Номер провадження № 22-ц/785/2454/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Суворова В.О.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, третя особа: Правління садового
товариства «Примор'я» про визнання
недійсним іпотечного договору
купівлі-продажу та про витребування
майна із чужого незаконного володіння,
-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Суворовського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа
Правління СТ «Примор'я» про визнання
недійсним іпотечного договору
купівлі-продажу та про витребування
майна із чужого незаконного володіння
посилаючись на те, що 25.08.1956 р. рішенням
ОМР народних депутатів №734 було
виділено дві земельні ділянки
загальною площею 933 кв. м. для Одеської
Облспоживспілки.

02.10.1956 р. на засіданні місцевого
Профкому Одеської Облспоживспілки
одна з цих ділянок (НОМЕР_1 площею 311 кв.
м.) була виділена ОСОБА_5.

04.12.1956 р. Управлінням головного
архітектора м. Одеси згідно акту,
підписаним ОСОБА_6 та ОСОБА_5, було
підведено в натурі земельну ділянку
площею 933 кв. м.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_5 в 1974 році,
згідно Постанови правління с/т
«Примор'я» від 25.04.1976 р. (протокол №4/23) в
члени товариства садоводів «Примор'я»
було прийнято жінку померлого - ОСОБА_7
і за нею було закріплено садову ділянку
по АДРЕСА_1

29.12.1997 р. для ОСОБА_7 товариством
садоводів «Примор'я» було видано
довідку №115 для приватизації земельної
ділянки. Довідку було підписано
головою Правління (на той час) ОСОБА_8.

14.09.1999 р. ОМР було прийнято Рішення №254,
згідно якого вирішено передати
безкоштовно у приватну власність
ОСОБА_7 - земельну ділянку, площею 0,0465
га, за адресою: АДРЕСА_1

Знаходячись в членах Садівничого
Товариства «Примор'я», ОСОБА_7 з першого
дня членства з 1956 року - сплачувала і
платила належні платежі по 2009 рік
включно за свою земельну ділянку
АДРЕСА_1 на ній - офіційний лист с/т
«Примор'я» № 59 від 28.09.2009 року та
довідка № 43 від 02.12.2009 року с/т
«Примор'я».

З 2007 року поруч з ділянкою ОСОБА_7
з'явились нові сусіди: ОСОБА_4, його теща
ОСОБА_9 та тесть ОСОБА_10.

ОСОБА_9 та ОСОБА_4 обманним шляхом
виманили у ОСОБА_7 реєстраційні
документи для оформлення права
приватної власності на земельну
ділянку, та скориставшись поганим
зором останньої (07.12.2009 року у ОСОБА_7
згідно довідки МСЕК серії 2-18 ОД №029266
було встановлено 1-шу група
інвалідності по зору, безстроково)
замість приватизаційних документів, їй
дали підписати договір купівлі-продажу
ділянки від ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_9 у
вигляді домашньої угоди.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 30.10.2008 р.
визнано дійсною угоду, яка була
укладена між ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Після того, будинок за договором
купівлі-продажу було продано ОСОБА_4

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 19.10.2009 року заяву ОСОБА_7
задоволено, заочне рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 30.10.2008 року скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_7 померла, єдиним
спадкоємцем є її донька ОСОБА_3, на
користь якої ОСОБА_7 заповіла спірний
об'єкт нерухомості.

Рішенням Суворовського районного суду
від 08 травня 2012 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_3
відмовлено, в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_9 та ОСОБА_4
відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_9 задоволено, визнано
ОСОБА_4 добросовісним набувачем
садового будинку за адресою: АДРЕСА_1
який складається з садового будинку
черепашнику під літ. «А», житловою
площею 12,7 кв.м., загальною площею 20 кв.м.
та надвірних споруд: під літ. «Б» - літня
кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Г» -
вбиральня, 1- мостіння, № 1-5 огорожа,
розташовані на земельній ділянці
площею 465 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15.08.2012 року апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_11
задоволено, рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 08 травня 2012
року скасовано, ухвалено нове рішення
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_9 відмовлено в повному обсязі, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено, позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено, визнано недійсним договір
купівлі-продажу садового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
укладеного 23 березня 2009 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_4

Однак 01.04.2011 року на підставі
іпотечного договору ( р. №1944) спірний
будинок було переоформлено на жінку
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на підставі іпотечного
надпису.

У зв'язку із вищевикладеним ОСОБА_3
звернулась до суду із позовом, який в
процесі розгляду справи уточнила та
просила витребувати із незаконного
володіння ОСОБА_2 садовий будинок, що
знаходився в садівничому товаристві
«Примор'я», розташованому за адресою:
АДРЕСА_1 житловою площею 12,7 кв. м.,
загальною площею 20,0 кв. м. - на користь
спадкоємця - ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_3
право власності у порядку спадкування
за заповітом на вищевказаний садовий
будинок, оскільки вона не має
можливості оформити свідоцтво про
визнання права власності в
нотаріальній конторі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково,
витребувано з володіння власника
ОСОБА_2 садовий будинок, що знаходиться
в садівничому товаристві «Примор`я»,
розташованому у АДРЕСА_1 та складається
в цілому з одного садового будинку з
черепашнику під літ. «А», житловою
площею 12, 7 кв.м., загальною площею 20,0
кв.м., та надвірних споруд: літ. «Б» -
літня кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Г» -
убиральня, І - мостіння, №1-5-огорожа,
розташований на земельній ділянці
площею 465 кв.м. на користь ОСОБА_3 та
припинено право власності ОСОБА_2
на садовий будинок, що знаходиться в
садівничому товаристві «Приморя»,
розташованому у АДРЕСА_1 та складається
в цілому з одного садового будинку з
черепашнику під літ. «А», житловою
площею 12, 7 кв.м., загальною площею 20,0
кв.м., та надвірних споруд: літ. «Б» -
літня кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Г» -
убиральня, І - мостіння, №1-5-огорожа,
розташований на земельній ділянці
площею 465 кв.м.; в решті позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати у
розмірі 229,40 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково
суд обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку.

Судом встановлено, що 25 серпня 1956 року
рішенням Одеської міської ради № 734
виділено дві земельні ділянки
загальною площею 933 кв.м. Одеській
Облспоживспілці.

02 жовтня 1956 року профком
Облспоживспілки виділив одну земельну
ділянку № НОМЕР_1 площею 311 кв.м. ОСОБА_5.

04 грудня 1956 року управлінням
архітектури м. Одеси відведено в натурі
земельну ділянку площею 933 кв.м.

У зв'язку із смертю ОСОБА_5 у 1974 році
управлянням т/с «Примор`є» від 25 квітня
1976 року, протокол № 4/23 в члени
товариства садоводів «Примор`є»
прийнята дружина померлого - ОСОБА_7, за
якою була закріплена садова ділянка
АДРЕСА_1

14 вересня 1999 року ОМР, рішенням № 254
передала безкоштовно у приватну
власність ОСОБА_7 земельну ділянку
площею 0,0456 га за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно договору купівлі-продажу
від 02 березня 2008 року, визнаного
дійсним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2008
року ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_9 купила
зазначений садовий будинок, на який
судом визнано право власності за
ОСОБА_9

Ухвалою суду від 19 вересня 2009 року
заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2008
року скасовано.

За час дії заочного рішення суду від 30
жовтня 2008 року ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_4
купив спірний будинок за вказаною
адресою за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 03
березня 2009 року, реєстр № 1775.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 15 серпня 2012 року у
задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
спірний садовий будинок за ОСОБА_9
відмовлено, у задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визнання
його добросовісним набувачем
відмовлено, позов ОСОБА_13 до ОСОБА_9,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 03 березня 2009 року
задоволено.

Проте, до ухвалення зазначеного
рішення, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 01 квітня
2011 року був нотаріально посвідчений
договір займу на суму 30000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за зазначеним договором між сторонами
укладено нотаріально посвідчений
договір іпотеки, реєстр № 1945, за яким
ОСОБА_4 надав в іпотеку спірний садовий
будинок.

Вимоги позивачки в частині визнання
недійсним договору іпотеки суд
обґрунтовано визнав такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачка не була стороною у
правовідносинах за цим договором.

Зазначений висновок суду відповідає
вимогам ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму ВССУ
№ 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними».
Відповідно до даної постанови у
зазначених спірних правовідносинах не
може застосовуватися норма ч. 1 ст. 216 ЦК
України, як підстава позову.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України майно не
може бути витребуване у нього.

Досліджуючи правовідносини, що виникли
між сторонами на підставі договору
іпотеки суд правильно дав їм оцінку
відповідно до діючих норм на час їх
виникнення.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобовязання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Частиною 2 зазначеної статті
передбачено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду, виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Пунктом 26 іпотечного договору від 01
квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_14
передбачено звернення стягнення на
предмет іпотеки за вибором
іпотекодержателя яке може бути
здійснено у позасудовому порядку
шляхом переходу до іпотекодержателя
права власності на предмет іпотеки в
порядку, встановленому ст. 37 Закону
України «Про іпотеку».

За заявою ОСОБА_2 від 12 жовтня 2011 року
приватний нотаріус ОСОБА_15 30 листопада
2011 року вчинила виконавчий напис про
«повернення» іпотекодавцем - ОСОБА_4 на
користь іпотекодержателя - ОСОБА_2
предмету договору іпотеки - садового
будинку у тс «Примор`є».

Даючи правову оцінку виконавчому
напису суд виявив порушення нотаріусом
п. 8 переліку документів передбачених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1172 від 29 червня 1999 року, яким
передбачено «повернення» об'єкту
лізингу, а не предмету іпотеки, чим
нотаріус вийшов за межі своєї
компетенції.

За зазначеним виконавчим написом
першим Суворовським ВДВС ОМУЮ передано
у власність ОСОБА_2 предмет іпотеки -
спірний садовий будинок.

За викладених обставин суд
обґрунтовано дійшов висновку про
неможливість застосування норм ч. 2 ст.
38 ЦК України у зазначених
правовідносинах, оскільки виконавчий
напис не є безспірним та вчинений з
порушенням викладених норм закону.

Враховуючи, що майно вибуло з володіння
ОСОБА_7 не з її волі ОСОБА_3 правомірно
заявила свої вимоги про витребування
спірного майна від добросовісного
набувача, оскільки вона є єдиним
спадкоємцем ОСОБА_7 за заповітом та є її
дочкою.

Відмова нотаріальної контори у видачі
спадщини позивачці є підставою для
звернення до суду з зазначеним позовом
за захистом порушених прав.

Доводи апелянта щодо законності
виконавчого напису та правомірності
дій спростовані викладеними
обставинами та задоволенню не
підлягають.

Колегія вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Інші доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов