Єдиний унікальний номер 262/6986/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/681/2014
14 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:
суддів Баркова
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції ОСОБА_1 на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 05 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
дружини до досягнення дитиною
До апеляційного суду звернувся
відповідач ОСОБА_1 з апеляційною
скаргою на рішення суду, яким були
частково задоволені вимоги позивачки:
суд стягнув з відповідача на користь
позивачки аліменти на її утримання до
досягнення дитиною трирічного віку,
починаючи з 08 жовтня 2013 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у розмірі по ? частині
доходів відповідача.
Крім того, суд стягнув на користь
позивачки витрати на правову допомогу
у сумі 300 грн. та у дохід держави судовий
Суд першої інстанції установив, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 02 вересня 2011 року, мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Суд також установив, що на час
звернення позивачки до суду ОСОБА_1 не
проживали однією сім»єю, відповідач у
добровільному порядку не надавав
матеріальної допомоги на утримання
своєї дружини, яка перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного віку.
Оскільки батько дитини працює, є
працездатним, має певний дохід, у нього
немає інших утриманців, окрім сина
ОСОБА_3, суд першої інстанції частково
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та
стягнув з відповідача на її користь
аліменти на її утримання у розмірі по ?
доходів щомісячно до досягнення
дитиною 3-річного віку.
В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
відмовити позивачці у задоволенні її
позовних вимог, оскільки вважає, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, таким, що ухвалене з
порушенням вимог матеріального і
процесуального права та ст.48
Конституції України.

Зокрема, суд першої інстанції не
врахував, що відповідач працює за
трудовим договором та має щомісячний
заробіток у розмірі 1 220 грн., інших
доходів не має, що є замалим навіть на
його достатній життєвий рівень, тобто
харчування, одяг та житло, як це
передбачено ст.48 Конституції України.

Крім того, суд не прийняв до уваги, що на
утримання дитини він сплачує аліменти
по 365 грн. щомісяця, а також сплачує
заборгованість за кредитним договором
у сумі по 541 грн. щомісячно до 2015 року,
тобто на своє утримання у відповідача
лишається тільки 314 грн., що є значно
меншим, а ніж прожитковий мінімум.

Суд першої інстанції також не врахував,
що позивачка вже зверталась до суду з
позовом про стягнення аліментів на її
утримання, їй було у цьому відмовлено,
оскільки у нього немає можливості
надавати таку матеріальну допомогу, бо
він сам потребує матеріальної
допомоги.

Позивачка ОСОБА_2 до апеляційного суду
не з»явилась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, однак вона надіслала клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв»язку з хворобою дитини.

Апеляційний суд вважає, що заявлене
клопотання задоволенню не підлягає,
оскільки позивачка не надала належних
доказів на підтвердження тієї
обставини, що її дитина дійсно хворіє, а
саме: медичний документ.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Оскільки ОСОБА_2 не надала доказів на
підтвердження поважності причин своєї
неявки до апеляційного суду,
апеляційний суд вважає можливим
розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
рішення суду скасувати та відмовити
позивачці у задоволенні її вимог, з
таких підстав.

Згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції при ухваленні оскаржуваного
рішення були порушені вимоги
матеріального права, тому рішення суду
не може бути залишене без змін.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 02 вересня 2011 року (а.с.9).

Від цього шлюбу вони мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьком якого у свідоцтві про
народження дитини вказаний відповідач
(а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався
на правову норму ст.84 СК України, за
якою дружина, з якою проживає дитина,
має право на утримання від чоловіка -
батька дитини до досягнення дитиною
трьох років, при цьому, право на таке
утримання дружина має незалежно від
того, чи вона працює та незалежно від її
матеріального становища за умови, що
чоловік може надавати таку матеріальну
допомогу (ч.2, 3 ст.84 СК України).

Натомість суд першої інстанції при
цьому не прийняв до уваги таку
обов»язкову вимогу закону при
стягненні грошових коштів на утримання
матері дитини, як можливість батька
дитини надавати цю допомогу.

Зі справи вбачається, що відповідач з 04
жовтня 2013 року працює за трудовим
договором менеджером зі збуту у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 Цей
договір 09 жовтня 2013 року у
встановленому законом порядку був
зареєстрований у Шахтарському
міському центрі зайнятості (а.с.28).

Вказаним трудовим договором
обумовлена, у тому числі, заробітна
плата ОСОБА_3 - 1 220 грн. на місяць - п.3
договору.

Раніше рішенням Пролетарського
районного суду м. Донецька від 18 серпня
2013 року з відповідача на користь
позивачки були стягнуті аліменти на
утримання їхнього малолітнього сина у
розмірі по ? частині доходів щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи з 19 липня 2013 року (а.с.42).

Крім того, 22 червня 2013 року - також до
виникнення між сторонами даного спору -
відповідач уклав кредитний договір з
ПАТ «Дельта-Банк» та отримав споживчий
кредит у сумі 12 426 грн. на придбання
побутової техніки строком на два роки,
зі сплатою щомісячних платежів у
розмірі по 541 грн. (а.с.44, 45).

За таких обставин заслуговує на увагу
довід апеляційної скарги про те, що
відповідач, принаймні на час розгляду
справи, не має належної матеріальної
можливості для сплати коштів на
утримання своєї дружини, яка здійснює
догляд за дитиною до досягнення нею 3-х
років.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Натомість позивачка, звертаючись зі
своїм позовом до суду, не надала
належних та допустимих доказів на
підтвердження того факту, що доходи
відповідача є значно більшими, а ніж ті,
які підтверджуються матеріалами
справи, та що він має матеріальну
можливість надавати їй матеріальну
допомогу на час перебування у
відпустці по догляду за дитиною, не
спростувала надані відповідачем
докази в цій частині вимог.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу
відповідача слід задовольнити, рішення
суду скасувати як таке, що ухвалене з
порушенням вимог матеріального права,
та ухвалити нове про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні її позовних вимог,
оскільки апеляційним судом
встановлено, що відповідач на даний час
не має матеріальної можливості
надавати позивачці матеріальну
допомогу на період здійснення нею
догляду за дитиною до досягнення
дитиною 3-річного віку.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 05 грудня 2013 року
скасувати.

ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: