АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3340/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Закритого
акціонерного товариства
«НАФТОХІМІМПЕКС», яка подана
представником КУЧИНСЬКИМТимуром
Олеговичем, на ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 27 грудня 2013
року про відмову у задоволенні заяви
Закритого акціонерного товариства
«НАФТОХІМІМПЕКС» про забезпечення
позову Закритого акціонерного
товариства «НАФТОХІМІМПЕКС» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Відділ державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
про виділення частки, що є у спільній
сумісній власності подружжя та
зобов'язання вчинити дії,

встановила:

В грудні 2013 року позивач ЗАТ
«Нафтохімімпекс» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про
виділення частки, що є у спільній
сумісній власності подружжя та
зобов'язання вчинити дії. Разом з
вказаним позовом надійшла заява
представника позивача про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на автомобіль «Toyota Land Cruiser», 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Ухвалою Печерського районного
суду м. Києва від 27 грудня 2013 року у
задоволенні заяви ЗАТ
«Нафтохімімпекс» про забезпечення
позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
ЗАТ «Нафтохімімпекс» - КучинськийТ.О.
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду та вжити заходи
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на автомобіль «Toyota Land Cruiser», 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неврахування обставин справи, які
мають значення для вирішення даного
питання.

В судове засідання сторони та їх
представники не з'явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, тому колегією суддів
визнано за можливе розглянути справу в
їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про
вжиття заходів забезпечення позову,
представник позивача посилався на те,
що рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 04.05.2012 року стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість в сумі 300 000 грн. та
судовий збір в сумі 1820 грн. На підставі
вказаного рішення позивачем отримано
виконавчий лист та направлено до ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві для
примусового виконання. 07.12.2012року
державним виконавцем відкрито
виконавче провадження та накладено
арешт на майно боржника в межах
заборгованості.

В ході розшукових дій було виявлено
автомобіль «Toyota Land Cruiser», 2007 року
випуску, д.н. НОМЕР_1, зареєстрований на
праві власності за відповідачем ОСОБА_3

21.11.2013 року Печерським районним судом м.
Києва було розглянуто справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві, третя особа -
ЗАТ «Нафтохімімпекс» про визнання
права власності на майно та зняття з
нього арешту. Рішенням суду від 21.11.2013
року позовні вимоги було задоволено та
визнано автомобіль «Toyota Land Cruiser», 2007
року випуску, д.н. НОМЕР_1 - спільною
сумісною власністю та знято арешт.

В даному позові позивач ЗАТ
«Нафтохімімпекс» просить виділити зі
спільної сумісної власності подружжя
1/2 частину вказаного автомобіля, яка
належить ОСОБА_3, та зобов'язати ОСОБА_3
реалізувати свою частку автомобіля для
погашення заборгованості за
виконавчим листом № 2-922/12 від 05.07.2012
року.

Оскільки сума заборгованості є
значною, а відповідач не бажає сплатити
її добровільно, позивач вважає, що
відповідачами можуть бути вчинені дії
для реалізації транспортного засобу та
уникнення виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
представник позивача не надав жодних
доказів на підтвердження обставин,
зазначених ним у заяві, з якими
пов'язується застосування такого
запобіжного заходу як накладення
арешту на майно відповідачів.

З даним висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки висновок відповідає
матеріалам справи та ґрунтується на
вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України,
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Виходячи зі змісту заяви та поданих
заявником доказів, колегія суддів
вважає правильним посилання суду
першої інстанції на те, що умовою
застосування заходів забезпечення
позову є достатньо обґрунтоване
припущення, що невжиття таких заходів
може утруднити чи зробити неможливим
виконання судового рішення, а також те,
що майно, яке є у відповідачів на момент
пред'явлення позову до них, може
зникнути на момент виконання рішення.
Оскільки подана позивачем заява не
містить обґрунтованих посилань, а
матеріали заяви - відповідних доказів,
що існує реальна загроза невиконання
чи утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви.

Крім того, як вбачається з наданої
представником відповідача до суду
апеляційної інстанції копії рішення
Печерського районного суду м. Києва від
29 січня 2014 року, судом вже розглянута
дана справа за позовом ЗАТ
«Нафтохімімпекс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа ВДВС Печерського РУЮ у м.
Києві про виділення частки, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
та зобов'язання вчинити дії. Рішенням
суду від 29 січня 2014 року, що набуло
законної сили, у задоволенні позову
ЗАТ «Нафтохімімпекс» - відмовлено.

Таким чином, оскільки ухвала суду
постановлена з дотримання норм діючого
законодавства, висновки суду
відповідають обставинам справи,
обґрунтовані, колегія суддів не вбачає
підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства
«НАФТОХІМІМПЕКС» - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 27 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий : Судді: