АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2256/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Черненкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О
В И Л А:

18 січня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про визнання права
власності на частку майна подружжя, за
яким просила суд визнати за нею право
власності на 12 частину автомобіля NISSAN
X-TRAIL, державний номер НОМЕР_1, як на
майно, придбане в період шлюбу; визнати
за нею право власності на 12 частину
гаражу НОМЕР_6, розташованого в
гаражному кооперативі «Амур-2» по
АДРЕСА_1, як на майно, придбане в період
шлюбу; покласти на відповідача судові
витрати. 28 листопада 2013 року позивач
уточнила свої позовні вимоги, за якими
просила суд розділити спільне майно
подружжя, виділивши їй у власність:
капітальний гараж НОМЕР_6, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, «Амур-2»
кооператив по будівництву та
експлуатації колективного гаражу,
загальною площею 65,8 кв.м, в тому числі
гараж площею 33,3 кв.м, підвал площею 32,5
кв.м., вартістю 128569 грн.; виділити
відповідачу ОСОБА_1 у власність
автомобіль NISSAN X-TRAIL, державний номер
НОМЕР_1, 2006 року випуску, двигун №
НОМЕР_2, № кузову НОМЕР_3, вартістю 125890
грн.; стягнути з відповідача на її
користь витрати по справі, що
складаються зі сплати судового збору -
1285,69 грн., та сплату правової допомоги
2400 грн., сплати по проведенню
експертної оцінки гаражу - 450 грн. та
оцінки автомобілю. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилалась на
те, що з відповідачем вона перебувала у
шлюбі з 24.12.1999 року по 03.12.2012 року. Від
шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та
знаходиться на її матеріальному
утриманні, оскільки відповідач
несистематично виплачує присуджені
аліменти на утримання сина. За час
шлюбу ними за спільні кошти було набуте
рухоме і нерухоме майно, а саме: у 2007
році - автомобіль NISSAN X-TRAIL, державний
номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, двигун №
НОМЕР_2, № кузову НОМЕР_3, який
зареєстровано на ім'я відповідача; у
березні 2012 року - капітальний гараж
НОМЕР_6, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, «Амур-2» кооператив по
будівництву та експлуатації
колективного гаражу, згідно до
договору купівлі-продажу гаражу від
07.03.2012 року, де набувачем зазначений
відповідач, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу за
реєстровим № 284, що також підтверджено
витягом про реєстрацію в Державному
реєстрі правочинів за № 11087686. Згідно
довідки про ринкову вартість
автомобіля від 27.11.2013 року, дійсна
вартість автомобіля NISSAN X-TRAIL,
державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, двигун № НОМЕР_2, № кузову
НОМЕР_3 складає 125890 грн. Згідно до звіту
про оцінку вартості капітального
гаражу НОМЕР_6, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, «Амур-2» кооператив
по будівництву та експлуатації
колективного гаражу, вартість гаражу
складає 128569 грн. Зазначеним гаражем на
теперішній час не користується ніхто з
них, але доступ до нього вони мають
вдвох. Таким чином, загальна вартість
спільного майна подружжя складає 254 459
грн., тобто кожному із подружжя
приходиться частка із загальної
вартості майна на суму 127229,5 грн. У
зв'язку з тим, що спірні гараж та
автомобіль є неподільним майном, то
вважає, що необхідно виділити кожному з
них по окремому об'єкту спільної
сумісної власності. Мирним шляхом
сторони не можуть вирішити питання про
поділ спільного майна подружжя.
Позивач претендує на те, щоби їй було
виділено гараж вартістю 128569 грн., що на
1339,50 грн. більше 1/2 частини спільного
сумісного майна подружжя, однак з нею
проживає їх малолітній син, тому частка
позивача може бути збільшена.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року ухвалено: позов ОСОБА_2 -
задовольнити; поділити майно подружжя,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на
капітальний гараж НОМЕР_6, розташований
в кооперативі по будівництву та
експлуатації колективного гаражу
«Амур-2» в АДРЕСА_1 загальною площею 65,8
кв.м, в тому числі гараж площею 33,3 кв.м,
підвал площею 32,5 кв.м; ОСОБА_1 виділити
у власність автомобіль NISSAN X-TRAIL,
державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, двигун № НОМЕР_2; судові
витрати ОСОБА_2 компенсувати за рахунок
перевищення вартості її частки у
спільному майні подружжя.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 січня 2014 року залишено без
задоволення заяву відповідача ОСОБА_1
про скасування заочного рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1 просить скасувати заочне
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач ОСОБА_2 просить рішення суду
залишити без змін, апеляційну скаргу
відхилити, посилаючись на те, що суд при
вирішенні даного спору дотримався
вимог закону та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, а доводи
апеляційної скарги не відповідають
дійсності та наявним по справі доказам.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Однак рішення суду вказаним вимогам не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 грудня 1999 року сторони уклали шлюб,
який було розірвано 03 грудня 2012 року
рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська. У
2007 році сторонами по справі був
придбаний автомобіль NISSAN X-TRAIL,
державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, двигун № НОМЕР_2, який
зареєстрований на відповідача по
справі, що підтверджується відомостями
УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській
області від 11 січня 2013 року. Також у
березні 2012 року сторонами був
придбаний гараж НОМЕР_6, розташований в
кооперативі по будівництву та
експлуатації колективного гаражу
«Амур-2» в АДРЕСА_1 загальною площею 65,8
кв.м, в тому числі гараж площею 33,3 кв.м,
підвал площею 32,5 кв.м, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 07 березня 2012 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, укладеним
між відповідачем та ОСОБА_5 Відповідно
до звіту про оцінку вартості гаражу від
05 квітня 2013 року його вартість складає
128569 грн. Вартість спірного автомобіля
відповідно до довідки судового
експерта ОСОБА_6 від 27 листопада 2013 року
складає 125890 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд виходив з того, що необхідно
виділити кожному із співвласників по
окремому об'єкту спільної сумісної
власності подружжя. Вартість частки
позивача у спільному майні подружжя
перевищує вартість частки відповідача
у спільному подружжі на 2679 грн. Судові
витрати позивача складаються: з
судового збору в розмірі 1285,69 грн., 229,40
грн., вартості довідки про ціну
автомобіля в розмірі 50 грн., вартості
оцінки нерухомого майна в розмірі 450
грн., витрат на правову допомогу в
розмірі 2400 грн. Відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України суд вважає за можливе
судові витрати позивача компенсувати
за рахунок перевищення вартості її
частки у спільному майні подружжя.
Вирішуючи спір, суд керувався ст.ст.
60,69-70 СК України.

Проте погодитись з висновками суду
першої інстанції не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, неповно суд з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважає
встановленими, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звертаючись до суду із
позовними вимогами, які уточнювала,
просила поділити спільне майно шляхом
виділення їй у власність капітального
гаражу НОМЕР_6, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, «Амур-2» кооператив
по будівництву та експлуатації
колективного гаражу, загальною площею
65,8 кв.м, в тому числі гараж площею 33,3
кв.м, підвал площею 32,5 кв.м., вартістю
128569 грн. та виділення відповідачу
ОСОБА_1 у власність автомобіль NISSAN X-TRAIL,
державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, двигун № НОМЕР_2, № кузову
НОМЕР_3, вартістю 125890 грн., та з
урахуванням того, що вартість гаражу,
на який вона претендує більше 1/2
частини спільного сумісного майна
подружжя, однак з нею проживає їх
малолітній син, тому частка позивача
може бути збільшена.

Однак судом першої інстанції в рішенні
суду не мотивовано відмову щодо вимог
відступлення від засади рівності
часток подружжя, та крім того всупереч
позовним вимогам зазначено, що позов
задоволено, хоча зі змісту рішення суду
вбачається, що суд виходив із рівності
часток подружжя у спірному майні.

Всупереч вимогам закону, суд
компенсував судові витрати позивача за
рахунок перевищення вартості її частки
у спільному майні подружжя, керуючись
ст. 88 ЦПК України, хоча ця норма закону
такого не передбачає.

Стягнення грошової компенсації за
рахунок виділеного майна регулюється
ч. 4 ст. 71 СК України, за положеннями якої
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України, що судом
першої інстанції не було враховано.

Задовольняючи позов, судом першої
інстанції також не було враховано, що
матеріали справи містять докази про те,
що спірний автомобіль знятий з обліку в
ДАІ для реалізації, тобто на час
розгляду справи відсутні докази
наявності спірного автомобіля у
власності відповідача.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене
судом рішення не відповідає.

Суд першої інстанції належним чином не
з'ясував характер та суть заявлених
вимог, норми права, якими вони
регулюються; не зазначив, чи мали місце
обставини, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги; не дав належної правової
оцінки зібраним доказам.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення із
наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли щодо
поділу рухомого та нерухомого майна,
яке було придбано сторонами за час
зареєстрованого шлюбу.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
сторони по справі знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1999
року по 03 грудня 2012 року, від якого
мають малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-9). За рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2012 року, яким розірвано шлюб між
сторонами, та яке має законну силу,
встановлено, що з серпня 2012 року шлюбні
стосунки між сторонами припинені (а.с.
8). За час зареєстрованого шлюбу
сторони придбали автомобіль NISSAN X-TRAIL,
державний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, двигун № НОМЕР_2, який був
зареєстрований на ім'я відповідача
23.08.2007 року на підставі свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_7, що підтверджується
відомостями УДАІ ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 17 травня
2013 року № 14/3519 (а.с.66). Згідно наданих
документів УДАІ ГУМВС України в
Дніпропетровській області (а.с.67-76,47)
спірний автомобіль 25.02.2013 року було
знято з обліку за заявою власника №
13745813 від 25.02.2013 року для реалізації. За
час зареєстрованого шлюбу сторони
придбали гараж НОМЕР_6, розташований в
кооперативі по будівництву та
експлуатації колективного гаражу
«Амур-2» в АДРЕСА_1 загальною площею 65,8
кв.м, в тому числі гараж площею 33,3 кв.м,
підвал площею 32,5 кв.м, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 07 березня 2012 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 284, де набувачем зазначено
відповідача, що також підтверджено
витягом про реєстрацію в Державному
реєстрі правочинів за № 4131942, та згідно
заяви позивача нотаріусу від 07 березня
2012 року вона надала згоду на придбання
спірного гаражу її чоловіком -
відповідачем у справі у спільну
сумісну власність подружжя (а.с.31,32,93).
Відповідно до звіту про оцінку
вартості гаражу від 05 квітня 2013 року
його вартість складає 128569 грн. (а.с.117-149).
Вартість спірного автомобіля
відповідно до довідки судового
експерта ОСОБА_6 від 27 листопада 2013 року
складає 125890 грн. (а.с.151-153).

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону
діє презумпція виникнення права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, якщо воно набуте ними за час
шлюбу, визнання ж такого майна
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка потребує доведення.

Аналізуючи докази у справі, зокрема,
наданих суду апеляційної інстанції,
судова колегія дійшла висновку про те,
що вони не підтверджують особисту
приватну власність відповідача на
спірне майно, у зв'язку з тим, що його
дружина ОСОБА_2 приймала участь у
набутті права власності на гараж у
зв'язку з наданням заяви нотаріусу, про
що вище зазначено, та при цьому не
оговорювалось що цей гараж набувається
в особисту приватну власність ОСОБА_1
Розписки про надання грошових коштів в
якості дарунку відповідачу його
батьком на придбання гаражу не є
належними та допустимими доказами у
справі, оскільки суперечать ч.5 ст. 719 ЦК
України і по суті є нікчемним
правочином, що не є підставою для
визнання спірного гаражу особистою
приватною власністю відповідача
ОСОБА_1

Відповідно до вимог частини 2 статті 59
ЦПК України, - обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть бути підтверджені іншими
засобами доказування.

Згідно до роз'яснень у постанові
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року N 2 "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції" ч.4 п. 27 -
виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з
урахуванням положень частини першої
статті 218 ЦК, не може стверджуватися
показаннями свідків наявність
правовідносин, що виникають з
правочинів, для яких законом
установлено письмову форму.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановленим цим
Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Докази повинні бути
належними і допустимими.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом.

Судова колегія дійшла висновку і це
підтверджується доказами у справі, що
спірний гараж - є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а не особистою
приватною власністю відповідача
ОСОБА_1 тому, що цей гараж придбаний за
час зареєстрованого шлюбу подружжя на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу, та
протилежного суду не доведено.

Вказаний правовстановлюючий документ
не спростований сторонами у справі, не
заявлялось сторонами вимог щодо його
недійсності.

Та обставина, що договір
купівлі-продажу не зареєстрований
відповідачем в КП «ДМБТІ» всупереч
зазначеного в договорі нотаріусом, - не
є підставою для виключення спірного
гаражу із сумісного майна подружжя,
оскільки договір купівлі-продажу є
дійсним та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідачем не доведено суду про те,
що розпорядження ним сумісним майном
подружжя, а саме: спірним автомобілем,
випливало з інтересів сім`ї або
здійснено за їх взаємною згодою.

Згідно поясненням свідків, допитаних у
судовому засіданні апеляційної
інстанції, не підтверджено згоду
позивача щодо розпорядження
відповідачем сумісним майном подружжя,
щодо здійснення правочинів відносно
спільного майна подружжя, щодо
складання розписок про отримання
грошових коштів відносно спірного
майна; не підтверджено що таке
розпорядження відповідачем сумісним
майном подружжя випливало з інтересів
сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, -
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Судова колегія дійшла висновку і це
підтверджується матеріалами справи, що
спірний автомобіль є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами ст.
70 СК України.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. При цьому беруться до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення для справи.

Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

У зв'язку з тим, що автомобіль є
неподільною річчю та спільним сумісним
майном подружжя, відповідач без згоди
позивача продав спірний автомобіль 25
лютого 2013 року іншій особі, в той час
коли це майно було предметом судового
спору та по справі судом винесено
ухвалу від 15 лютого 2013 року про
накладення арешту на вказаний
автомобіль для забезпечення позову
(а.с.22), однак враховуючи те, що
позивачем не було заявлено суду вимоги
про стягнення на її користь з
відповідача грошової компенсації за
належну їй частину спірного
автомобіля, тому судова колегія вважає
за можливе частково задовольнити
позовні вимоги про поділ спільного
майна подружжя з визначенням ідеальної
частки у праві спільної сумісної
власності подружжя в розмірі 12 частини
автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, 2006 року
випуску, тип ТЗ - легковий, двигун №
НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3 та в розмірі 12
частини капітального гаражу НОМЕР_6,
розташованого в кооперативі по
будівництву та експлуатації
колективного гаражу «Амур-2» в АДРЕСА_1
загальною площею 65,8 кв.м, в тому числі
гараж площею 33,3 кв.м, підвал площею 32,5
кв.м.

Позовні вимоги щодо виділення у
власність відповідачу спірного
автомобіля не можуть бути задоволенні,
оскільки на теперішній час цей
автомобіль проданий відповідачем
іншій особі.

Для поділу спільного сумісного майна
подружжя у судовому порядку необхідним
є встановлення наявність такого майна
на час ухвалення судового рішення про
його поділ. У зв'язку з тим, що позивачем
не доведено наявності спільного
сумісного майна подружжя у вигляді
спірного автомобіля, зареєстрованого
на ім'я відповідача, на час розгляду
справи, то відсутні підстави поділу
зазначеного автомобіля, оскільки
поділити можливо лише те майно, яке є у
наявності у власності або користуванні
одного з подружжя.

Судова колегія приймає до уваги, що
згідно довідки УДАІ ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 01.04.2013
року № 14/2614 (а.с.47) спірний автомобіль
був знятий з обліку 25.02.2013 року на
підставі заяви власника і на
теперішній час на обліку реєстрації по
Дніпропетровській області не
значиться, а також встановлені
обставини справи щодо самостійного
розпорядження відповідачем сумісним
майном подружжя, а саме: спірним
автомобілем, який відповідачем
проданий ОСОБА_7 25 лютого 2013 року згідно
довідки-рахунку № 006269 (а.с.183-186), то в
іншій частині позовних вимог щодо
визнання права власності за позивачем
на 12 частину вказаного автомобіля
(первісні позовні вимоги), виділення
відповідачу цього автомобіля у
власність (уточнені позовні вимоги) -
необхідно відмовити у зв'язку з їх
неспроможністю за встановленими
обставинами у справі.

Позовні вимоги щодо виділення у
власність позивачу спірного гаражу
застосувавши відступлення від засади
рівності часток подружжя на підставі
проживання з нею малолітнього сина
сторін, не можуть бути задоволенні,
оскільки зазначені позивачем
обставини не є підставою для
відступлення від засади рівності
часток подружжя у спільному майні, та
їй належить 12 частина спірного гаражу,
і на грошову компенсацію відповідач за
його частку в цьому майні не
погоджується, що унеможливлює
стягнення з позивача на користь
відповідача такої грошової
компенсації.

При вирішенні спору про поділ майна
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що при вирішенні спору про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках
може відступити від засади рівності
часток подружжя, враховуючи обставини,
що мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК).

Згідно до статті 70 СК України ч. 1 - у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором; ч.2 - при вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї; ч.3 - за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Судова колегія не встановила обставин,
які б свідчили про наявність підстав
для застосування до даних
правовідносин положень ч. 2, 3 ст. 70 СК
України з урахуванням вказаних
роз'яснень постанови Пленуму.

Тому судова колегія вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, з визнанням за позивачем у
порядку розподілу майна подружжя право
власності на 12 частину капітального
гаражу НОМЕР_6, розташованого в
кооперативі по будівництву та
експлуатації колективного гаражу
«Амур-2» в АДРЕСА_1 загальною площею 65,8
кв.м, в тому числі гараж площею 33,3 кв.м,
підвал площею 32,5 кв.м.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо
суд апеляційної інстанції ухвалює нове
рішення то відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Зважаючи на те, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, то
понесені судові витрати у сумі 2 394,80
грн. (364,70 -судовий збір а.с.2 +114,70 -
судовий збір а.с.20 +114,70 - судовий збір
а.с.29а +114,70 - судовий збір а.с.58 + 1036
-судовий збір а.с.113 +450+50 - оцінка
спірного майна а.с.157,158 + 150 - за
оголошення у пресі а.с.165 =2 394,80)
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Щодо витрат на правову допомогу у
розмірі 2400 грн. (800+800+800=2400 а.с.154,155,156), то
ці витрати не підтверджені належними
доказами, а саме: в матеріалах справи
відсутній розрахунок витрат на правову
допомогу.

Згідно Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах», який
набрав чинності з 1 січня 2012 року, ст.1
-розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Для вирішення питання про стягнення
вказаних судових витрат на правову
допомогу, необхідно з'ясувати: яка
юридична допомога надана конкретно, а
саме: юридична консультація, складання
позову, участь у справі адвоката чи
фахівця в галузі права чи представника
особи та конкретно за який час ці
послуги надані; в якості представника
позивача або його адвоката чи
спеціаліста в галузі права надавалися
юридичні послуги та тільки після цього
можна зробити висновки про можливість
стягнення вказаних судових витрат та
їх розмір.

Надані документи позивачем, а саме:
квитанції на загальну суму 2400 грн.,
договір про надання юридичних послуг
адвокатом не є підставою для стягнення
вказаної суми судових витрат з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року - скасувати з ухваленням нового
рішення.

Частково задовольнити позовні вимоги
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 ідеальну частку у
праві спільної сумісної власності
подружжя в розмірі 12 частини
автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, 2006 року
випуску, тип ТЗ - легковий, двигун №
НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3 та в розмірі 12
частини капітального гаражу НОМЕР_6,
розташованого в кооперативі по
будівництву та експлуатації
колективного гаражу «Амур-2» в АДРЕСА_1
загальною площею 65,8 кв.м, в тому числі
гараж площею 33,3 кв.м, підвал площею 32,5
кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 ідеальну частку у
праві спільної сумісної власності
подружжя в розмірі 12 частини
автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, 2006 року
випуску, тип ТЗ - легковий, двигун №613493,
кузов № НОМЕР_3 та в розмірі 12 частини
капітального гаражу НОМЕР_6,
розташованого в кооперативі по
будівництву та експлуатації
колективного гаражу «Амур-2» в АДРЕСА_1
загальною площею 65,8 кв.м, в тому числі
гараж площею 33,3 кв.м, підвал площею 32,5
кв.м.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на 12
частини капітального гаражу НОМЕР_6,
розташованого в кооперативі по
будівництву та експлуатації
колективного гаражу «Амур-2» в АДРЕСА_1
загальною площею 65,8 кв.м, в тому числі
гараж площею 33,3 кв.м, підвал площею 32,5
кв.м в порядку поділу спільного майна
подружжя.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4), на
користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5) понесені
судові витрати у розмірі 2 394,80 гривень
(дві тисячі триста дев'яносто чотири
гривні 80 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді

07 квітня 2014 року