АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/317/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В.,Юзюка О.М.,

при
секретарях Байдичі О.В.,

Сацюк Г.О.,

з участю
позивача ОСОБА_2,

його представника
ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

її представника
ОСОБА_5,

представниці органу

опіки та піклування
Ковальчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, треті особи - Хмельницька
районна державна адміністрація,
виконавчий комітет Хмельницької
міської ради, про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, визначення
способу участі батька у вихованні
дитини та відшкодування моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 3 жовтня
2013 року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
зобов'язання відповідачки надавати
йому можливість спілкуватися з
малолітнім сином ОСОБА_7 у вихідні дні
(щосуботи або щонеділі) з 12 до 18 години
та у робочі дні (щовівторка або
щочетверга) з 10 до 16 години. Також
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на
свою користь 3000 грн. відшкодування
моральної шкоди.

ОСОБА_2 зазначив, що з 13 листопада 1994
року він перебував із ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 20 березня 2008 року. Від шлюбу
сторони мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який на даний час проживає з
відповідачкою. ОСОБА_4 не дозволяє
дитині бачитися з позивачем і
перешкоджає їх зустрічам. За заявою
батька дитини Хмельницька районна
державна адміністрація (далі -
Райдержадміністрація) своїм рішенням
від 28 грудня 2011 року визначила способи
участі останнього у вихованні сина,
однак ОСОБА_4 ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування та
продовжує чинити позивачеві перешкоди
у спілкуванні з сином. Неправомірними
діями ОСОБА_4 позивачеві завдані
душевні страждання.

Суд залучив органи опіки та піклування
- Райдержадміністрацію та виконавчий
комітет Хмельницької міської ради
(далі - Міськвиконком) до участі в
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 3 жовтня
2013 року позов задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_4 дозволити ОСОБА_2
спілкування з сином ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, щотижня: у суботу з 10 год.
до 14 год. та кожний перший та четвертий
четвер щомісяця з 14 год. до 16 год. В
решті позову відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 114 грн. 70 коп.
судового збору.

Суд виходив з того, що ОСОБА_4 не
заперечує щодо такої участі позивача у
вихованні дитини, а ОСОБА_2 не доведено
завдання йому діями відповідачки
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Представник Міськвиконкому, який у
встановленому законом порядку
оповіщений про час і місце судового
засідання, до суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розділити між сторонами
судові витрати; 7) чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; 8) чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 214
ЦПК України).

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, неправильно
витлумачив норми ст. 159 СК України та не
дотримався положень ст.ст. 60, 212 ЦПК
України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права рішення суду про
усунення перешкод позивачеві у
спілкуванні з сином і визначення
способу участі ОСОБА_2 у вихованні
дитини підлягає скасуванню з
ухваленням у цій частині позовних
вимог нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути
змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що з 13 листопада 2004 року
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували в
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 20 березня 2008 року. Сторони
мають малолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу
дитина проживає з відповідачкою.

Розпорядженням Райдержадміністрації
від 28 грудня 2011 року № 1842/11-р визначено
способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина
шляхом спілкування та систематичного
побачення з ним щотижнево: у неділю з 10
до 17 години та у вівторок з 16 до 19
години.

Зазначені обставини визнані сторонами
та підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами.

Статтею 153 СК України передбачено, що
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

В силу ст. 158 СК України за заявою
матері, батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення. Рішення органу
опіки та піклування є обов'язковим до
виконання. Особа, яка ухиляється від
виконання рішення органу опіки та
піклування, зобов'язана відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
тому з батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1,
2 ст. 159 СК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції не дослідив
поданих ОСОБА_2 доказів, зокрема не були
допитані заявлені позивачем свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, та не оцінив
належність і допустимість доказів у їх
сукупності, внаслідок чого суд
помилково дійшов висновку щодо
обґрунтованості позовних вимог .

В суді відповідачка ОСОБА_4 заперечила
ту обставину, що вона ухиляється від
виконання рішення органу опіки та
піклування і чинить перешкоди
позивачеві у спілкуванні з сином.

Сам ОСОБА_2 визнав той факт, що він
бачиться та спілкується з дитиною, бере
участь у вихованні та утриманні дитини.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не
підтвердили обставин чинення ОСОБА_4
перешкод у побаченні позивача з сином.
Їх показання не містять конкретної
інформації щодо предмету доказування,
є неналежними доказами та не можуть
бути взяті судом до уваги.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог ОСОБА_2 суду не представив.

Згідно висновку органу опіки та
піклування № 40/29-505/14 від 26 лютого 2014
року ОСОБА_4 не чинить позивачеві
перешкод у спілкуванні з сином.

З огляду на викладене, апеляційний суд
дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 про
усунення перешкод у вихованні сина та
спілкуванні з ним не доведені та не
підлягають задоволенню.

В даному випадку апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
оскільки має місце порушення норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Між сторонами не існує спору з приводу
способів участі ОСОБА_2 у вихованні
дитини, місця та часу їхнього
спілкування. Якщо визначені органом
опіки та піклування часи побачення
позивача з дитиною не влаштовують
ОСОБА_2, то він має можливість ставити
питання перед Райдержадміністрацією
про внесення відповідних змін до
розпорядження від 28 грудня 2011 року №
1842/11-р. Також сторони можуть вирішити це
питання за спільною згодою.

ОСОБА_4 не ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
яким визначені способи участі ОСОБА_2 у
вихованні, тому з відповідачки на
користь останнього не підлягає
відшкодуванню моральна шкода.

Рішення суду в цій частині ґрунтується
на повно і всебічно досліджених
обставинах справи та ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують даного висновку суду.

Позов ОСОБА_2 залишений без задоволення
в цілому, тому понесені останнім судові
витрати не можуть бути покладені на
ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 3 жовтня
2013 року про усунення перешкод у
вихованні дитини та стягнення судового
збору скасувати та ухвалити нове
рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи -
Хмельницька районна державна
адміністрація, виконавчий комітет
Хмельницької міської ради, про
усунення перешкод у спілкуванні з
малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та визначення способу участі у
вихованні дитини відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

________________________________________________________________________
_Головуючий у першій інстанції -
Логінова С.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 46