Номер провадження № 22-ц/785/3231/14
Головуючий у першій інстанції Гандзій
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко
Н.А.,

за участю секретаря Жус
І. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника позивачів - ОСОБА_3 на
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 12 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, до
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 та товариства з обмеженою
відповідальністю
"Будівельно-виробнича фірма "Югсел"про
визнання не чинним рішення органу
місцевого самоврядування та
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

встановила:

02 листопада 2013 року позивачі ОСОБА_19 та
інші (всього 11 осіб), звернулися до суду
з позовом, в якому просили суд визнати
не чинним рішення виконавчого комітету
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 473 від 20.12.2005 р. „Про надання
дозволу на переведення
напівпідвального приміщення в
цокольний поверх в АДРЕСА_1 (далі
спірний житловий будинок) та
витребувати підвал у спірному будинку
з володіння, користування та
розпорядження ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_16,
ОСОБА_15, товариства з обмеженою
відповідальністю
"Будівельно-виробнича фірма "Югсел"
(дкалі - ТОВ „БВФ „Югсел"), шляхом
звільнення від всього майна, яке в
ньому знаходиться, та передачі підвалу
у спільну сумісну власність
співвласників квартир спірного
будинку.

Свої вимоги мотивували порушенням
своїх прав як співвласників квартир у
вказаному спірному житловому будинку
на приміщення, в яких знаходиться
обладнання, від якого залежить
забезпечення належної експлуатації
будинку та його обслуговування.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 29.01.2013 року до
участі у справі в якості
співвідповідача було залучено
спадкоємицю після смерті відповідача
ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - ОСОБА_15

Відповідачі ОСОБА_15, ОСОБА_17 та ОСОБА_18
позовні вимоги не визнали, посилаючись
на його безпідставність і
незаконність, вважали, що позов
направлений на позбавлення їх
законного права власності.

Відповідач ОСОБА_16 і представники
відповідачів: Таїровської с/р та ТОВ
"БВФ "Югсел" в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
судового розгляду були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, заяви про розгляд справи
за їх відсутності суду не надали (т. 1,
а.с. 39-42, 74, 79-83, 104-111).

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 12 лютого 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_19 та інших було відмовлено у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник
позивачів - ОСОБА_3 ставить питання про
скасування зазначеного судового
рішення, із ухваленням нового - про
задоволення позовних вимог її
довірителів, посилаючись на те, що
рішення суду ухвалено із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачі на законних правах
володіють та користуються своїми
нежилими приміщеннями, розташованими у
спірному житловому будинку, а тому
правових підстав для визнання
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування щодо визнання права
власності на ці приміщення за
відповідачами та витребування цих
приміщень на користь позивачів,
матеріали справи не містять.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що будівництво спірного
житлового будинку АДРЕСА_1 -
відбувалось не за державні кошти і без
державного замовлення, а за особисті
кошти громадян - інвесторів
будівництва, з кожним з яких був
укладений договір інвестування в
будівництво конкретного приміщення у
багатоквартирному будинку (квартири,
полупідвальні приміщення). В даному
випадку, інвестування відбувалось
позивачами - кожним, стовно своєї
квартири, на яку всі позивачі, у
встановленому законом порядку
отримали свідоцтва про право власності
на квартири за різними підставами
виникнення права власності, про що було
вказано у зазначених свідоцтвах (т.1,
а.с. 20-28).

Таким чином, суд першої
інстанції дійшов правильного і
обґрунтованого висновку про те, що
посилання позивачів у позові на Закон
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» є безпідставним,
необґрунтованим і хибним.

При цьому суд правомірно виходив із
того, що жодного відношення до
приватизації державного житла,
вищевказаний багатоквартирний
будинок, квартири в якому придбавались
за грошові кошти громадян - не має,
враховуючи, що дане будівництво є
комерційним, а не державним і
здійснення якого відбувалось на
підставі договорів комерційного
інвестування громадян, у тому числі
відповідачів, укладених між ними та
забудовником - ТОВ «БВФ «Югсел», які в
свою чергу інвестували свої грошові
кошти у нежитлові приміщення, на які
згодом отримали свідоцтва про право
власності.

Зазначені обставини підтверджуються
довідкою КП «Овідіопольське РБТІ» № 390
від 24.02.2012 р., із якої вбачається, що всі
відповідачі у встановленому законом
порядку набули право приватної
власності на нежилі приміщення з
різними підставами виникнення права
власності (спадкування, рішення
селищної ради, свідоцтв про право
власності) (т.1, а.с. 10-11, 216-264).

Жодне зі свідоцтв про право власності
відповідачів на нежилі приміщення
спірного житлового будинку не було
визнане недійсним чи скасоване з тих чи
інших підстав, а тому всі відповідачі
на законних підставах володіють свої
власним майном у вигляді спірних
приміщень, будівництво яких також
інвестувалось за їх кошти.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконкому Таїровської
селищної ради № 473 від 20.12.2005 р. «Про
надання дозволу на переведення
напівпідвального приміщення в
цокольний поверх», на підставі заяви
БВФ «Югсел» було надано дозвіл БВФ
«Югсел» на переведення
напівпідвального приміщення в
цокольний поверх в буд. АДРЕСА_1 (т.1, а.с.
13).

Вказане рішення було ухвалено на
законних підстав і з урахуванням
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», в межах
повноважень органу місцевого
самоврядування.

У відповідності до ст. 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод - кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному Законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності - є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених Законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним
повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Згідно ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування» рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень.
Ненормативні акти передбачають
конкретні приписи, звернені до
окремого суб`єкта чи юридичної особи,
застосовуються одноразово і після
реалізації вичерпують свою дію.

У відповідності до ст. 114 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов`язковими до виконання на
відповідній території. Рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняється у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Держава
- не втручається у здійснення власником
права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені Законом,
зокрема із правочинів і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із Закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Статтею 329 ЦК України передбачено, що
юридична особа публічного права
набуває право власності на майно,
передане їй у власність, та на майно,
набуте нею у власність на підставах, не
заборонених законом.

Згідно ст. 345 ЦК України фізична особа
або юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в
комунальній власності. Приватизація
здійснюється в порядку, встановленому
законом.

Статями 386-393 ЦК України передбачено, що
держава забезпечує рівний захист усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі жодним чином не буди
власниками спірних нежитлових
приміщень, які належать відповідачам
на праві приватної власності, а тому
жодних правових підстав для
витребування на їх користь спірних
нежитлових приміщень, матеріали справи
не містять.

Так, статтею ст. 388 ЦК України
передбачені підстави витребування
майна його власником від
добросовісного набувача.

Тобто, тільки власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном і може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Крім того, тільки за позовом власника
майна правовий акт органу державної
влади, органу влади АРК або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, визнається судом незаконним
та скасовується.

У відповідності до ст.ст. 3,4,5 Закону
України «Про інвестиційну діяльність»
інвестиційна діяльність здійснюється
на основі інвестування, здійснюваного
громадянами, недержавними
підприємствами, господарськими
асоціаціями, спілками і товариствами, а
також громадськими і релігійними
організаціями, іншими юридичними
особами, заснованими на колективній
власності.

Інвестування та фінансування
будівництва об'єктів житлового
будівництва з використанням
недержавних коштів, залучених від та
юридичних осіб, у тому числі в
управління, може здійснюватися
виключно через фонди фінансування
будівництва, фонди операцій з
нерухомістю, інститути спільного
інвестування, а також шляхом емісії
цільових облігацій підприємств,
виконання зобов'язань за якими
здійснюється шляхом передачі об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва. Інші способи фінансування
будівництва таких об'єктів
визначаються виключно законами.
Інвестори - суб'єкти інвестиційної
діяльності, які приймають рішення про
вкладення власних, позичкових і
залучених майнових та інтелектуальних
цінностей в об'єкти інвестування.
Інвестори можуть виступати в ролі
вкладників, кредиторів, а також
виконувати функції будь-якого учасника
інвестиційної діяльності. Учасниками
інвестиційної діяльності можуть бути
громадяни та юридичні особи України,
інших держав, які забезпечують
реалізацію інвестицій як виконавці
замовлень або на підставі доручення
інвестора.

У відповідності до статей 1,2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

До об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, які використовуються
громадянами на умовах найму.

У відповідності до ст.ст. 1,3,4 Закону
України «Про об'єднання співвласників
будинку» - допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення). житловий комплекс - єдиний
комплекс нерухомого майна, що
утворений земельною ділянкою в
установлених межах, розміщеним на ній
жилим багатоквартирним будинком або
його частиною разом із спорудами та
інженерними мережами, які утворюють
цілісний майновий комплекс.

Загальне майно - частина допоміжних
приміщень житлового комплексу, що
можуть використовуватися згідно з їх
призначенням на умовах, визначених у
статуті об'єднання (кладові, гаражі, в
тому числі підземні, майстерні тощо).
Нежиле приміщення - приміщення, яке
належить до житлового комплексу, але не
відноситься до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

Основна діяльність об'єднання (ОСББ)
полягає у здійсненні функцій, що
забезпечують реалізацію прав
власників приміщень на володіння та
користування спільним майном
членів об'єднання, належне утримання
будинку та прибудинкової території,
сприяння членам об'єднання в
отриманні житлово-комунальних та інших
послуг належної якості за
обґрунтованими цінами та виконання
ними своїх зобов'язань, пов'язаних з
діяльністю об'єднання. Майно об'єднання
утворюється з: майна, переданого йому
членами об'єднання у власність;
одержаних доходів; іншого майна,
набутого на підставах, не заборонених
законом.

З підстав викладеного, колегія суддів
зазначає, що згідно Акту державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
будинку 21.07.2005 р., АДРЕСА_1 був зданий та
прийнятий в експлуатацію приймальною
комісією (а.с. 14-17). Замовником робіт
будівництва виступало ТзОВ «Агрофірма
Нива», а генеральним забудовником
відповідач ТОВ «БВФ «Югсел», проти чого
не заперечували сторони в судовому
процесі.

Кожний із сторін набув право власності
на житлові та нежитлові приміщення в
установленому законом порядку, шляхом
купівлі цих приміщень.

Посилання позивачів на те, що нежитлові
приміщення, які належать на праві
приватної власності відповідачам, є
допоміжними, та у них знаходиться
обладнання, від яких залежить
забезпечення належної експлуатації
будинку та побутового обслуговування
мешканців будинку, та до яких відсутній
доступ, повністю спростовуються
Висновком будівельно-технічного
експертного дослідження від 08.01.2013
року.

Зазначеним Висновком підтверджується,
що при обстеженні нежитлових приміщень
цокольного поверху, власниками яких є
відповідачі, не виявлено жодних
інженерних комунікацій, необхідних для
обслуговування житлового будинку,
тобто дані приміщення не відносяться
до допоміжних приміщень житлового
будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 113-120).

Посилання позивачів на те, що спірний
житловий будинок не може належним
чином експлуатуватись, оскільки всі
інженерні обладнання та комунікації
знаходяться в приміщеннях, які
належать на праві приватної власності
відповідачам і до яких відсутній
доступ, спростовується тим, що спірний
житловий будинок функціонує біля 9
років, в нього існує водопостачання та
водовідведення, газопостачання та
електропостачання.

Та обставина, що інженерне обладнання
щодо водопостачання, водовідведення,
каналізації та інше, не належним чином
функціонують, не може бути підставою
для задоволення вимог позивачів.

Акти ОСББ «Бриз-5» щодо неможливості
обслуговування інженерного обладнання
спірного житлового будинку та
приєднані до них фотокартки
зазначеного висновку суду не
спростовують (т. 2, а.с. 95-112).

При цьому, колегія суддів враховує, що
всі вищевказані Акти складені
позивачами у справі, а тому не можуть
прийматись до уваги колегією суддів як
безспірні докази.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що кожен із
позивачів придбавав у власність лише
житлові квартири у спірному
нежитловому будинку, а тому жоден із
них не має ніякого відношення до
нежитлових приміщень, які належать
відповідачам.

У зв'язку з викладеним, жоден із
позивачів не наділений правом
витребування цих нежитлових приміщень
у відповідачів, як то передбачено ст. 388
ЦК України.

Відсутні також правові підстави для
застосування вимог, передбачених ст. 391
ЦК України, оскільки матеріали справи
не містять доказів того, що відповідачі
перешкоджають позивачам у здійсненні
ними права власності житловими
приміщеннями у спірному житловому
будинку.

Крім викладеного, колегія суддів
зазначає, що з метою перевірки доказів
позивачів з приводу того, що у спірних
нежитлових приміщеннях відповідачів
існує обладнання, без доступу до яких
неможливе функціонування спірного
житлового будинку, колегією суддів у
справі двічі призначалась судова
будівельно-технічна експертиза,
проведення якої було доручено
Одеському науково-дослідницькому
інституту судових експертиз (т.1,
а.с.277-280, т.2, а.с.55-57).

Однак, зазначена експертиза не була
проведена через відсутність достатніх
доказів для дачі експертного висновку
з приводу поставлених судом питань.

Разом з тим, колегія суддів дійшла
висновку про те, що матеріали справи
містять достатньо доказів, які
свідчать про безпідставність позовних
вимог і обгрунтованість заперечень
відповідачів проти них.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники
апеляційної скарги не надали суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які вони
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, доводи апеляційної
скарги його не спростовують, рішення
ухвалено у відповідності до вимог
матеріального і
цивільно-процесуального
законодавства, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивачів - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 12 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко