________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/559/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2014 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі: головуючого - судді
Калашнікової О.І.

при секретарі Малярчук О.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім»єю,
визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю, поділ майна,

Встановив,

ОСОБА_1 звернувся до суду з
вимогами ухвалити рішення, яким
встановити факт що ОСОБА_1 і ОСОБА_2
проживали однією сім»єю без реєстрації
шлюбу з 5 січня 2004 року; визнати
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Ford
Fsesta» об»єктами спільної сумісної
власності сторін по справі та визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
квартири і 1/2 частину автомобіля. Після
уточнення позову в судовому засіданні
представники позивача підтримали такі
вимоги: встановити факт спільного
проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією
сім»єю без реєстрації шлюбу з 5 січня 2004
року по 2013 рік; визнати квартиру
АДРЕСА_1 спільної сумісної власності
сторін по справі та визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину квартири.

Представник ОСОБА_2 позов не
визнала.

Суд вислухав сторони, свідків,
вивчив матеріали по справі і встановив
наступне:

ОСОБА_2 громадянка України постійно
проживає і має реєстрацію за місцем
проживання за адресою АДРЕСА_6,
займається підприємницькою діяльністю
- надає послуги шлюбної агенції. З 7
вересня 2002 року по 28 серпня 2013 року
ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з громадянином США ОСОБА_3 (шлюб
було зареєстровано в м.Альбукерк, штат
Нью-Мексико, США), з 6 вересня 2013 року
ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому
шлюбі з громадянином України - ОСОБА_4
(актовий запис про шлюб №559 від 6.09.2013
року, складений Київським відділом
ДРАЦС реєстраційної служби
Харківського МУЮ). ОСОБА_2 має
неповнолітню доньку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якої є ОСОБА_1

ОСОБА_2 на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 25 червня
2005 року.

Позивач стверджує, що з 5 січня 2004 року
він і ОСОБА_2 проживали однією сім»єю,
що вищезазначену квартиру вони купили
на спільні грошові кошти і вимагає
визнати за ним право власності на 1/2
частину квартири.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилався на такі докази: свідоцтво про
народження дитини, квитанції про
оплату комунальних послуг по квартирі
АДРЕСА_2 за червень місяць 2013 року та за
листопад місяць 2012 року (зазначена
квартира також належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
дарування від 2004 року), довіреність
ОСОБА_2 на ім.»я ОСОБА_1 від 28.05.2010 року,
за якою відповідачка уповноважила
позивача здійснити остаточний
розрахунок по кредитному договору,
продати належну їй квартиру за адресою
АДРЕСА_3, довіреність ОСОБА_1 від 2.02.2007
року на ім.»я ОСОБА_2, якою позивач
уповноважив відповідачку керувати
автомобілем марки «Toyota RAV», договір
поруки №10-315 від 11.06.2007 року, за умовами
якого ОСОБА_1 поручився перед ЗАТ
«ПУМБ» за виконання ОСОБА_2 зобов»язань
за кредитним договором від 11.06.2007 року,
відомостями, наданими Банком про
поповнення ОСОБА_1 13.07.2011 року
карткового рахунку ОСОБА_2, квитанції
за 2012 рік по переказ ОСОБА_1 грошових
коштів ОСОБА_2 на утримання дочки,
додаток до договору про надання
телекомунікаційних послуг по квартирі
АДРЕСА_1, укладений 17.02.2010 року між
підприємством «Тенет» і ОСОБА_1, копію
трудової книжки ОСОБА_1, розписки
ОСОБА_1 від 29.05.05 р. і 18.05.05 р. про
отримання грошових коштів від ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 на придбання квартири АДРЕСА_1,
пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11

Відповідачева сторона, не визнаючи
позов ОСОБА_1, стверджувала, що ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 не проживали разом, не мали
єдиного бюджету,не вели спільне
господарство, не підтримували і не
піклувались один про одного, тобто не
проживали однією сім»єю без укладання
шлюбу, що між сторонами з 2004 року
існували дружні стосунки, які виникли
внаслідок спільної роботи (ОСОБА_2
здавала внайм належні їй у м.Одесі
квартири, відповідач надавав їй в цьому
допомогу). У 2005 році ОСОБА_2 у лікарні
м.Одеси була зроблена операція і
протягом 3-х місяців ОСОБА_2 проживала у
належній їй квартирі по АДРЕСА_2, ОСОБА_1
у цей період часто її відвідував і
надавав деяку допомогу (купував харчі,
відвозив до лікарні). На підтвердження
своїх доводів відповідачка посилалась
на такі докази: свідоцтво про укладання
шлюбу з громадянином США ОСОБА_3,
нотаріально посвідчені заяви як ОСОБА_2
та к і ОСОБА_3, якими вони надавали один
одному згоду на придбання та
відчуження нерухомості, набутої у
період шлюбу (заяви за 2005 рік і за 2007
рік), довідку про розірвання шлюбу між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за жовтень 2013 року,
довідку з місця постійного проживання
у м.Харькові, документи, що свідчать про
реєстрацію фізичної особи -приватного
підприємця ОСОБА_2 у м.Харьків і
здійснення підприємницької
діяльності, довідку з дошкільного
закладу, яка свідчить, що малолітня
дочка відповідачки відвідувала
дитячий-садочок у м.Харьків, медичні
документи щодо стану здоров»я дитини,
які також підтверджують постійне
проживання дитини у м.Харькові у період
з 2006 року по 2013 рік, документи, що
свідчать про перенесену відповідачкою
у 2005 році операцію. ОСОБА_2 підтвердила,
що батьком її дитини є ОСОБА_1 і вона -
відповідачка- ніколи не заперечувала
проти спілкування батька з дочкою, тому
коли вона з дитиною приїжджає до Одеси
ОСОБА_1 гуляє з дочкою, купує дитині
іграшки, іноді одяг і взуття, двічі він
відвідував дитину у м.Харькові.

При викладених обставинах суд вважає
позов ОСОБА_1 не підлягаючим
задоволенню з таких підстав:

Регулювання майнових відносин між
фактичною дружиною та чоловіком
закріплене у ст..74 СК України, який діє з
2004 року. Пленум ВСУ у постанові №11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у п.20
роз»яснив «при застосуванні ст..74 СК
України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю». У даному випадку
ОСОБА_2 перебувала у період з 7 вересня
2002 року по 28 серпня 2013 року у
зареєстрованому шлюбі з громадянином
США ОСОБА_3, що підтверджено належними
письмовими доказами. З огляду на
викладене, вимоги позивача про
утворення спільного майна (у вигляді
квартири) у вищезазначений період на
підставі сімейних правовідносин між
ним і відповідачкою не відповідають
вимогам закону.

Керуючись ст.213,214,215, 256,259 ЦПК
України, суд

Вирішив

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову
до ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім»єю, визнання
нерухомого майна спільною сумісною
власністю, поділ майна.

Рішення може бути оскаржене до
Одеського апеляційного суду через
Київський райсуд м.Одеси протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя
Калашнікова О. І.