22-ц/773/516/14 Головуючий у 1 інстанції:
Плахтій І.Б. Категорія: 34 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю пр-ка позивача - ОСОБА_1,

пр-ка відповідача: Служби автодоріг -
Пилипчука Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Служби
автомобільних доріг у Волинській
області, Дочірнього підприємства
«Волинський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Ковельське ДЕД ДРП № 12 Дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»,
про відшкодування шкоди за апеляційною
скаргою відповідача - Дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» на
рішення Луцького міськрайонного суду
від 19 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що 15.04.2013 року приблизно о 24
годині, рухаючись власним автомобілем
«Lexus GS 350» д.н.з. НОМЕР_1 по автодорозі М-07
сполученням Київ-Ковель-Ягодин (496км +
400м) зі швидкістю близько 60 км/год,
здійснила наїзд на вибоїни глибиною 10
см, що знаходились на правій смузі руху
дороги, в результаті чого було
пошкоджено 4 автомобільні шини, чим
було спричинено їй майнову та моральну
шкоду.

Вважаючи, що шкоду їй було заподіяно
внаслідок неналежного утримання
дороги відповідачами, просила стягнути
з них солідарно 7120 грн. майнової шкоди,
5000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди та відшкодувати судові
витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 19 лютого 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства
«Волинський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» на користь ОСОБА_3 3560
грн. у відшкодування матеріальної
шкоди, 500 грн. у відшкодування моральної
шкоди та 229 грн. 40 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач -
Дочірнє підприємство «Волинський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» просить скасувати це рішення
та ухвалити нове - про відмову в позові
до вказаного відповідача.

Вважає, що судом допущено неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.
При цьому зазначає, що судом першої
інстанції не враховано тієї обставини,
що станом на дату вчинення ДТП, у
зв'язку із закінченням терміну
укладеного у 2012 році відповідного
договору, за утримання дороги
відповідало не Дочірнє підприємство, а
Служба автомобільних доріг у
Волинській області. Крім того, вважає,
що причиною ДТП є не вина відповідачів,
а нехтування Правилами дорожнього руху
самою позивачкою.

В апеляційному суді представник
позивача апеляційну скаргу заперечив
та просить її відхилити.

Представник відповідача - Служби
автомобільних доріг у Волинській
області апеляційну скаргу заперечив та
пояснив, що на час вчинення ДТП за
утримання дороги відповідало саме
Дочірнє підприємство на підставі
укладеної 28.12.2012 року між обома
відповідачами додаткової угоди № 4 до
договору від 23.04.2012 року.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а рішення суду першої
інстанції до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову в позові з
наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що ДТП
15.04.2013 року сталася з причин
незадовільного експлуатаційного
утримання автомобільної дороги
Дочірнім підприємством, яке і повинно
відшкодувати майнову шкоду позивачу за
дві пошкоджені автомобільні шини,
відшкодувати завдану їй моральну шкоду
та судові витрати. Наявність
встановленого дорожнього знака 1.12
«Вибоїна» не взята до уваги, оскільки
такий знак є тимчасовим і
встановлюється на період, необхідний
для виконання відповідних робіт на
дорозі, а доказів про дату його
встановлення та проведення ремонтних
робіт відповідачами не надано.

Проте, такі висновки суду суперечать
встановленим обставинам справи і
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Так, із матеріалів справи, зокрема
висновку старшого інспектора взводу
обслуговування стаціонарного посту № 3
роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС
України у Волинській області від 15
квітня 2013 року вбачається, що 14 квітня
2013 року о 22 год. 00 хв. на 496км + 400м
автодороги М-07 сполученням
Київ-Ковель-державний кордон ОСОБА_3,
керуючи автомобілем «Lexus GS 350» д.н.з.
НОМЕР_1, в'їхала у вибоїну на проїзній
частині що призвело до ДТП (а.с.56).

Як вбачається із повідомлення
Державного агентства автомобільних
доріг України від 13.01.2014 року ділянка
автомобільної дороги, на якій сталася
ДТП перебуває на балансі Служби
автомобільних доріг у Волинській
області і протягом 2013 року
обслуговувалася філією Ковельська ДЕД
ДП «Волинський облавтодор» (а.с.39).

Покликання апелянта на ту обставину, що
Дочірнє підприємство на дату ДТП не
надавало послуг з експлуатаційного
утримання спірної дороги
спростовується наданою апеляційному
суду додатковою угодою № 4 до договору
від 23.04.2012 року № 01.4/22, укладеною 28.12.2012
року між Службою автомобільних доріг у
Волинській області та ДП «Волинський
облавтодор», пунктом 1.2 якої пункт 5.1
договору викладено у новій редакції:
«Строк (термін) надання послуг - з
квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року».

Відповідно до ст.ст.57, 212 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Зі змісту даної норми Закону слідує, що
однією із умов, яка утворює підставу
відшкодування шкоди є причинний
зв'язок між цивільним правопорушенням
та майновою шкодою.

Зобов'язання щодо відшкодування шкоди
виникає за наявності вини особи,
протиправними діями якої завдана
шкода.

Як на підставу стягнення з
відповідачів майнової шкоди ОСОБА_3
покликалась на порушення
відповідальними працівниками
відповідачів правил, норм і стандартів
при утриманні автомобільних доріг, як
результат наявність на дорозі вибоїни,
яка перевищує граничну глибину,
передбачену для цієї категорії доріг,
що призвело до пошкодження її майна.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку, що позивачем не доведено,
що за обставин, які склались, при
наявності відповідного
попереджувального знака позивач не
мала можливості об'єктивно побачити та
об'їхати вибоїну.

Із акта обстеження дорожніх умов на
ділянці автомобільної дороги, де
сталася ДТП встановлено, що погодні
умови - без опадів, а стан проїзної
частини - сухий (а.с.4-5).

Зі схеми пригоди, яка підписана в тому
числі і позивачем, вбачається, що в
межах горизонтальної розмітки, яка
позначає межі смуг руху у зв'язку із
наявністю двох смуг, призначених для
руху в одному напрямку наявна вибоїна
довжиною 2 м, шириною 1 м та глибиною 10
см. Ширина автодороги в одному напрямку
складає 7 м, ширина однієї смуги 3,5 м,
узбіччя 3,5 м. Ширина дороги від вибоїни
до узбіччя 2,5 м. За 400 м до вибоїни
розміщено попереджувальний знак 1.12
«Вибоїна» (а.с.7).

На час складання схеми автомобіль
позивача знаходився не біля вибоїни, на
яку позивач вказала, як на причину
пошкодження автомобіля, а через 143 м за
нею.

Згідно розділу 33 «Дорожні знаки»
Правил дорожнього руху України (далі -
Правил) попереджувальний знак 1.12
«Вибоїна» встановлюється перед
ділянкою дороги з вибоїнами чи
просіданнями дорожнього покриття на
проїзній частині. Знак установлюється
поза населеними пунктами на відстані
150-300 м, у населених пунктах - на відстані
50-100 м до початку небезпечної ділянки. У
разі потреби знак встановлюється і на
іншій відстані, яка зазначається на
табличці 7.1.1. Знак тимчасовий і
встановлюється на період, необхідний
для виконання відповідних робіт на
дорозі.

Колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції помилково не
взяв до уваги наявність даного
попереджувального знаку з підстав
відсутності доказів про дату його
встановлення та проведення ремонтних
робіт.

Для вирішення питання про вину
відповідачів у заподіянні шкоди
позивачу має братись до уваги сам факт
наявності чи відсутності дорожнього
знака, а не дата його встановлення чи
проведення ремонтних робіт.

Пунктом 11.2. Правил дорожнього руху
передбачено, що нерейкові транспортні
засоби повинні рухатися якнайближче до
правого краю проїзної частини.

Згідно п.2.3.«б» Правил, для
забезпечення безпеки дорожнього руху
водій зобов'язаний бути уважним,
стежити за дорожньою обстановкою,
відповідно реагувати на її зміну,
стежити за правильністю розміщення та
кріплення вантажу, технічним станом
транспортного засобу і не
відволікатися від керування цим
засобом у дорозі.

Відповідно до п. 12.3. Правил, у разі
виникнення небезпеки для руху або
перешкоди, яку водій об'єктивно
спроможний виявити, він повинен
негайно вжити заходів для зменшення
швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного для інших
учасників руху об'їзду перешкоди.

У пункті 12.1. Правил дорожнього
руху зазначено, що під час вибору в
установлених межах безпечної
швидкості руху водій повинен
ураховувати дорожню обстановку, а
також особливості вантажу, що
перевозиться, і стан транспортного
засобу, щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечно
керувати.

Швидкість руху водія ОСОБА_3 під
час вчинення дорожньо-транспортної
приходи встановлена лише з її слів та
не підтверджена будь-яким доказом.

З урахуванням вищенаведених пунктів
Правил дорожнього руху, беручи до уваги
встановлення належного дорожнього
знака, наявність двох смуг, призначених
для руху в одному напрямку, місце
розташування вибоїни, позивачем не
надано доказів, які б підтверджували
обставини, що змусили її рухатись з
наближенням до горизонтальної
розмітки двох смуг, а не якнайближче до
правого краю проїзної частини або не
давали можливості рухатись по іншій
смузі в цьому ж напрямку, вільній від
вибоїни.

Таким чином, враховуючи вимоги
Правил дорожнього руху, ОСОБА_3 мала б
знати, що під час руху постійно
змінюється дорожньо-транспортна
ситуація, тобто перед транспортним
засобом можуть виникати небезпеки або
перешкоди для руху, в тому числі і
вибоїни, на які вона повинна реагувати
зменшенням швидкості аж до повної
зупинки або безпечним об'їздом.

Також дорожня обстановка, що
склалась, а саме ширина проїзної
частини, відсутність транспортних
засобів на сусідній смузі руху
дозволяли ОСОБА_3 об'їхати перешкоду.

Всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК
України позивач не надала суду
належних і допустимих доказів того, що
в причинному зв'язку з вчиненням
дорожньо-транспортної пригоди, а
відповідно пошкодженням шин
автомобіля ОСОБА_3 стали винні дії
будь-кого з відповідачів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Оскільки висновки суду першої
інстанції суперечать встановленим
обставинам справи і зроблені з
порушенням норм матеріального права,
то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, на підставі ст.ст.1166, 1167 ЦК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача -
Дочірнього підприємства «Волинський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 19 лютого 2014 року в даній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Служби
автомобільних доріг у Волинській
області, Дочірнього підприємства
«Волинський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Ковельське ДЕД ДРП № 12 Дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»,
про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді