рішення про
надання жилого приміщення виконавчий
комітет Ради народних депутатів, а в
закритих військових містечках
квартирно-експлуатаційні частини
району, видають ордер на вселення в
надане жиле приміщення. Ордер може бути
виданий лише на вільне жиле приміщення.

В матеріалах справи відсутні докази
щодо видачі ОСОБА_7 ордеру на вселення
його родини до квартири АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 самоправно вселилися у спірну
квартиру, то суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що зустрічні
позовні підлягають задоволенню та
виселенню ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 без надання іншого житла
відповідно до ч. З ст. 116 ЖК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 не довели обставини, на
які вони посилалися, як на підставу
своїх позовних вимог.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
первісні позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3
не підлягають задоволенню, а
підлягають повному задоволенню
зустрічні вимоги ОСОБА_5

При ухваленні рішення суд першої
інстанції правильно не взяв до уваги
посилання позивачів ОСОБА_3 щодо того,
що вони не вселювалися до квартири
самовільно, так як згідно показання
свідка ОСОБА_15, які суд прийняв до
уваги, вона дала ключі від квартири
ОСОБА_5 (без погодження з ОСОБА_5) ОСОБА_7
для тимчасового проживання в ній до
отримання власної квартири.

Крім того, суд обґрунтовано взяв до
уваги показання свідків ОСОБА_15 та
ОСОБА_13 в частині того, що перебуваючи
на Україні ОСОБА_5 не мав змоги
проживати у квартирі, так як там
проживала родина ОСОБА_7, ця родина
вселилася без відома ОСОБА_5, на умовах
тимчасового проживання до отримання
власного житла.

Правильно не були взяті судом до уваги
і посилання позивачів ОСОБА_7 про те, що
вони не оселювались до квартири
самовільно, не змінювали тривалий час
замки, мали право на вселення згідно
резолюції начальника гарнізону
ОСОБА_16, так як ні лист від 06.09.1999 року №
6/3, підписаний начальником Одеського
інституту сухопутних військ
генералом-майором ОСОБА_14 та головою
житлової комісії інституту
полковником ОСОБА_17, ні резолюція
начальника Чорноморського гарнізону
не містять інформації про дозвіл на
вселення у спірну квартиру родини
ОСОБА_7 (т. 2 а.с.151). Крім того, із змісту
вказаного листа вбачається, що на час
його написання, а це вересень 1999 року
родина ОСОБА_7 вже три роки (з 1996р.) у ній
проживала.

Суд правильно не взяв до уваги
посилання представника позивача
ОСОБА_4-ОСОБА_8, що позивачі за первинним
позовом отримали вказану квартиру як
службову, так як дана квартира
відповідно до вимог ст. 118 ЖК України не
була включена до службового житла,
перебувала у користуванні ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивачів ОСОБА_4 в частині визнання
ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
внаслідок відсутності понад
установлені строки, суд обґрунтовано
виходив з того, що позивачами в даному
випадку можуть бути особи, що мають
право на постійне користування даним
житловим приміщенням (наймач, член його
родини, колишні члени його родини) або
наймодавець, в даному випадку -
Чорноморська селищна рада.

Посилання представника позивача
ОСОБА_8, щодо того, що при винесенні
рішення суд має врахувати позов
Чорноморської селищної ради до ОСОБА_5
не основані на законі, так як даний
позов був залишений без розгляду і в
подальшому селищна рада свої вимоги до
ОСОБА_5 не підтримувала.

При ухваленні рішення суд правильно не
прийняв до уваги акти селищної ради (т. 1
а.с.21, 22, 64-73, т. З а.с.42) та показання
свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19, щодо того що
ОСОБА_5 не проживав у спірній квартирі,
так як факт не проживання ОСОБА_5 у
спірній квартирі не є підставою для
визнання права користування квартирою
за іншими особами, які вселилися в
квартиру без законних підстав.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги
пояснення позивачів за первинним
позовом та докази про сплату ними
комунальних послуг за квартиру (т. 1
а.с.6-8), як на підставу визнання ОСОБА_5
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, так як
відповідно до вимог закону обов'язок
сплати комунальних послуг та сплати
квартирної плати покладено на наймача
та членів його родини. Факт сплати
вказаних платежів позивачами за
первинним позовом не може бути
прийнятий судом як підстава для
визнання права користування квартирою.

Пояснення позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про те що
відповідач за первинним позовом
ОСОБА_20 весь цей час не цікавився долею
квартири, проживав постійно в
Російській Федерації, був одружений,
має там постійне житло та роботу, є
надуманими та такими, що не знайшли
підтвердження в ході судового
розгляду.

Пояснення позивачки за первинним
позовом ОСОБА_3 в частині того, що
ОСОБА_5 не повинен був видаватися ордер
на квартиру, так як він був
неповнолітнім та його мали направити
до дитячого будинку, не можуть бути
взяті до уваги, так як на даний час одер
на спірну квартиру є чинним та не був
ніким оскаржений.

Ухвалюючи рішення правильно не
застосував терміни позовної давності
щодо позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виселення, так як
судовим розглядом справи встановлено,
що ОСОБА_5 дізнався про реальне
порушення його права тільки при
ухваленні в 2006 році рішення суду про
визнання його втратившим право
користування квартирою.

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 02 липня 2013
року по справі за позовною заявою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Чорноморської
селищної ради Комінтернівського
району Одеської області, ОСОБА_5, за
участю третьої особи - відділ
паспортної та міграційної роботи
Комінтернівського РВ ГУМВС України в
Одеській області про визнання права
користування квартирою та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за участю третіх
осіб - відділ паспортної та міграційної
роботи Комінтернівського РВ ГУМВС
України в Одеській області,
Чорноморська селищна рада
Комінтернівського району Одеської
області про виселення та вселення -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді :
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша