РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права спільної
сумісної власності, зобов'язання до
вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3, просить
ухвалити рішення, яким визнати за ним
та відповідачем право спільної
сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1, а також на автомобіль Форд
Фієста кузов № НОМЕР_1; зобов'язати
Управління комунальної власності ДЕП
ЛМР оформити свідоцтво на право
власності на вказану вище квартиру, що
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності та зобов'язати ОКП
«ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати право
спільної сумісної власності на цю
квартиру.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що між ним та
відповідачем, 22.11.2003р. було
зареєстровано шлюб, який розірвано
рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 19.10.2010р. У період спільного
життя, ними за спільні кошти було
придбано дві квартири АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_3, які в подальшому, в процесі
реконструкції були об'єднані в одну
квартиру за АДРЕСА_1. Ця квартира була
придбана за його кошти, однак для
спрощення процедури купівлі була
оформлена за відповідачем. Також, під
час перебування у шлюбних відносинах
ними було придбано автомобіль Форд
Фієста кузов № НОМЕР_1, який також був
зареєстрований за відповідачем. Після
розлучення, ініціатором якого була
відповідач, остання переїхала в м.
Стрий Львівської області, і з цього
часу він одноосібно проживає у спірній
квартирі та продовжує сплачувати усі
комунальні платежі. Оскільки майно, яке
придбане у шлюбі належить подружжю на
праві спільної сумісної власності, а
розірвання шлюбу не припиняє такого
правового статусу майна, через те, що
відповідач відмовляється здійснювати
спільне управління квартирою та
майном, і продовжує самостійно
розпоряджатись ним, вимушений
звернутись до суду для визнання права
спільної сумісної власності та
зобов'язання компетентних органів
зареєструвати таке право і видати
відповідне свідоцтво.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги, дав пояснення,
аналогічні вищенаведеним та просить
позов задовольнити.

Представник відповідача згідно
належної довіреності від 09.12.2013р.
ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково.
Ствердив, що його довірителька не
оспорює права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1,
оскільки така дійсно була придбана за
час шлюбних відносин, і у позивача
наявні майнові права на квартиру. Тому
в цій частині позов відповідачем
визнається і проти задоволення цієї
вимоги представник відповідача не
заперечує. Однак, заперечив позов в
частині визнання спільної сумісної
власності на автомобіль. Такий
автомобіль на даний час відчужений,
його власником є третя особа, і
враховуючи те, що після цього будь-які
майнові права відповідача по
відношенню до цього автомобіля
припинились, немає підстав для
визнання його спільною сумісною
власністю. Тому в цій частині просить
позов залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, свідка, дослідивши матеріали
справи, оцінивши в сукупності зібрані в
ній докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення частково
виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

В судовому засіданні встановлено, що
22.11.2003р. між сторонами було
зареєстровано шлюб, в підтвердження
чого до матеріалів справи долучено
копію свідоцтва про одруження (а.с.6).
Згідно рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 19.10.2010р.
(а.с.7), такий шлюб було розірвано. Згідно
копії свідоцтва про право власності
від 06.12.2007р. (а.с.12), за час перебування у
шлюбних відносинах відповідач набула у
власність квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 120,4 кв.м.

Як встановлено нормами ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу). Поняття спільної
сумісної власності наведено в ч. 1 ст. 368
ЦК України, згідно з якою це власність
двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності.

У відповідності до вимог ст. 61 СК
України, об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Згідно вимог ст. 63
СК України, дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 була
придбана в період шлюбу позивача з
відповідачем, то згідно ст. 60 СК України
у подружжя виникла спільна сумісна
власність, тобто і майнове право іншого
з подружжя, в даному випадку позивача,
на цю квартиру. Факт купівлі такої
квартири за час перебування у шлюбних
відносинах не заперечується і стороною
відповідача, тому в цій частині позов є
обґрунтованим та підлягає до
задоволення.

Що ж стосується вимоги про визнання
права спільної сумісної власності на
автомобіль Форд Фієста кузов № НОМЕР_1,
то в цій частині позов слід залишити
без задоволення.

Дійсно, як вбачається з копії
видаткової накладної від 17.05.2007р., в
період шлюбних відносин сторони
придбали згаданий вище автомобіль, і в
силу згаданих вище норм закону, такий
автомобіль був об'єктом спільної
сумісної власності.

Однак, як вбачається з відповіді органу
ДАІ від 16.01.2014р. (а.с.53, 53а), 29.09.2007р.
автомобіль був зареєстрований за
відповідачем, 29.06.2013р. його було знято з
реєстрації та зареєстровано за новим
власником. Згідно довідки рахунку від
29.06.2013р. (а.с.39), новим власником
являється ОСОБА_4

Враховуючи те, що на момент розгляду
справи автомобіль вибув із власності
відповідача на законних підставах, і на
даний час його новим власником є інша
особа, немає підстав для визнання його
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, оскільки таким рішенням
будуть порушені цивільні майнові права
нового власника, який набув автомобіль
у спосіб, який не заборонено законом.
Покази допитаного за клопотанням
представника відповідача свідка
ОСОБА_4 не спростовують висновків суду,
оскільки останній лише ствердив, що
користувався цим автомобілем до
реєстрації права власності на нього. В
будь-якому випадку, він є належним
власником, і його права як власника,
порушуватись судовим рішенням не
можуть. Тому ця вимога задоволеною бути
не може, як і не може бути задоволеною
вимога про зобов'язання компетентних
державних органів видати свідоцтво про
право спільної сумісної власності та
проведення реєстрації такого права.

Управління комунальної власності ДЕП
ЛМР, а також ОКП ЛОР «БТІ а ЕО»
здійснюють свої повноваження виключно
в межах, які встановлені Конституцією
та Законами України, і ухвалення
рішення про зобов'язання їх до вчинення
дій буде втручанням у внутрішню
діяльність цих установ. Рішення суду
про визнання права спільної сумісної
власності є підставою для видачі
свідоцтва про право власності і
реєстрації цього права, а тому підстав
для задоволення цих вимог суд не
знаходить.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача слід стягнути сплачений
судовий збір в розмірі 114,70 грн., що
підтверджується відповідною
квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 23, 316, 317, 319, 321,
328, 368, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65 СК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
114,70 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294, 296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.