Справа № 367//8426/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/2061/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

8 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Ірпінської міської ради Київської
області, управління Держземагентства у
м. Ірпені Київської області про
визнання недійсними рішень та
державних актів на право власності на
земельні ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив:

- визнати недійсним рішення виконкому
Ірпінської міської ради №52/15 від 26.02.2002
року в частині передачі в приватну
власність ОСОБА_1 земельної ділянки,
площею 0,0305 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд із загальної площі земельної
ділянки 0,0931 га, переданої у приватну
власність, а в частині передачі у
приватну власність земельної ділянки
ОСОБА_1 площею 0,0626 га для ведення
особистого підсобного господарства
вказане рішення виконкому залишити без
змін;

- визнати недійсним рішення Ірпінської
міської ради №1148-35-IV від 27.04.2005 року
щодо передачі у приватну власність
ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0901 га
за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;

- визнати недійсним виданий ОСОБА_1
державний акт на земельну ділянку в
частині, яка посвідчує його право
власності на земельну ділянку площею
0,0305 га по АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд із загальної
площі земельної ділянки 0,0931 га,
переданої у приватну власність, а в
частині, яка посвідчує його право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого підсобного
господарства 0,0626 га - державний акт
залишити без змін;

- визнати недійсним виданий ОСОБА_2
державний акт на земельну ділянку
площею 0,0901 га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку в АДРЕСА_1, площею 0,0931
га та площею, не врахованою у
державному акті під двома жилими
приміщеннями 2-4, 2-5 згідно плану та
площею у відповідності державних
будівельних, санітарних, протипожежних
норм;

- зобов'язати скласти технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за адресою АДРЕСА_1 та
зобов'язати зареєструвати земельну
ділянку в управлінні Державного
земельного агентства в м. Ірпені.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначив, що йому на праві власності
належить 19/25 частин житлового будинку з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. Він займає квартиру № 2
вказаного житлового будинку, а ОСОБА_2
займає квартири № 1 та № 3. Рішенням
виконкому Ірпінської міської ради від
26.02.2002 року № 52/15 позивачу була передана
у приватну власність земельна ділянка
площею 0,0931 га за адресою: АДРЕСА_1, та
16.05.2002 року отримано державний акт на
право власності на земельну ділянку.
Проте відповідач встановила паркан з
металевої сітки в притул до стіни,
належної йому частини житлового
будинку. В результаті співставлення
плану зовнішніх меж переданої йому
земельної ділянки у приватну власність
із технічним паспортом на житловий
будинок із зазначеною в ньому
конфігурацією всієї земельної ділянки,
позивач з'ясував, що належна йому
згідно державного акту земельна
ділянка має площу 0,0931 га замість площі,
якою він фактично користується з 1974
року - 990 кв.м, в план переданої йому
земельної ділянки не ввійшла площа
земельної ділянки під належною йому
частиною будинку з приміщеннями 2-4 і 2-5
по плану, відповідно площею 17.2 та 16.6
кв.м та зазначені межі з боку земельної
ділянки, яка перебуває в користуванні
відповідача по зовнішнім стінам
належної йому частини будинку, яка
складається з приміщень по плану 2-2, 2-3,
2-4, 2-5 і частини приміщення 2-6 без
відведення зони на обслуговування
зовнішніх виступаючих стін в розмірі
не менше 1 м. Вказує, що рішенням
Ірпінської міської ради №1148-35-IV від
27.04.2005 року ОСОБА_2 була передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,0901 га. за адресою: АДРЕСА_1, а
6.07.2005 року на вказану земельну ділянку
відповідач отримала державний акт.
Оскільки до земельної ділянки
відповідача увійшла площа земельної
ділянки під належними йому на праві
власності приміщеннями 2-4 і 2-5 по плану,
позивач змушений звернутися до суду за
захистом своїх прав.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 29 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 7
лютого 2014 року позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про помилковість висновку суду
щодо застосування строку позовної
давності до даного спору, так як поза
його увагою залишились обставини, які
мають важливе значення для правильного
вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено встановлений законодавством
строк позовної давності і підстав для
його поновлення в ході розгляду справи
не встановлено.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міський суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1 на праві власності належить 19/25
частин житлового будинку з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Він
займає квартиру № 2 вказаного
житлового будинку, відповідач ОСОБА_2
як його співвласниця займає квартири №
1 та № 3.

Рішенням виконкому Ірпінської міської
ради від 26.02.2002 року №52/15 ОСОБА_1 була
передана у приватну власність земельна
ділянка площею 0,0931 га. за адресою:
АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення
16.05.2002 року ОСОБА_1 отримав державний
акт про право власності на земельну
ділянку серії І-КВ № 045553.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Ірпінської міської ради №
1148-35-IV від 27.04.2005 року ОСОБА_2 була
передана у приватну власність земельна
ділянка площею 0,0901 га за адресою:
АДРЕСА_1. 6.07.2005 року відповідач отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 445576.

Наполягаючи на своїх вимогах, ОСОБА_1 в
судовому засіданні пояснив, що в період
прийнятих рішень та отримання
державних актів, він через сімейні
обставини, а саме хворобу дружини
ОСОБА_3, не мав можливості належним
чином перевірити та з'ясувати чи не
порушені його права в порядку передачі
у приватну власність земельної
ділянки. В 2013 році позивач з'ясував, що в
план переданої йому земельної ділянки
не ввійшла площа земельної ділянки під
належною йому частиною будинку з
приміщеннями 2-4 і 2-5 по плану,
відповідно площею 17.2 та 16.6 кв.м та
зазначені межі з боку земельної
ділянки, яка перебуває в користуванні
відповідача по зовнішнім стінам
належної йому частини будинку, яка
складається з приміщень по плану 2-2, 2-3,
2-4, 2-5 і частини приміщення 2-6 без
відведення зони на обслуговування
зовнішніх виступаючих стін в розмірі
не менше 1 м. У зв'язку з чим він
звернувся із заявою до Ірпінської
міської ради, на яку отримав письмову
відповідь з рекомендацією звернутися
до суду.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як встановлено судом, спірні рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі яких було видано оспорювані
держані акти на право власності на
земельні ділянки були прийняті у 2002 та
2005 роках.

Таким чином позивач про порушення
свого права дізнався або міг дізнатися
при видачі державного акту на право
власності на земельну ділянку, в якому
було чітко визначено площу переданої
земельної ділянки у власність та який
виготовлявся на підставі відповідної
технічної документації.

Отже початком обчислення перебігу
позовної давності є дата видачі ОСОБА_1
державного акту на право власності на
земельну ділянку (16.05.2002 року), в
крайньому випадку дата видачі
державного акту ОСОБА_2 (6.07.2005 року), а з
того часу минуло більше восьми років.

Більш того в матеріалах справи
міститься ухвала Ірпінського міського
суду Київської області від 17 грудня 2007
року, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
криницею залишено без розгляду.
Пред'являючи даний позов, позивач
посилався не те, що відповідач
встановила паркан, перекрила йому
доступ із зовнішньої сторони до його
приміщень, що виходять на її подвір'я та
не дає змоги користуватися криницею.

Зважаючи на викладене, законним і
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про застосування строку
позовної давності до даного спору,
оскільки позивачем не надано
допустимих доказів та належних
правових підстав для його поновлення, а
відповідачем подано відповідну заяву
згідно вимог ст. 267 ЦК України.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції у відповідності до
вимог ст.ст. 212 - 214 ЦПК України належним
чином з'ясував фактичні обставини
справи, від яких залежить правильне
вирішення спору щодо вимог позивача,
яка правова норма підлягає
застосуванню для правовідносин, що
виникли між сторонами.

Отже докази та обставини щодо
поважності пропуску строку позовної
давності, на які посилається апелянт в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: