Справа № 161/2404/14-ц
Провадження № 2/161/1316/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

17 березня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі: головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в
користуванні житлом шляхом вселення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 12 березня 2013 року
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення
перешкод в користуванні житлом шляхом
вселення.

Позов мотивує тим, що вона є
власницею квартири АДРЕСА_1. Право
власності на зазначену квартиру
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на житло на квартиру АДРЕСА_1
від 30.01.1997 року. У 1997 році вона надала
можливість тимчасово проживати у
АДРЕСА_1 її брату - ОСОБА_3 та його сім'ї.
Договору найму житла з відповідачами
не укладала. Фактично, можливість
проживання відповідачів у квартирі
АДРЕСА_1 мала тимчасовий характер. З її
згоди, ОСОБА_3 та його сім'я
зареєструвались за адресою: АДРЕСА_1. У
2012 році, у неї виникла потреба у
проживанні за адресою АДРЕСА_1. Вона
постійно зверталась до відповідачів
про звільнення квартири АДРЕСА_1. На її
звернення про звільнення житла,
відповідачі відповіли категоричною
відмовою. Зважаючи на відмову
відповідачів виселитись у
добровільному порядку з квартири
АДРЕСА_1 та на те, що вони своїми діями
чинять перешкоди у користуванні її
власним житловим приміщення, вона
змушена звернутись до суду з позовною
заявою про усунення перешкод у
користуванні житлом шляхом виселення.
Вважає, що відповідачі не є власниками
житла, не мають законних підстав на
проживання у АДРЕСА_1. Відповідачі:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не є
членами її сім'ї, що позбавляє даних
осіб права на проживання та
користування житлом на підставі ст. 156
ЖК України та ст.405 ЦК України. Оскільки
відповідачі не є власниками житла, між
нею та ними відсутній договір найму
житла, відсутні сімейні відносини з
останніми, а тому вважає відсутні
правові підстави на користування її
квартирою в якості членів її сім'ї.
Останні в добровільному порядку
відмовляються звільнити спірну
квартиру, тому підлягають виселенню з
неї в судовому порядку без надання
іншого житлового приміщення.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просить суд виселити відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
приміщення.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов з наведених у
позовній заяві мотивів.

Відповідачі в судовому засіданні
позову не визнали.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

П. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном
(у даному випадку квартирою) на свій
розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач є власником житлового
приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1,
про що свідчить свідоцтво про право
власності на житло від 30.01.1997року,
видане відділом по приватизації
житлового фонду виконавчого комітету
Луцької міської Ради народних
депутатів згідно з розпорядженням
(наказом) від 30.01.1997р. № 235-р і
зареєстроване у відділі по
приватизації житлового фонду під
№235-р/38.(а.с.5)

Згідно з будинковою книгою у
вказаному приміщенні зареєстровані
відповідачі - брат позивача зі своєю
сім'єю: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник
квартири має право використовувати для
власного проживання та проживання
членів своєї сім'ї.

Судом встановлено, що відповідачі зі
згоди позивача, у 1997 році вселились у
спірне житлове приміщення на умовах
тимчасового проживання та
зареєструвались у ньому.

На даний час, у позивача виникла
потреба у проживанні за вищевказаною
адресою, проте відповідачі чинять
перешкоди позивачу у користуванні її
житлом.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Таким чином , аналізуючи наведені
по справі докази в їх сукупності та
приймаючи до уваги, що позивач не
взмозі користуватись належною їй на
праві власності квартирою АДРЕСА_1,
оскільки в ній зареєстровані та
проживають відповідачі, суд прийшов до
висновку, що останніх слід виселити без
надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 321, 386, 391 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в
користь ОСОБА_1 229,40грн. (двісті двадцять
дев'ять гривень 40 копійок) судового
збору, по 76,47 грн. (сімдесят шість
гривень 47 копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду Л.В.
Івасюта