Справа № 539/223/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Матвієнка В. М.

при секретарі - О.А.Павличенко,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ПАТ "Банк
Ренесанс Капитал" - Д.В. Невечерова,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглядаючи у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ПАТ "Банк Ренесанс Капитал" про захист
прав споживача, визнання зобов"язань
по кредитному договору припиненими,
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовом до АТ «Банк Ренесанс Капитал»
про захист прав споживача, визнання
зобов"язань по кредитному договору
припиненими, відшкодування моральної
шкоди.

У позові вказано, що 03.07.2012 року
між ОСОБА_5 та АТ «Банк Ренесанс
Капитал» укладено кредитний договір №
2, за яким позивачу надано
споживчий кредит на придбання
побутової техніки у розмірі 19 942 грн.
строком на 18 місяців, до 01.01.2014 року.

Згідно цього договору позичальник
зобов"язувався вносити щомісячні
платежі відповідно графіку в розмірі -
1407 грн. 11 коп. до 4 числа календарного
місяця.

03.08.2012р., 04.09.2012 р., 03.10.2012 р. ОСОБА_5
здійснювала платежі по 1407 грн. кожен
раз.

Маючи намір достроково повернути всю
суму кредиту позивачка 10.10.2012 року
звернулася до представника АТ «Банк
Ренесанс Капитал» в м. Лубни
Полтавської області з заявою про
дострокове погашення всієї суми
кредиту, одночасно прохаючи вказати їй
всю суму, що підлягає оплаті. Отримавши
відповідь від представника банку про
розмір не сплаченого кредиту
позивачка 10.12.2012 року здійснила оплату
цієї суми кредиту, що становить - 16 915
грн.

17.10.2012 року. позивачка повторно,
дізнавшись від представника банку про
необхідність доплати для погашення
всієї суми кредиту в розмірі 03 грн. 15
коп., в цей же день оплатила цю суму.

Незважаючи на фактичне виконання умов
кредитного договору від 03.07.2012 року
відповідач 08.11.2013 року звернувся до
ОСОБА_5 з письмовим повідомленням про
необхідність погашення заборгованості
за кредитним договором № 2 від
03.07.2012 року без надання будь - яких
мотивацій своїх вимог.

11.11.2013 р., 19.11.2013р. позивачка зверталася
до відповідача із письмовими заявами
та вимогами щодо надання інформації з
питань виконання нею кредитного
договору, претензій, розрахунку
заборгованості на що відповіді не
отримала.

На теперішній час представники
відповідача систематично по телефону
погрожують, вимагають сплати
заборгованості по кредитному договору,
якої в неї немає.

Позивачка вважає дії відповідача
незаконними, які завдали їй моральної
шкоди в зв'язку з чим прохає суд визнати
кредитний договір № 2 від 03.07.2012
року припиненим з 17.10.2012 року, стягнути
з відповідача 30 000 грн. моральної шкоди
та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивачка
уточнила свої позовні вимоги , прохаючи
суд визнати її зобов"язання по
кредитному договору №2,
укладеного 03.07.2012 року нею з АТ "Банк
Ренесанс Капітал", припиненими з 17.10.2012
року, стягнути моральну шкоду в розмірі
30 000 грн.

та понесені судові витрати, мотивуючи
тим, що заборгованості по кредитному
договору в неї немає.

Представник відповідача позов не
визнав, мотивуючи тим, що позивачка не
дотрималась умов кредитного договору в
частині дострокового погашення
кредиту, не надавши банку відповідної
заяви, чого вимагає п. 2.6 Кредитного
договору. Допускає, що станом на 17.10.2012
року у ОСОБА_5 заборгованості по
кредиту не було. Надходження до банку
коштів внесених ОСОБА_5 03.08.2012р. - 1407 грн.,
04.09.2012р. - 1407 грн., 03.10.2012р.- 16915грн., 17.10.2012р.
- 03 грн. 15 коп. підтверджує. В зв"язку з
відсутністю заяви про дострокове
погашення кредиту банк отриману суму
коштів від ОСОБА_5 спрямував на
погашення заборгованості згідно з
графіком платежів включно по 01.01.2014
року.

Представник третьої особи
Полтавського обласного осередку ВГО
"УАЗПД" підтримав позовні вимоги
ОСОБА_5, вважаючи їх правомірними.

Дослідивши обставини, докази справи,
заслухавши пояснення сторін суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Встановлено, що 03.07.2012 року між ОСОБА_5
(позичальник) та АТ «Банк Ренесанс
Капитал» (на теперішній час ПАТ «Банк
Ренесанс Капитал») укладено кредитний
договір № 2, відповідно до
п. 2.1. якого банк надає позичальнику
кредит, вказаний в п. 2.2. Пропозиції на
споживчі цілі, визначені в п. 2.1.2.
договору в порядку, передбаченому п. 2.2.
договору, а позичальник зобов'язується
сплатити разову комісію, своєчасно та у
повному обсязі виплачувати кредитору
проценти за користуванням кредиту та
комісію, використовувати його за
цільовим призначенням, виконувати інші
умови договору, повернути кредит
частинами в сумах та терміни, визначені
у графіку платежів, але в будь-якому
випадку не пізніше останнього дня
строку кредиту, вказаного в п. 2.4.
пропозиції.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.4. Пропозиції
сума кредиту складає 19 942 грн. 00 коп., в
тому рахунку з метою сплати товару 16 900
грн. 00 коп., для оплати договору
страхування 3 042 грн. 00 коп.

Згідно з графіком платежів (додаток до
договору № 2 від 03.07.2012 року)
позичальник зобов'язувався 4-го числа
кожного місяця протягом періоду з
04.08.2012 року по 04.01.2014 року сплачувати
суму платежу за розрахунковий період - 1
407 грн. 11 коп., який включав: погашення
основної суми кредиту, проценти за
користування кредитом, комісію за
обслуговування кредиту. Останній
платіж позичальник повинен був
сплатити 04.01.2014 року в сумі 1 407 грн. 06
коп. Зміни до тексту цього договору не
вносилися.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 8 ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

У договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2)
детальний розпис сукупної вартості
кредиту для споживача (у процентному
значенні та грошовому виразі) з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх послуг
(реєстратора, нотаріуса, страховика,
оцінювача тощо), пов'язаних з
одержанням, обслуговуванням,
погашенням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо
кредит видаватиметься частинами, дати
і суми надання таких частин кредиту та
інші умови надання кредиту; 4) право
дострокового повернення кредиту; 5)
річна відсоткова ставка за кредитом; 6)
умови дострокового розірвання
договору; 7) інші умови, визначені
законодавством.

Споживач має право достроково
повернути споживчий кредит, у тому
числі шляхом збільшення суми
періодичних виплат.

Якщо споживач скористався правом
повернення споживчого кредиту шляхом
збільшення суми періодичних виплат,
встановлених в абзаці першому цієї
частини, кредитодавець

зобов'язаний здійснити відповідне
коригування кредитних зобов'язань
споживача у бік їх

зменшення.

Споживач у разі дострокового
повернення споживчого кредиту сплачує
відсотки за користування кредитом та
вартість всіх послуг, пов'язаних з
обслуговуванням та погашенням кредиту,
за період фактичного користування
кредитом.

Кредитодавцю забороняється відмовляти
споживачу в прийнятті платежу у разі
дострокового повернення споживчого
кредиту.

Кредитодавцю забороняється
встановлювати споживачу будь-яку
додаткову плату, пов'язану з
достроковим поверненням споживчого
кредиту. Умова договору про надання
споживчого кредиту, яка передбачає
сплату споживачем будь-якої додаткової
плати у разі дострокового повернення
споживчого кредиту, є нікчемною.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що за своєю правовою природою
кредитний договір № 2 від 03.07.2012
року є договором про надання
споживчого кредиту, а отже на нього
розповсюджуються вимоги ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів», зокрема, щодо
права споживача достроково повернути
споживчий кредит, у тому числі шляхом
збільшення суми періодичних виплат,
обов'язку кредитодавця в цьому випадку
здійснити відповідне коригування
кредитних зобов'язань споживача у бік
їх зменшення, правило щодо сплати
відсотків за користування кредитом та
вартість всіх послуг, пов'язаних з
обслуговуванням та погашенням кредиту,
за період фактичного користування
кредитом, заборони кредитодавця
відмовляти споживачу в прийнятті
платежу у разі дострокового повернення
споживчого кредиту. Відповідно до
ст. 531 ЦК України боржник має право
виконати свій обов"язок достроково,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства або
випливає із суті зобов"язання чи
звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що кредитним
договором № 2 від 03.07.2012 року у
відповідності до вказаних вимог закону
визначено порядок дострокового
погашення споживчого кредиту.

Так, пунктом 2.6.3 договору № 2 від
03.07.2012 року встановлено порядок
дострокового погашення кредиту.

Добутими судом доказами щодо обставин
виконання вимог спірного договору
встановлено наступне.

Банк свої зобов'язання виконав, надавши
споживчий кредит ОСОБА_5, що
підтверджується позивачкою.

Відповідно до умов кредитного договору
03.08.2012 року, 04.09.2012 року, 03.10.2012 року
позивачка здійснила перерахунок
відповідачу суми платежів по 1 407 грн. 00
коп., що підтверджується відповідними
копіями квитанцій, листом відповідача
від 19.11.2012 року поясненнями сторін (а.с.
9-12).

10.10.2012 року з метою дострокового
погашення заборгованості за кредитним
договором позивачка звернулася до
представника АТ «Банк Ренесанс
Капитал» в м. Лубни Полтавської області
з заявою про дострокове погашення
всієї суми кредиту, одночасно прохаючи
вказати їй всю суму, яка підлягає
оплаті.

Отримавши відповідь від представника
банку ОСОБА_6 про розмір не сплаченої
суми кредиту, позивачка 10.12.2012 року
здійснила оплату цієї суми кредиту, що
становить - 16 915 грн.

17.10.2012 року позивачка від представника
банку дізналася, що для погашення всієї
суми кредиту їй необхідно доплатити 3
грн. 15 коп. і в цей же день оплатила цю
суму, що підтверджується копіями
квитанцій, листом, довідкою
відповідача, поясненнями сторін, ( а.с.9,
13, 14).

Згідно з пунктами 2.4.3., 2.4.4. договору
банк здійснює списання коштів, що
надійшли від позичальника з рахунку
банку з метою дострокового погашення
заборгованості за кредитним договором
- в дату, вказану у відповідній заяві
позичальника. Датою погашення
заборгованості за кредитним договором
є дата списання банком у терміни,
визначені в пункті 2.4.3. договору з
рахунку банку коштів у розмірах такої
заборгованості та зарахування їх на
відповідні рахунки в банку по обліку
заборгованості позичальника.

Таким чином, позивачка погасила
заборгованість відповідно до умов
вказаного договору.

В заперечення на позов відповідач
вказує на те, що в порушення вимог
кредитного договору

позивачка не зверталася з відповідною
заявою до відповідача, саме тому сума
коштів, яка надійшла від позивачки не
були зарахована в рахунок дострокової
оплати по договору, а обліковувалася на
рахунку до їх списання банком з метою
погашення строкової заборгованості за
договором в терміни, визначені
графіком платежів.

Відповідні факти щодо не зарахування
суми дострокової сплати
заборгованості знайшли своє
підтвердження в матеріалах справи, а
саме, як вбачається з
довідки-розрахунку, наданої позивачем,
сума сплаченого позивачкою платежу
дійсно була розподілена з жовтня 2012
року по жовтень 2013 року в розмірах : 1107
грн 84 коп. - 1107 грн 94 коп. в місяць.

Проте, суд критично оцінює доводи
позивача щодо неподання заяви про
дострокове погашення кредиту та вважає
незаконними дії відповідача щодо
такого зарахування коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що кредитний
договір № 2 від 03.07.2012 року не
містить правила, за яким копія поданої
заяви або інший документ, який би
засвідчував факт подачі заяви
надавався споживачу, а тому відповідні
докази в підтвердження такого факту
позивач надати не має можливості.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснив, що 17.10.2012 року він разом
з позивачкою прибув до приміщення ПАТ
"Банк Ренесанс Капитал" з метою
дострокового погашення кредиту, де
позивачка подала заяву представнику
банка ОСОБА_6 про дострокове погашення
кредиту. Дізнавшись від ОСОБА_6 про суму
необхідної для дострокового погашення
кредиту остання перерахувала вказану
суму на рахунок банку. ОСОБА_5 оплатила
невелику суму , близько 5 грн.

Показання свідка співпадають з датами
проведення останніх платежів за
договором та сумами, які
перераховувалися.

Показання свідка ОСОБА_6 про те що
ОСОБА_5, не подавала заяву на дострокове
погашення кредиту , що вона їй не
говорила про розмір суми необхідної
для дострокового погашення кредиту суд
оцінює критично і такі показання
спростовуються поясненнями свідка
ОСОБА_7, бухгалтерськими документами за
якими підтверджується оплатою
позивачкою конкретних сум по кредиту (
включно і копійки ) в дні нею
відвідування представника банку
ОСОБА_6

Крім того, на вчинення дій щодо
дострокового погашення кредиту вказує
і той факт, що сума коштів, які двома
останніми платежами здійснила
позивачка відповідає сумі
заборгованості позивачки за період
фактичного користування кредитом, що
включає суму кредиту, процентів та
комісії саме на час звернення до банку.
Розрахунок вказаної суми самостійно
позивачкою є вкрай складним.

Представник відповідача не
заперечував, що після сплати
останнього платежу позивачка повністю
погасила суму кредиту, процентів та
комісії, розраховану станом на дату
звернення.

Такі обставини підтверджують той факт,
що про суму своєї заборгованості
позивачка могла дізнатися від
відповідача тільки після звернення до
нього з відповідною заявою.

Відповідач також зазначає, що через
неповну сплату суми платежів в перші
три місяці (1 407 грн. 00 коп. замість 1 407
грн. 11 коп., різниця 11 коп.) у позивачки
виникла заборгованість на цю суму.

Доводи відповідача спростовуються
наданим ним довідкою-розрахунком
заборгованості, в якій вказується, що
сума просрочки в розмірі - 36 коп.,
погашена 10.10.2012 року.

Такі обставини також підтверджують той
факт, що остаточні розрахунки з
відповідачем здійснювалися 10.10.2012 року.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що після сплати останнього
платежу позивачка виконала свої
обов'язки за договором, а тому
зобов'язання за кредитним договором
припинилися з 17.10.2012 року.

Також судом встановлено, що Банк по
теперішній час не звертався до суду з
позовом про стягнення заборгованості
по кредитному договору з ОСОБА_5

Виходячи з вищенаведеного суд вважає,
що позов в цій частині підлягає
задоволенню.

Разом із тим, суд не знаходить підстав
для задоволення позову в частині
стягнення моральної шкоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 31.03.1995 р. N 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній
особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються судами, зокрема: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її
положень; у випадках, передбачених
статтями 7, 440(1) ЦК та іншим
законодавством, яким встановлено
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, що підпадають під дію
Закону "Про захист прав споживачів" чи
інших законів, якими врегульовано
такі зобов'язання і передбачено
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Аналіз норм ЗУ «Про захист прав
споживачів» дає підстави для висновку,
що у спорах про захист прав споживачів
чинне цивільне законодавство
передбачає відшкодування моральної
шкоди у тих випадках, якщо така завдана
майну споживача або шкода завдана
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю. Відповідні факти
позивачкою не доведені.

Правовідносини, що виникли між
сторонами в розглядуваній справі, є
договірними, тому відшкодування
моральної шкоди у випадку їх порушення
законом не передбачено, а тому в
задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх
інтересів відповідає вимогам ст. 16 ЦК
України.

Згідно ст. 1 ЗУ "Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах" . Розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

На час розгляду справи вартість однієї
години праці адвоката складала з 17.01.
2014 року по 31.03.2014 р. - 487,2 грн. ( 1218 * 40 : 100=
487,2).

Згідно журналів судових
засідань, адвокат ОСОБА_1 , як
представник позивача ОСОБА_5 приймав
участь у судових засіданнях 03.02.2014р. - 4
хвл, 18.02.2014р. - 154 хвл., 18.03.2014р. - 3 хвл.,
31.03.2014р. - 128 хвл. , а всього - 289 хвл.

З урахуванням вимог ст. 1 ЗУ "Про
граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" , вартості
однієї години праці адвоката,
тривалістю його участі у судових
засіданнях розмір компенсації за
надання правової допомоги ОСОБА_1
складає - 487,2 *289:60 = 2347 грн. Враховуючи
надані письмово підтверджуючі
документи про вартість сплаченої суми
позивачем 2000 грн. за надання правової
допомоги ОСОБА_1 , що позовні вимоги
підлягають задоволенню наполовину суд
приходить до висновку, що розмір
вартості наданої правової допомоги
становить - 1173 грн. , яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачки.

Згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до
витрат , пов"язаних з розглядом справи,
належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
якщо позов задоволено частково , судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи, що позивачка звільнена від
сплати судового збору , як споживач
судові витрати у вигляді судового
збору підлягають стягненню на користь
держави .

Керуючись ст.ст. 11, 16, 526, 531,
598, 599, 1046,1047 ЦК України,

ст.ст. 10, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215
ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ПАТ "Банк
Ренесанс Капитал" про захист прав
споживача , визнання зобов"язань по
кредитному договору припиненими,
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Визнати зобов"язання ОСОБА_5 по
кредитному договору №2
укладеного 03.07.2012 року між АТ "Банк
Ренесанс Капітал" та ОСОБА_5
припиненими з 17.10.2012 року .

В частині позовних вимог щодо
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Банк Ренесанс Капитал" на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Банк Ренесанс Капитал" на
користь ОСОБА_5 1173 грн. за надання
правової допомоги.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його проголошення
через суд першої інстанції.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Матвієнко В. М.