АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1275/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» березня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 19 березня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання договору оренди, виселення
і погашення заборгованості по орендній
платі,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 через свого
представника звернулася до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_1. В
обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що 01.05.2008 року між нею та ОСОБА_1
укладено договір оренди квартири
АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі
договору дарування від 17.01.2007 року
строком до 01.05.2010 рік, який за взаємною
згодою сторін неодноразово
подовжувався. Розмір орендної плати
визначено в сумі 5000,00 грн. на місяць.
Вказала, що з червня 2011 року плата за
користування майном відповідачем не
вносилася, у зв'язку з чим станом на
31.10.2012 року виникла заборгованість в
сумі 79000,00 грн., на яку ОСОБА_2 нарахувала
3% річних в сумі 1670, 14 грн. та інфляційні
в сумі 484,72 грн. Просила стягнути з
ОСОБА_1 на її користь 79000,00 грн.
основного боргу, 484,72 грн. інфляційні та
1670,14 грн. - 3% річних, визнати договір
оренди від 01.05.2008 року розірваним,
виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 та
судові витрати покласти на
відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 19 березня
2013 року позов ОСОБА_2 - задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
79000,00 грн. - основного боргу, 484,72 грн. -
збитків від інфляції та 1670,14 грн. - три
проценти річних; визнано договір
оренди від 01.05.2008 року розірваним;
виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1;
судові витрати покладено на ОСОБА_1

Ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 09 грудня 2013 року
заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 19 березня 2013 року -
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним
рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просив заочне рішення
суду - скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
При цьому посилався на неповне
з`ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки
доказам у справі, не звернув уваги на
те, що його не було належним чином
повідомлено про час та місце розгляду
справи, у зв`язку з чим він був
позбавлений надати суду свої
заперечення, пояснення та докази. За
весь час його проживання в квартирі ним
здійснено поліпшення приміщення на
загальну суму більше 121 000,00 грн., що він
має право вимагати зарахування
вартості таких поліпшень як оплату за
орендну плату. Зазначив, що позивач
навмисно ухилявся від нотаріального
посвідчення договору оренди квартири з
метою ухилення від сплати податків.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити, рішення
суду - залишити без змін з наступних
підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з обставин справи
та вимог закону.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві
власності на підставі договору
дарування від 17.01.2007 року. 01.05.2008 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір
оренди спірної квартири строком до
01.05.2010 року, який подовжено до 01.10.2012
року. Щомісячний розмір орендної плати
визначено в сумі 5000,00 грн., яку ОСОБА_1
регулярно сплачував до червня 2011 року.
Із акту взаємних розрахунків та
розрахунку вбачається, що з 01.07.2011 року
по 31.10.2012 року заборгованість по
орендній платі склала в сумі 79000,00 грн.
Сума нарахованого індексу інфляції та 3
відсотків річних за 16 місяців склала
відповідно 484,72 грн. та 1670,14 грн., про що
повідомлено ОСОБА_1 24.10.2012 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та
її представник не заперечували проти
строку дії договору, фактично визнали
суму та пояснили, що під час проживання
в спірній квартирі ОСОБА_1 здійснив її
поліпшення та купував меблі на суму
біля 80000,00 грн. і відносно цього 30.03.2010
року укладено між ним та ОСОБА_2
додаткову угоду.

ОСОБА_2 та її представник в свою чергу в
суді апеляційної інстанції пояснили,
що ніякої додаткової угоди вона з
ОСОБА_1 не укладала, ніякої угоди вона
не підписувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 815 ЦК України
наймач не має права провадити
перевлаштування та реконструкцію
житла без згоди наймодавця та
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за житло.

Із договору оренди від 01.05.2008 року не
вбачається, що ОСОБА_1 мав право на свій
розсуд без згоди власника спірної
квартири робити поліпшення або
купувати меблі за рахунок орендної
плати. Із наданої в суді апеляційної
інстанції додаткової угоди від 30.03.2010
року не вбачається, які поліпшення, які
меблі, на яку суму придбано ОСОБА_1 та
яку суму зараховано в рахунок орендної
плати, тому посилання ОСОБА_1 на те, що
між ним та ОСОБА_2 існувала
домовленість щодо зарахування в
орендну плату зроблених ним в спірній
квартирі поліпшень та меблів, тому він
не має перед ОСОБА_2 заборгованості,
судовою колегією не приймаються,
оскільки ці посилання не ґрунтуються
на матеріалах справи та вимогах закону.
Належних та допустимих доказів щодо
цього матеріали справи не містять і в
суді апеляційної інстанції їх не
надано. Оглянуті в судовому засіданні
надані ОСОБА_1 документи не свідчать
про існування згоди між сторонами. Будь
- яких клопотань щодо проведення
судових експертиз в судовому засіданні
сторонами не заявлялося.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що
розмір плати за користування житлом
встановлюється у договорі найму житла.
Наймач вносить плату за користування
житлом у строк, встановлений договором
найму житла. Якщо строк внесення плати
за користування житлом не встановлений
договором, наймач вносить її щомісяця.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо іншіий розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Із договору оренди спірної квартири
від 01.05.2008 року вбачається, що його
укладено до 01.05.2010 року, який подовжено
до жовтня 2012 року з щомісячною орендної
платою в розмірі 5000,00 грн. Із матеріалів
справи вбачається, що з липня 2011 року
ОСОБА_1 орендну плату не сплачував,
заборгованість з 01.07.2011 року по 31.10.2012
року склала з урахуванням індексу
інфляції та 3 відсотків річних в сумі
81154,86 грн., яку суд першої інстанції
правомірно стягнув.

Відповідно до ч. 2 ст. 825 ЦК України
договір найму житла може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
наймодавця у разі невнесення наймачем
плати за житло за шість місяців, якщо
договором не встановлений більш
тривалий строк, а при
короткостроковому наймі - понад два
рази.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 не сплачував орендну плату з
липня 2011 року, а продовжував проживати
в спірній квартирі до жовтня 2012 року.

В суді апеляційної інстанції сторони
не заперечували, що фактично орендні
відносини припинилися з жовтня 2012 року,
проте в спірній квартирі знаходилися
його речі, тому вимоги ОСОБА_2 про
визнання договору розірваним з
виселенням ОСОБА_1 із спірної квартири
є законними та обґрунтованими.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, дослідивши обставини справи
повно, надавши доказам належну оцінку
дійшов обґрунтованого висновку щодо
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
79000,00 грн. - основного боргу, 484,72 грн. -
збитків від інфляції та 1670,14 грн. - трьох
процентів річних, визнання договору
оренди від 01.05.2008 року розірваним та
виселення ОСОБА_1 з спірної квартири.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для зміни або
скасування не вбачається. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308,
ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 19 березня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: