У х в а л а

іменем україни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення трьох
процентів річних за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 7 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 9 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення трьох процентів
річних у розмірі 15 791, 48 грн. у зв»язку з
невиконанням рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 3 вересня
2010 року з урахуванням рішення
апеляційного суду Львівської області
від 27 квітня 2011 року, яким стягнуто з
останніх на її користь 249 710 грн.
відшкодування вартості невід'ємних
поліпшень квартири АДРЕСА_1 та 12 626, 10
грн. витрат на загальнообов'язкові
роботи на МЖК.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від
7 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 9 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд
виходив із того, що зобов'язання
відшкодувати вартість невід'ємних
поліпшень квартири та витрат на
загальнообов'язкові МЖК не є грошовим
зобов'язанням, а є правовим наслідком
порушення умов інших договірних
зобов'язань, а тому за порушення
відповідачами обов'язку, який виник у
них на підставі рішення суду, не можуть
застосовуватись норми ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Судами установлено, що рішенням
Шевченківського районного суду
м. Львова від 3 вересня 2010 року стягнуто
з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 249 710 грн. - відшкодування
вартості невід'ємних поліпшень
квартири АДРЕСА_1, авансу у розмірі 3 948,
90 грн. та 13 481, 34 грн. витрат на
загальнообов'язкові роботи на МЖК, з
яких 7 127 грн. основного боргу, 855, 24 грн.
три процента річних, а також 5 499, 10 грн.
інфляційних витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 27 квітня 2011 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 3 вересня 2010 року в частині
стягнення 3 948, 90 грн. авансу та 3% річних
у сумі 855, 24 грн. скасовано і ухвалено в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

Зазначене судове рішення набрало
законної сили 27 квітня 2011 року.

Постановою державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу виконавчої служби
головного управління юстиції у
Львівській області Денисяком Т.Г. від 18
липня 2011 року відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом
№2-1139/2010, виданим
10 червня 2011 року Шевченківським
районним судом м. Львова.

Судами встановлено, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 3 вересня 2010 року
відповідачами не виконане.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598
ЦК України зобов'язання припиняються
на підставах, встановлених договором
або законом, зокрема виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК
України в разі порушення грошового
зобов'язання боржник, який прострочив
його виконання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у отриманні компенсації (плати
від боржника за користування ним
коштами, належними до сплати
стягувачеві), а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від ухвалення
рішення суду про присудження суми
боргу, відкриття виконавчого
провадження чи його зупинення.

Судом встановлено, що рішення
Шевченківського районного суду
м. Львова від 3 вересня 2010 року було
ухвалено на підставі ч. 3 ст. 778 глави 59
розділу ІІІ ЦК України, яка регулює
зобов'язальне право.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України
належним чином не перевірив доводів
апеляційної скарги, в ухвалі не
зазначив конкретних обставин і фактів,
що спростовують такі доводи та
помилково вважав, що до правовідносин,
які склалися між сторонами, не можуть
застосовуватися норми ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Розгляд справи апеляційним судом
здійснюється за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими главою 1
розділу 5 ЦПК України, рішення
апеляційного суду має ґрунтуватися на
відповідних доказах, досліджених у
судовому засіданні, та містити доводи,
за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом,
всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував
обставини справи та не надав їм
належної оцінки, ухвалив судове
рішення, що не відповідає вимогам
законності і обґрунтованості, у зв'язку
з чим таке рішення підлягає скасуванню
з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 9 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік