АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції -Марфіна Н.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3121/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача
Антоненко Н.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.
при секретарі
Слащуку А.С.

за участю позивача
ОСОБА_2,

представника
позивача ОСОБА_3,

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 26 грудня 2013
року про відмову у задоволенні заяви
про скасування рішення постійно
діючого третейського суду у справі за
заявою ОСОБА_2, заінтересована особа
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» про скасування рішення
постійно діючого третейського суду.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 26 грудня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
23.10.2006 між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк»
укладено кредитний договір на суму 44 525
дол. США для купівлі трикімнатної
квартири, з кінцевим терміном
повернення кредиту до 22.10.2021.

23.10.2006 між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк»
укладено іпотечний договір № 900, за
яким у якості забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
банку передано квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2 кредитного договору
передбачено третейську угоду у вигляді
третейського застереження.

Рішенням Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 21.01.2013 позовні
вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2
задоволені: стягнуто на користь банку з
відповідача заборгованість у розмірі
506 507,59 грн. та третейський збір у
розмірі 5 465,08 грн.

Виходячи з того, що доводи ОСОБА_2 про
те, що вказаним третейським
застереженням фактично обмеженні її
права на звернення до суду за захистом
своїх порушених прав, не знайшли свого
підтвердження, а також що підстав для
скасування рішення третейського суду
немає, суд першої інстанції відмовив у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду від 21.01.2013.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 26.12.2013 та
постановити нову, якою скасувати
рішення постійно діючого Третейського
суду при Асоціації Українських
банків.Посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
зазначає, що суд першої інстанції
порушив принцип рівності сторін щодо
подання доказів, не врахував того, що
третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участі у справі.

У судовому засіданні апеляційного суду
особа, яка подала апеляційну скаргу та
її представник за довіреністю просили
задовольнити апеляційну скаргу з
наведених у ній доводів та скасувати
ухвалу районного суду. Представник
заінтересованої особи за довіреністю
ОСОБА_4 просила відхилити апеляційну
скаргу та залишити ухвалу районного
суду без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржувана ухвала - залишенню без
змін з огляду на таке.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті.

Статтею 389-5 ЦПК України передбачено
вичерпний перелік підстав для
скасування рішення третейського суду,
а саме: справа, в якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону; рішення третейського суду
прийнято у спорі, не передбаченому
третейською угодою, або цим рішенням
вирішені питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;
третейську угоду визнано судом
недійсною; склад третейського суду,
яким прийнято рішення, не відповідав
вимогам закону; третейський суд
вирішив питання про права і обов'язки
осіб, які не брали участі у справі.

Правильно встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, що
ухвалене Постійно діючим Третейським
судом при Асоціації українських банків
рішення від 21.01.2013 у справі № 03/13, в якій
ПАТ «Укрсоцбанк» є позивачем, а ОСОБА_5
- відповідачем. А тому доводи
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не
є стороною по справі, оскільки не була
належним чином повідомлена про час та
місце розгляду справи, не заслуговують
на увагу.

Крім того, не заслуговують на увагу та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами (а.с. 38) доводи
апеляційної скарги про те, що регламент
третейського суду розглядається як
невід'ємна частина третейської угоди,
оскільки наявність регламенту
третейського суду як додатку до
кредитного договору чи третейської
угоди не є обов'язковим, адже чинним
законодавством передбачено, що
регламент є лише невід'ємною частиною
третейської угоди щодо порядку
розгляду спору в третейському суді.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2
про те, що третейським застереженням,
передбаченим умовами кредитного
договору, її позбавлено можливості
судового захисту своїх прав та
інтересів в загальному порядку, - вони
не заслуговують на увагу, оскільки
договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду не є
відмовою від права на звернення до суду
за захистом. (Як це роз'яснено у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009).

Крім того, доводи представника
відповідача про те, що даний спір не
підлягає розгляду третейським судом,
не заслуговують на увагу, адже
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
третейські суди» не підлягають
розгляду третейськими судами справи
щодо захисту прав споживачів. У даній
справі предметом спору є не захист прав
споживачів, а стягнення суми внаслідок
неналежного виконання умов договору.
Банк як позивач у справі не є
споживачем.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2не заслуговують на увагу,
оскільки вони не спростовані у
передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України
порядку.

За таких обставин висновок суду,
викладений в оскаржуваній ухвалі,
ґрунтується на вимогах закону і
підтверджується матеріалами справи.

Передбачених ст. 312 ЦПК України підстав
для скасування ухвали
Дніпровськогорайонного суду м. Києва
від 26 грудня 2013 року не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 312 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 26 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді
А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна