Справа №487/6264/13-ц 27.03.2014 27.03.2014 27.03.2014
Провадження № 22ц/784/981/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 лютого 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
стягнення моральної шкоди.

Ухвалами суду від 13 січня та 7 лютого 2014
року до участі у справі як
співвідповідачів було залучено ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що він та відповідач ОСОБА_4 є
співвласниками по ? частки квартири
АДРЕСА_1. Крім того, він є власником
квартир АДРЕСА_3,АДРЕСА_4 зазначеного
будинку, а ОСОБА_4 - квартири АДРЕСА_5.
Також, він та відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 є
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1. При цьому відповідачі
систематично створюють йому перешкоди
в користуванні власністю та
прибудинковою територією, шляхом
ненадання ключів від в'їзних воріт та
одного з приміщень квартири АДРЕСА_1.
Рішення про встановлення автоматичних
воріт та кодового замку на хвіртці було
прийнято без його згоди всіма
співвласниками двору. Після
встановлення воріт ані ключів від них,
ані комбінації коду йому зазначені
особи не надали, в зв'язку з чим він не
може потрапити на територію
домоволодіння, а як наслідок,
реалізувати в повній мірі своє право на
безперешкодне користування та
розпорядження своєю власністю.

Посилаючись на викладене, позивач з
урахуванням уточнень до позовної
заяви, просив зобов'язати відповідачів
не чинити йому перешкоди в
користуванні спільним подвір'ям по
АДРЕСА_1 та передати ключі і повідомити
код від воріт домоволодіння,
зобов'язати ОСОБА_4 надати йому право
користування квартирою АДРЕСА_1 для
чого передати ключі від квартири
АДРЕСА_1. Також стягнути з ОСОБА_4
моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 лютого 2014 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 передати ОСОБА_2 ключ від воріт
домоволодіння по АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
на користь ОСОБА_2 по 100,00 грн. з кожного
в рахунок відшкодування моральної
шкоди. В задоволенні іншої частини
позовних вимог, а також вимог до ОСОБА_5
відмовлено. Між сторонами розподілено
судові витрати.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4
просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішенням, яким відмовити
в задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Порушення цивільного права - це
результат протиправних дій, внаслідок
чого воно зазнало зменшення або
ліквідації, що позбавляє його носія
можливості здійснити, реалізувати це
право повністю або частково.

За змістом ст. 3 ЦПК України
будь-яка особа може звернутися до суду
з позовом із необхідністю захисту
свого права.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивних
прав розуміють закріплені законом
матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених прав та вплив на
правопорушника.

Згідно до ст. 369 співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

За положеннями ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 та
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 є співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_1, зокрема
ОСОБА_2 є власником квартир
АДРЕСА_3,АДРЕСА_4 та разом з ОСОБА_4 є
співвласником по ? частки квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9, 19, 23, 25, 30, 76).

Територія подвір'я по АДРЕСА_1
огороджена, вхід здійснюється через
хвіртку та в'їзні ворота (а.с. 22).

22 серпня 2012 року загальними зборами
мешканців двору по АДРЕСА_1 на
посаду управляючого було затверджено
відповідача по справі - ОСОБА_5 (а.с. 76).

17 січня та 22 лютого 2013 року
відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, як мешканцями будинку
АДРЕСА_1 на зборах було прийнято
рішення про виготовлення та
встановлення нових воріт з
автоматичним відкриванням для в'їзду
на територію подвір'я. Позивач на
зазначених зборах присутнім не був,
свою згоду на встановлення воріт не
надавав (а.с. 77,78).

З актів, що складені позивачем у
присутності іншої особи, вбачається,
що 2 та 3 липня 2013 року в денний час
позивач був не в змозі потратити на
територію подвір'я по АДРЕСА_1 для
відвідування своїх квартир, оскільки
в'їзні ворота були закриті. За
відсутністю у нього ключа та коду від
воріт, він був позбавлений можливості
заїхати на територію двору та
здійснити доступ до своїх квартир (а.с.
52,53).

З огляду на наведені правові норми та
встановлені судом обставини, колегія
суддів погоджується з висновками суду,
що з боку відповідачів - співвласників
будинку АДРЕСА_1 мало місце порушення
прав позивача щодо вільного доступу до
свого нерухомого майна, а відтак суд
підставно поновив порушені права
позивача шляхом зобов'язання
відповідачів надати позивачу ключ від
в'їзних воріт.

Саме дії відповідачів щодо
встановлення нових воріт для в'їзду на
подвір'я будинку АДРЕСА_1 позбавило
позивача, як власника та співвласника
квартир, що знаходяться в зазначеному
будинку, вільного доступу у будь-який
час до свого нерухомого майна, визнані
судом протиправними.

Доводи апеляційної скарги про те, що
вхід та в'їзд на подвір'я може
здійснювати ще й через інші ворота не
заслуговують на увагу, оскільки
співвласник майна має право на свій
розсуд користуватися будь-яким входом
на подвір'я для вільного доступу до
своєї власності та не може бути
обмежений у виборі такого права.

Посилання відповідача ОСОБА_4 що суд
першої інстанції фактично зобов'язав
відповідачів за власні кошти
виготовити ключ від воріт для передачі
позивачу, не можуть бути прийняті до
уваги, так як районний суд зобов'язав
відповідачів передати позивачу ключ
від в'їзних воріт, проте яким чином
відповідачі отримають такий ключ не
зазначав. Покладення такого обов'язку
є наслідком прийнятого загального
рішення відповідачів без згоди ОСОБА_2
на встановлення нових воріт.

При виникненні у відповідачів
матеріальних вимог до ОСОБА_2,
пов'язаних з поліпшенням умов для
зберігання власного майна, спір може
бути вирішено в порядку, передбаченому
нормами цивільно-процесуального
законодавства.

Між тим, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення моральної шкоди, виходив з
протиправності дій всіх співвласників,
однак при цьому залишив поза увагою, що
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди були конкретизовані позивачем
та пред'явлені тільки до відповідача
ОСОБА_4

За такого, районний суд відповідно до
правил, встановлених ст. 11 ЦПК України,
вийшов за межі позовних вимог та
помилково розглянув позовні вимоги
щодо грошового відшкодування
моральної шкоди стосовно всіх
співвласників.

Щодо позовних вимог про стягнення
грошового відшкодування моральної
шкоди саме з ОСОБА_4 за протиправність
дій, пов'язаних з встановленням нових
воріт, що створило перешкоди у
вільному доступі до особистого
нерухомого майна позивача, то такі
вимоги задоволенню не підлягають з
огляду, на те, що рішення про
виготовлення та встановлення нових
воріт приймалося всіма співвласниками.

На підставі викладеного, з огляду
на положення ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
рішення суду першої інстанції на
підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню в частині вирішення
позовних вимог щодо стягнення
моральної шкоди з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог. В іншій частині рішення
суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягає зміні рішення суду в частині
розміру судового збору, сума якого
повинна бути зменшена пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
саме з 62 грн. 88 коп. до 22 грн. 94 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 УПК
України, колегія суддів.

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 21 лютого 2014 року
в частині стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь
ОСОБА_2 по 100 грн. моральної шкоди з
кожного в рахунок відшкодування
моральної шкоди скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_4 на
його користь 10 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Зазначене рішення в частині
стягнення судового збору змінити,
зменшивши суму судового збору, що
підлягає стягненню, з 62 грн. 88 коп. до 22
грн. 94 коп.

В іншій частині вказане рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді