Головуючий суду 1 інстанції - Цибульник
Доповідач - Тенмнікова В.І.
Справа № 426/1649/13-ц
Провадження № 22ц/782/731/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Коновалової В.А.,
Ступіної Я.Ю.,

за участю секретаря - Булгакової
М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та Товариства з обмеженою
відповідальністю „Лотуре - Агро" на
рішення Сватівського районного суду
Луганської області від 03 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Лотуре - Агро" про
стягнення заборгованості по орендній
платі за землю і розірвання договору
оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2013р. позивачка
звернулася до суду з зазначеним
позовом, в якому посилалася на те, що
ОСОБА_3 була власником земельної
ділянки площею 9 га, яка розташована на
території Райгородської сільської
ради Сватівського району. 10 січня 2007
року між нею та відповідачем було
укладено договір оренди землі строком
на 10 років. 09 серпня 2007 року Сватівським
районним реєстраційним округом
Луганської регіональної філії Центра
ДЗК під №240865/09 була проведена
його реєстрація і він набрав законної
сили. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.
Після її смерті відкрився спадок у
вигляді зазначеної змеленої ділянки. 18
листопада 2012 року ОСОБА_2 оформила в
нотаріальній конторі свої спадкові
права і отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом. Посилаючись на
те, що після смерті ОСОБА_3 договір
оренди землі діє і ОСОБА_2 після її
смерті є власником земельної ділянки і
їй на цій підставі відповідач повинен,
починаючи з 2010 року виплатити орендну
плату у розмірі 3% нормативної грошової
оцінки земельної ділянки. Оскільки
відповідач не в повній мірі виконав
свої зобов'язання по договору, просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по орендній платі у
розмірі 733грн.36 коп., пеню за
несвоєчасну виплату заборгованості за
період з 01.01.2013р. по 02.08.2013 року у розмірі
5431,50 грн. та розірвати договір оренди,
який був укладений 10.01.2007 року між
ОСОБА_3 та відповідачем.

Рішенням Сватівського районного
суду Луганської області від 03 лютого
2014 року у задоволенні позовних вимог
було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним
рішенням, позивачка та відповідач
звернулися до суду з апеляційними
скаргами. Позивачка в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
та постановити нове про задоволення її
позовних вимог в повному обсязі, а
відповідач - змінити рішення суду,
визначивши в якості підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
позивачки - їх необґрунтованість. При
цьому в апеляційних скаргах
посилаються на те, що судом не повно
з'ясовані обставини справи та
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що суд зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги позивачки і дав
пояснення аналогічні відомостям,
викладеним в апеляційній скарзі,
апеляційну скаргу відповідача не
визнав.

Представник відповідача
підтримала доводи апеляційної скарги
відповідача і дала пояснення
аналогічні відомостям, викладеним в
апеляційній скарзі, апеляційну скаргу
позивачки не визнала.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, обговоривши доводи апеляційних
скарг, колегія суддів апеляційного
суду вважає їх такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність і неупередженість, лише
створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів, встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Однак зазначені вимоги закону
судом в повному обсязі виконані не
були.

Постановляючи рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно ст.2 Закону України «Про оренду
землі» відносини, пов'язані з орендою
землі регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі. Відповідно до
цих нормативно-правових документів 10
січня 2007 року між ОСОБА_3, яка була на
час укладення договору оренди землі
власником земельної ділянки загальною
площею 9 га, розташованою на території
Райгородської сільської ради і ТОВ
«Лотуре-Агро» було укладено договір
оренди строком на 10 років зі сплатою
орендної плати у розмірі 1,5%
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки з урахуванням індексу
інфляції. Цей договір було
зареєстровано 09 серпня 2007 року в
Сватівському реєстраційному округу
Луганської регіональної філії Центру
ДЗК і він з моменту реєстрації набрав
законної сили. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3
померла. 16 листопада 2012 року позивачка
в нотаріальній конторі отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, згідно якого вона стала
власником земельної ділянки, яка
раніше належала покійній. Згідно ч. 10
п.10.5 договору оренди землі від 10 січня
2007 року перехід права власності на
орендовану земельну ділянку не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору оренди.

Також суд вважав встановленим, що
договором оренди землі, укладеним в 2007
році між ТОВ «Лотуре-Агро» і ОСОБА_3 не
передбачено, що договір буде діяти без
його переукладення на тих же умовах до
закінчення його дії з спадкоємцем. На
час слухання справи ні позивачка, ні
ТОВ «Лотуре-Агро» договір орендиземлі,
на умовах, передбачених договором
оренди землі 2007 року не уклали і їх
відносини по цьому питанню не
врегульовані. Тому суд дійшов висновку
про необхідність відмови у
задоволенні позову в частині вимог про
розірвання договору оренди, оскільки
договір між сторонами відсутній і
тому не може бути розірваний, а
посилання представника позивача на те,
що цей договір є спадковим майном є
необґрунтованими. З цих же підстав суд
вважав необґрунтованими позовні
вимоги про стягнення заборгованості
по сплаті орендної плати і пені за
несвоєчасну сплату орендної плати. А
сума 7765 грн., яка була виплачена
позивачці в серпні 2013 року, не є
орендною платою, а є платою за
користування ТОВ «Лотуре-Агро»
земельною ділянкою ОСОБА_3 в період з
2007 по 2012 рік. Розрахунок за
користування земельною ділянкою був
зроблений згідно умов договору оренди
землі між ТОВ «Лотуре-Агро» і ОСОБА_3 у
вигляді 1,5 % нормованої грошової оцінки
землі. Посилання представника
позивача, що розмір виплати є
заниженим, бо було підвищення згідно
письмових вказівок керівництва
відповідача про підвищення орендної
плати спочатку на 2%, а потім на 3% від
нормативної грошової оціни землі, суд
не взяв до уваги, так як це питання,
вирішувалось між орендодавцем і
орендатором шляхом укладення
додаткових угод, які б були невід'ємною
частиною договорів оренди землі, але
на той час ОСОБА_3 вже померла і такі
угоди не могли були бути укладені, і
тому розрахунок виплат позивачці було
правомірно здійснено згідно умов
договору оренди землі від 2007 року.

Проаналізувавши зазначені
обставини, суд дійшов висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог позивачки в повному
обсязі.

Проте, проаналізувавши
встановлені судом першої інстанції
обставини справи, та вислухавши
пояснення представників сторін в
судовому засідання в апеляційній
інстанції, апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції помилково дійшов
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову з зазначених вище
підстав, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі, суд
першої інстанції, посилаючись на те, що
згідно п.10.5 договору оренди землі від 10
січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та
відповідачем, перехід права власності
на орендовану земельну ділянку не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору оренди, в той же
час зробив висновок про те, що даним
договором не передбачено, що договір
буде діяти без його переукладення на
тих же умовах до закінчення його дії з
спадкоємцем. При цьому суд не тільки
ніяким чином не обґрунтував того, на
підставі чого він дійшов такого
висновок, а й не врахував того, що
відповідно до ч.1 ст. 1216 Цивільного
кодексу України спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Згідно ч. 1 ст.1225 ЦК
України право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах, із збереженням її
цільового призначення. Крім того,
згідно з ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу
України до особи, яка набула право
власності на земельну ділянку, що
перебуває у користуванні іншої особи, з
моменту переходу права власності на
земельну ділянку переходять права та
обов'язки попереднього власника
земельної ділянки за чинними
договорами оренди, суперфіцію,
емфітевзису, земельного сервітуту щодо
такої земельної ділянки. А частина 4
ст. 32 Закону України «Про оренду землі»
встановлює, що перехід права власності
на орендовану земельну ділянку до
іншої особи, а також реорганізація
юридичної особи - орендаря не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору, якщо інше не
передбачено договором оренди землі.
Пунктом 10.5 укладеного між ОСОБА_3 та
відповідачем договору оренди землі
також передбачено, що перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи не є підставою
для зміни умов або розірвання договору.
Самі сторони в судовому засіданні
наполягали на тому, що договір між ними
існує на тих же умовах, на яких він
існував до смерті ОСОБА_3 Тобто,
позивачка після переходу до неї права
власності на земельну ділянку,
отриману у спадок, набула права та
обов'язки орендодавця по договору
оренди землі, що зареєстрований у
Сватівському РРО Луганської
регіональної філії державного
підприємства «Центр ДЗК» 09.08.2007року за
№ 240865/09, а отже договір між
сторонами є чинним.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було достатніх правових
підстав для відмови у задоволенні
позову з тих підстав, що між сторонами
по даній справі договір оренди землі
не був укладений в установленому
законом порядку, тому рішення суду слід
скасувати і ухвалити по справі нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Як убачається з тексту договору
оренди, а саме п. 1.2 цього договору
нормативно - грошова оцінка земельної
ділянки, переданої в оренду становить
в цінах 1995 року - 27728,03грн. Згідно п. 3.1, 3.2
договору орендна плата вноситься
орендарем щорічно до 31 грудня у
грошовій або натуральній формі і
становить 1,5 відсотків нормативної
грошової оцінки земельної ділянки з
урахуванням індексу інфляції 2,551, а
саме 1061 грн., а обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції. В листі
департаменту агропромислового
розвитку від 18.01.2013 року ( а. с. 81)
зазначено індекси, які необхідно було
застосовувати для визначення
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки. Позивачкою заявлено позов про
стягнення орендної плати тільки за
останні 3 роки, а саме за 2010,2011 та 2012
роки. Як убачається з довідки -
розрахунку від 08.10.2013р.( а. с. 33)
відповідачем правильно з урахуванням
індексів, зазначених в листі від 18.01.2013
року було визначено нормативно -
грошову оцінку земельної ділянки, а
саме в 2010 році вона становила - 88729,70грн.,
в 2011р. - 88729,70грн., в 2012 році 155809,35 грн.
Дана нормативно - грошова оцінка
земельної ділянки не оспорюється
позивачкою та її представником.
Орендна плата за кожен рік
відповідачем правильно була визначена
у розмірі 1,5 відсотків зазначеної
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки і становила в 2010р. - 1330,95грн., в
2011р. - 1330,95грн., в 2012р. - 2337,14 грн.
Посилання позивачки на Указ Президента
України № 725/2008 від 19.09.2008р., згідно
якого орендна плата відповідачем
повинна була бути самостійно збільшена
до 3% від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, є необґрунтованими.
Даним Указом внесені зміни у ст. 1 Указу
Президента України від 2 лютого 2002 року
N 92 "Про додаткові заходи щодо
соціального захисту селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)" (зі змінами, внесеними Указом від
13 вересня 2002 року N 830 ), а саме слова та
цифри "у розмірі не менше 1,5 відсотка"
були замінені словами та цифрою "у
розмірі не менше 3 відсотків".

Згідно зі ст. 21 Закону України „Про
оренду землі" орендна плата за землю -це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма
і строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди). Обчислення
розміру орендної плати за землю
здійснюється з урахуванням індексів
інфляції, якщо інше не передбачено
договором оренди. Отже, розмір та умови
оплати, указані в договорі, не можуть
суперечити чинному на час укладення
договору законодавству. Частиною 2 ст. 23
закону України „Про оренду землі"
орендна плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін. Пунктом 1 Указу
Президента № 92 у редакції, чинній на
момент укладення сторонами договору
оренди земельної ділянки, визнано
одним із пріоритетних завдань
пореформеного розвитку аграрного
сектора економіки забезпечення
підвищення рівня соціального захисту
сільського населення, зокрема, шляхом
запровадження плати за оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) у розмірі
не менше 1,5 відсотка визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки, земельної частки
(паю) та поступового збільшення цієї
плати залежно від результатів
господарської діяльності та
фінансово-економічного стану орендаря.
Указом Президента України № 725/2008 від
19.09.2008р. як уже зазначалося раніше було
внесено зміни до Указу Президента № 92
та встановлено розмір орендної плати
не менше 3 відсотків визначеної
відповідно до законодавства
вартості земельної ділянки. Цей Указ
набрав чинності з дня його
опублікування. В його тексті відсутнє
посилання на те, що його дія
розповсюджується на договори, укладені
до набрання ним чинності, а тому
змінити розмір орендної плати можна
лише за згодою сторін. Виходячи з
наведеного Указу Президента № 92 у
редакції зі змінами, внесеними Указом
Президента України № 725/2008 , має
рекомендаційний характер, він був
прийнятий після укладення сторонами
договору і є підставою для перегляду
розміру орендної плати, установленої
умовами договору, а не для
автоматичної зміни умов договору
оренди та підвищення розміру орендної
плати до 3 відсотків.

Згідно договору оренди від
10.01.2007р., сторони при його укладенні
досягли згоди щодо усіх істотних умов,
зокрема і орендної плати в розмірі 1,5%
від встановленої вартості земельної
ділянки, визначеної в договорі.
Додаткових договорів щодо зміни
розміру орендної плати відповідно до
ст.. 30 Закону України„Про оренду землі"
сторони не укладали. Не зверталася з
заявою про укладення додаткового
договору в частині розміру орендної
плати до відповідача і позивачка. Тому
відповідач правомірно при визначенні
розміру орендної плати виходив з того,
що її розмір становить саме 1,5% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, а посилання позивачки на те,
що розмір орендної плати за ці роки
повинен становити, виходячи з 3% за
мінусом податку, суму 8498,36грн. (за 2010р-
2262,61грн., за 2011р.- 2262,61грн., за 2012р. -
3973,14грн.) є необґрунтованими з
зазначених вище підстав.

Крім того, визначаючи суму
недоплаченої на думку позивачки
орендної плати у розмірі 733,36грн.,
позивачка визначила її як різницю між
8498,36грн. та фактично виплаченою їй
сумою орендної плати у розмірі 7765грн.
Однак, при цьому нею не було враховано,
що 7765грн. становлять суму орендної
плати за період з 2007р. по 2012рік включно,
а не за останні 3 роки.

Проаналізувавши зазначені
обставини по справі у їх сукупності,
апеляційний суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення 777,36 грн. є
необґрунтованими.

Що стосується позовних вимог про
стягнення пені, то вони підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з тексту позовної
заяви, позивачка просила стягнути пеню
за період з 01.01.2013 р. по 02.08.2013р.,
виходячи з несвоєчасно виплаченої їй
суми орендної плати за 2010-2012 роки у
розмірі 8498,36грн.

Однак, як убачається з довідки
відповідача від 08.10.2013р. ( а. с. 33) розмір
орендної плати за цей період становить
4999,04грн. ( за 2010р. -1330,95грн. за 2011р. -
1330,95грн, за 2012р. -2337,14грн.). НДФЛ ( 15%) з
цієї суми становить 749,85 грн. Тобто до
сплати належало 4249,19грн. (4999,04грн. - 749,85
грн. = 4249,19грн.).Згідно п. 3.5 договору
оренди розмір пені у разі невнесення
орендної плати у строки, визначені цим
договором( щорічно до 31 грудня)
становить 0,3% несплаченої суми за кожен
день прострочення. Вперше з вимогою про
виплату орендної плати після отримання
свідоцтва про право на спадщину на
земельну ділянку в порядку спадкування
позивачка звернулася тільки в лютому
2013р. Це її звернення було отримано
відповідачем 22.02.2013р. ( а. с. 45). Орендна
плата була виплачена позивачці 02.08. 2013р.
Доказів того, що позивачка зверталася
до відповідача з заявою про виплату
орендної плати раніше, суду надано не
було. Таким чином затримка в виплаті
становить з 23.02.2013р. по 01.08.2013р. 160днів.
Таким чином, з відповідача на користь
позивачки слід стягнути пеню за
несвоєчасну виплату орендної плати у
розмірі 2039,61грн. ( 4249,19: 100%х0,3%х
160=2039,61грн.).

Що стосується позовних вимог про
розірвання договору оренди, то вони є
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 615 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Як убачається з матеріалів справи
позивачка посилалася як на підству для
розірвання договору оренди на те, що
відповідач неправильно визначив
розмір орендної плати, а також на те, що
суттєво затримав виплату орендної
плати після її звернення до нього.

Однак, її посилання на невірне
визначення відповідачем орендної
плати не знайшло свого підтвердження в
ході розгляду справи з зазначених вище
підстав. А затримка в виплаті орендної
плати носила не систематичний, а
разовий характер. За таких обставин
достатніх підстав длля дострокового
розірвання договору оренди земельної
ділянки не має.

При прийнятті остаточного
рішення по справі, апеляційний суд
враховує правові позиції, викладені
Верховним Судом України в постановах
№ 6-78/цс13 від 25.12.2013р. та № 6-17/цс 11 від
25.06.2011р. під час розгляду справи в
порядку п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, які
згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України повинна
враховуватися судом при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, проаналізувавши
зазначені обставини по справі у їх
сукупності, апеляційний суд вважає
необхідним рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре - Агро» на
користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 2039 грн.61
коп. та судові витрати по справі у
розмірі 299 грн. 20 коп. В задоволенні
іншої частини позовних вимог відмовити
через їх необґрунтованість.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316, ЦПК
України, ст. 19, 21, 23, 30,32 Закону України
"Про оренду землі", ст. 526,530, 615, 651, 1216, 1225
ЦК України, ст.. 148-1 ЗК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре - Агро»
задовольнити частково.

Рішення Сватівського
районного суду Луганської області від
03 лютого 2014 року скасувати та ухвалити
по справі нове рішення.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лотуре -
Агро» на користь ОСОБА_2 пеню в
розмірі 2039 грн.61 коп. та судові витрати
по справі у розмірі 299 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити через їх
необґрунтованість.

Рішення набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після його
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді