Справа № 343/383/14-ц
Провадження № 22-ц/779/897/2014
Головуючий у 1 інстанції Пулик В. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Долинського районного суду від
11 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 11.03.2014 року задоволено частково
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4
та 500 грн. щомісячно на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_5

Вирішено стягнення аліментів
розпочати з 06.02.2014 року і проводити до
досягнення дітьми повноліття. Рішення
суду в частині стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць
звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин
справи, які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
та неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим, апелянт просить рішення
суду першої інстанції змінити,
зменшивши розмір аліментів до 300 грн.
щомісячно на утримання кожної дитини.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції поверхнево
оцінив здобуті докази щодо його
матеріального становища. Зокрема, суд
не дав належної оцінки тому, що
відповідач тривалий час ніде не працює
та взагалі не має доходів. Не має він
також належної освіти, кваліфікації,
професії, що могло б забезпечити йому
можливість працевлаштування. В той час,
як позивач перебуває в частково
оплачуваній відпустці по догляду за
дитиною до 3-ох років та отримує
соціальну допомогу і самостійно
розпоряджається цими коштами.

Також суд не врахував
незадовільний стан його здоров'я, він
часто хворіє, однак, через нестачу
коштів не має можливості лікуватись.
Фактично через стан здоров'я він був
змушений залишити роботу.

Таке рішення суду ставить апелянта в
край скрутне матеріальне становище, що
позбавить його права на достойне життя,
адже у нього зовсім відсутні доходи на
які можна було б накласти стягнення та
будь-яке майно. За таких обставин,
розмір заборгованості по сплаті
аліментів буде лише зростати, що в
результаті може призвести до
кримінальної відповідальності.

Вислухавши суддю-доповідача,
заперечення представника позивача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
сторони з 20.11.2010 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі, в якому у них
народилось двоє дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час малолітні діти
проживають разом з матір'ю ОСОБА_2 та
знаходяться на її утриманні, що
сторонами по справі не заперечується.

Згідно до ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні
розміру аліментів суд враховує стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України і
роз'яснень, викладених в пункті 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ відносно батьківства,
материнства і стягнення аліментів",
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
остання, вправі вимагати від
відповідача (батька дитини) аліменти на
утримання неповнолітніх дітей.

Колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції, відповідно до
вимог ст. 182 СК України, належним чином
дослідив та врахував обставини справи,
а саме: матеріальне становище платника
аліментів; величину прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
встановлену законодавством; те, що
позивач є особою молодого віку і має
можливість працювати; інших утриманців
та стягнень по виконавчих листах немає,
а також врахував положення ст.180 СК
України про те, що обов'язок утримувати
дитину є рівною мірою обов'язком як
матері так і батька. ОСОБА_3 належним
чином не виконує свій обов'язок щодо
утримання дітей, ніяким чином
матеріально не допомагає в їх
вихованні.

А тому, на думку колегії суддів,
вирішивши стягувати з відповідача
аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно
на кожну дитину, суд дійшов законного
та обґрунтованого висновку з цього
приводу та врахував законні інтереси
сторін та їх неповнолітніх дітей.

При цьому, ОСОБА_3 не надав жодного
доказу на підтвердження свого
скрутного матеріального становища та
того, що він часто хворіє і потребує
постійного лікування.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідач не позбавлений права в
майбутньому за наявності підстав,
передбачених ст.192 СК України,
звернутись з позовом про зменшення
розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
11 березня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський