№ 2/269/266/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 лютого 2014 року Совєтський районний
суд м. Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Мельника Ю.А.

при секретарі
Кондратьєвій І.О.

за участі представника позивача
Потапова В.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Макіївка цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду
16.12.2013 року з позовом до відповідача про
стягнення суми боргу у розмірі 23578.76
гривень за договором №DNH4KS74230212 від
15.11.2006 року, судових витрат у розмірі
235.79 гривень.

В обґрунтування вимог зазначив, що
відповідачем ОСОБА_2 15.11.2006 року було
укладено з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
кредитний договір №DNH4KS74230212, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 5504.36 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25.08% на рік на суму залишку
заборгованості. Відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка», тарифами
складає між ним та банком
кредитно-заставний договір. Відповідач
був ознайомлений і згодний з умовами
надання кредиту особам «Розстрочка»,
банком надана повна інформація про
умови кредитування, що підтверджується
підписом в заяві. Згідно умов
укладеного договору кредитна угода
складається з заяви позичальника та
умов надання споживчого кредиту
фізичним особам. У порушення норм
закону та умов договору відповідач
належним чином не виконав умови
договору, заборгованість станом на
05.11.2013 року склала 23578.76 гривень, яка
складається з наступного: 2939.64 гривень -
заборгованість за кредитом, 8896.73
гривень - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 10143.40 гривень
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500.00 гривень -
штраф (фіксована частина), 1098.99 гривень -
штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник
позивача наполягав на заявлених
вимогах про стягнення заборгованості з
відповідача, судові повідомив, що до
моменту звернення до суду будь-яких
дій, які б свідчили про визнання суми
боргу відповідачем не було вчинено, ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
відповідача суми боргу за договором
кредитування чи з аналогічною позовною
заявою протягом дії договору, - не
звертались. За наданим розрахунком
останній черговий платіж був зроблений
відповідачем 01.07.2009 року. Умовами
надання споживчого кредиту
передбачений збільшений термін
позовної давності при порушенні
відповідачем договірних зобов'язань, в
межах 5 річного терміну.

Відповідач у судове засідання не
з'явилась, надала суду письмову заяву з
вимогою про застосування строку
позовної давності, що передбачений ст.
257 ЦК України, пояснивши, що останній
платіж був зроблений ще на початку 2010
року, а строк дій договору тривав до
14.05.2010 року /а.с. 28/. Просить розглядати
справу у її відсутності. /а.с. 34/

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступне.

Той факт, що між позивачем та
відповідачем виникли зобов'язання,
підтверджено наданою заявою
відповідача на отримання споживчого
кредиту №DNH4KS74230212 від 15.11.2006 року,
згідно якого відповідач отримала
строковий кредит у розмірі 5504.36
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 2.09 % на
місяць строком на 42 місяців, ціль
кредитування - купівля ТНС (меблі) /а.с.6/.

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту, а
не у кредитному договорі, однак вказана
заява містить ознаки такого договору,
відповідач був ознайомлений з усіма
суттєвими умовами договору, про що
свідчить його підпис в заяві /а.с.6/ та
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам /а.с. 8-11/. В заяві
відповідач зазначила, що заява на
отримання кредиту разом з
запропонованими умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам,
тарифами складає між нею та банком
кредитно-заставний договір.

Згідно умов укладеного договору, банк
надає позичальнику строковий кредит в
сумі 5504.36 гривень для розрахунків за
товари, що придбаються держателем у
суб'єктів господарювання до 14.05.2010 року,
в заяві про надання кредиту
позичальник повідомлений з умовами
надання споживчого кредиту, тому даний
кредитний договір є споживчим /а.с.6/

В заяві відповідача про надання
кредиту зазначено, що боржник повинний
був сплачувати щомісячно з « 21» по « 28»
число кожного місяця по 199.21 гривень.

Відповідно до наданого розрахунку за
кредитним договором №DNH4KS74230212 від
15.11.2006 року, наданого представником
позивача, сума заборгованості за
кредитом станом на 05.11.2013 року склала
23578.76 гривень, яка складається з
наступного: 2939.64 гривень -
заборгованість за кредитом, 8896.73
гривень - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 10143.40 гривень
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500.00 гривень -
штраф (фіксована частина), 1098.99 гривень -
штраф (процентна складова) /а.с.4-5/.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Позивач виконав умови кредитного
договору та надав відповідачу кредитні
кошти на придбання товару. Сторони в
заяві обумовили строк дії кредитного
договору до 14.05.2010 року, крім того,
відповідно до умов кредитного договору
щомісячно відповідач повинна була
сплачувати з «21» по « 28» число кожного
місяця по 199.21 гривень на користь
позивача.

За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
тривалість позовної давності.

Термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів встановлений
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) тривалістю у 5 років /а.с.11 -
пункт 5.5./, - судом не може бути прийнятий
до уваги, оскільки наявні в матеріалах
справи умови, підписані лише головою
правління банку і немає підпису другої
сторони - відповідача по справі. Крім
того, позивачем не надано доказів того,
що саме ці умови були надані
відповідачу при укладенні
вищевказаного договору.

Відповідачем заявлено письмове
клопотання про застосування строку
позовної давності до вимог, що заявлені
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відповідності
вимог ст. 257 ЦК України /а.с. 28/

Стаття 256 ЦК України передбачає, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальний строк позовної давності, що
передбачений ст. 257 ЦК України,
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 259 ЦК України
передбачено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Як визначив Верховний Суд України в
своїй постанові від 06.11.2013 року при
перегляді ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14.05.2013 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Перший Український
міжнародний банк», порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України). Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК
України). Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України).У зобов'язаннях, в яких строк
виконання не встановлено або визначено
моментом вимоги кредитора, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку. Для обчислення
позовної давності застосовуються
загальні положення про обчислення
строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК
України. При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом
цієї норми початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У відповідності вимог ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Аналізуючи існуючі між сторонами
кредитні правовідносини суд дійшов
висновку, що строк дії договору, згідно
заяви про отримання кредиту, що
підписана відповідачем - до 14.04.2010 року,
проте договором покладено обов'язок на
відповідача сплати щомісячно з « 21» по
« 28» число кожного місяця по 199.21
гривень. /а.с.6/

За наданим розрахунком заборгованості
за кредитним договором №DNH4KS74230212 від
15.11.2006 року останній платіж був
зроблений відповідачем 01.07.2009 року у
розмірі 192.83 гривень /а.с. 5/

Отже, виходячи з заявлених вимог право
на судовий захист у банку щодо
стягнення чергового платежу з
відповідача виникло після 28.08.2009 року -
з кінцевої дати наступного місяці
після сплати попереднього чергового
платежу у розмірі 192.83 гривні.

До кінця дії договору у позивача 28.08.2009
року вже виникло право звернутись до
суду за захистом порушеного права -
сплати чергового платежу та належної
договором відповідальності за
порушення цієї сплати.

Позивач звернувся до суду 16.12.2013 року з
позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за укладеним
кредитним договором, при цьому в позові
позивач вимагає стягнення всього
несплаченого тіла кредиту у сумі 2939.64
гривень, а не чергового платежу у
розмірі 192.83 гривень.

Виходячи з заявлених вимог та
зазначеної вище правової позиції, суд
вважає, що право у банку вимагати
повернення всього тіла кредиту з
відповідача виникло саме з кінцевої
дати повернення кредиту, тобто з 14.05.2010
року.

Стаття 264 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Будь-яких доказів у відповідності
вимог ст. 10, 60 ЦПК України стороною
позивача, які б свідчили про
переривання перебігу позовної
давності, судові не надано.

Стаття 267 ЦК України передбачає
наслідки спливу строку позовної
давності, згідно якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відповідач ОСОБА_2 наполягає на
застосуванні строку позовної давності,
позивач не навів поважності причин
пропущення позовної давності.

У відповідності до вимог ст. 266 ЦК
України, зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку що строк позовної давності,
передбачений законодавством,
позивачем пропущений, оскільки
кінцевим терміном повернення кредиту
було 14.05.2010 року, право на звернення до
суду за захистом тривало до 14.05.2013 року,
з позовною заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернувся 16.12.2013 року, тому в задоволені
позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №DNH4KS74230212 від 15.11.2006 року, -
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в Апеляційний суд
Донецької області, через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Ю. А. Мельник