справа № 619/1538/14-ц
провадження 4-с/619/6/14
УХВАЛА

іменем України

08 квітня 2014 року
м. Дергачі

Дергачівський районний суд
Харківської областіу
складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.за
участюсекретаря судового
засіданняМолотко А.В.

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на дії
державного виконавця та зобов'язання
вчинити певні дії, -

установив:

ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в
якій просила скасувати постанову
державного виконавця відділу ДВС
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області
Сприндиса А.С. від 14 лютого 2014 року ВП
№42073591 та зобов'язати його відкрити
виконавче провадження відповідно до
ухвали Дергачівського районного суду
Харківської області від 07 лютого 2014
року.

У судовому засіданні заявник та її
представник ОСОБА_5 просили
задовольнити скаргу з підстав, які
зазначені у ній.

У судовому засіданні держаний
виконавець Сприндис А.С. заперечував
проти задоволення скарги посилаючись
на її безпідставність.

Заслухавши пояснення, дослідивши
надані матеріали, суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
скарги з наступних мотивів.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України,
ухвала про забезпечення позову
виконується негайно в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Як вбачається з постанови державного
виконавця відділу ДВС Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області Сприндиса А.С. від
14 лютого 2014 року ВП №42073591, у прийнятті
до провадження ухвали Дергачівського
районного суду Харківської області від
07 лютого 2014 року про забезпечення
позову та у відкритті виконавчого
провадження відмовлено з підстав, які
передбачені п.3 ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Пунктом 3 ч.1 ст.18 зазначеного Закону
передбачено, що у виконавчому
документі зазначаються: повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

У постанові державного виконавця не
зазначено, яка саме інформація
відсутня в ухвалі Дергачівського
районного суду Харківської області від
07 лютого 2014 року і унеможливлює
відкриття виконавчого провадження.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.21 своєї
постанови №6 від 07 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» роз'яснив
судам, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі пропуску
встановленого строку для пред'явлення
виконавчих документів до виконання;
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 Закону про
виконавче провадження; неподання заяви
про відкриття виконавчого провадження
у випадках, передбачених цим Законом;
наявності інших, передбачених
законодавством, обставин, які
виключають можливість здійснення
виконавчого провадження тощо (стаття 26
Закону про виконавче провадження). При
цьому вимоги до виконавчого документа
є єдиними і визначені статтею 18 Закону
про виконавче провадження. Іншими
нормативно-правовими актами може бути
встановлено додаткові вимоги до
виконавчого документа, проте звуження
цих вимог не допускається. При
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 Закону
про виконавче провадження, заявникові
роз'яснюється право на звернення до
суду, який видав виконавчий документ,
щодо приведення його у відповідність
до закону. Зазначене питання
вирішується судом на підставі статті 369
ЦПК, а якщо відсутні відповідні
відомості в судовому рішенні - то
відповідно до вимог статті 220 ЦПК.

Так як у постанові державного
виконавця відділу ДВС Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області Сприндиса А.С. від
14 лютого 2014 року ВП №42073591 не зазначено
у чому саме ухвала Дергачівського
районного суду Харківської області від
07 лютого 2014 року не відповідає вимогам
ст.18 Закону України «Про виконавче
провадження», внаслідок чого ОСОБА_3
позбавлена реалізувати свої
процесуальні права, які передбачені
ЦПК України, то суд дійшов до висновку
про визнання зазначеної постанови
неправомірною.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.18 своєї
постанови №6 від 07 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» роз'яснив
судам, що за результатами розгляду
скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд постановляє
ухвалу, яка має відповідати вимогам
статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту
статті 387 ЦПК, у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. Наприклад,
суд може зобов'язати державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби здійснити
певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав. При цьому суд не має
права зобов'язувати зазначених осіб до
вчинення тих дій, які згідно із Законом
про виконавче провадження можуть
здійснюватися лише державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби,
наприклад, постановити ухвалу про
зупинення виконавчого провадження у
випадках, передбачених статтями 37- 38
Закону про виконавче провадження,
проте може привести визначений
державним виконавцем строк зупинення
провадження у відповідність із законом
шляхом його скорочення (частина третя
статті 39 Закону про виконавче
провадження). При задоволенні скарги
суд не вправі допустити негайне
виконання рішення.

Суд відмовляє у задоволенні скарги у
частині зобов'язання відкрити
виконавче провадження відповідно до
ухвали Дергачівського районного суду
Харківської області від 07 лютого 2014
року, так як суд не має права
зобов'язувати державного виконавця
або іншу посадову особу державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, які згідно із Законом
про виконавче провадження можуть
здійснюватися лише державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України, у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 208-210, 387 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову
державного виконавця відділу ДВС
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області від 14
лютого 2014 року ВП №42073591.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку в судову палату
по цивільних справах апеляційного суду
Харківської області через
Дергачівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
Є.А. Болибок