Справа № 1324/2-344/11
інстанції:Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/87/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника ТзОВ «ІнтерТрансТур»
Шемеляк Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІнтерТрансТур» на рішення
Трускавецького міського суду
Львівської області від 15 березня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ТзОВ «ІнтерТрансТур», третя
особа - ОСОБА_7, про відшкодування шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із вищезазначеним позовом. Свої
позовні вимоги мотивує тим, що 18.02.2011
року о 19 години 20 хвилин з вини водія
ОСОБА_7, який керував маршрутним
автобусом марки «YOYZIZ ZT 6710» (YOUYI),
реєстраційний номер НОМЕР_1, власником
якого є ОСОБА_4, по вул. Дрогобицькій в м.
Трускавці Львівської області сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої пошкоджений
транспортний засіб марки
«Опель-Омега», реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким керував він - ОСОБА_2 та
розпоряджався на підставі довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу Львівської області ОСОБА_8 14.04.2010
року за реєстровим № 226 на спеціальному
бланку нотаріальних документів ВМР №
660480. Згідно звіту № А-00086 про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого власнику колісного
транспортного засобу, вартість
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу марки
«Опель-Омега», реєстраційний номер
НОМЕР_2 становить 38014,91 грн. У зв'язку з
відмовою відповідача добровільно
відшкодувати заподіяну матеріальну
шкоду, він змушений звернутись до суду
про примусове стягнення з нього
заподіяної шкоди. Крім цього, він
зазнав моральної шкоди, оскільки був
позбавлений можливості користуватися
своїм транспортним засобом, яку оцінює
в сумі 20000 грн.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «ІнтерТрансТур» на
користь ОСОБА_2 38417,91 грн. матеріальної
шкоди.

Стягнуто з ТзОВ «ІнтерТрансТур» на
користь ОСОБА_2 120 витрат на
інформаційно-технічне забезпечення та
384,18 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з
обмеженою відповідальністю
«ІнтерТрансТур» в особі директора
ОСОБА_9, який в апеляційній скарзі
зазначає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, таке
ухвалене з невірним застосуванням
матеріального та процесуального права,
що є підставами для його скасування
відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України. Процесуальні порушення
полягали в тому, що в первинних
позовних вимогах позивач не ставив
питання про стягнення суми коштів з
його підприємства та про залучення до
участі в справі в якості відповідача
підприємство не повідомлялось, що є
порушенням ст. 33 ЦПК України. Суд під
час розгляду справи порушив вимоги ст.
ст. 74-77 ЦПК України, якими передбачено
надіслання судових повісток учасникам
процесу, оскільки жодного разу не
повідомив відповідача про судове
засідання. Просить рішення суду
скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника ТзОВ «ІнтерТрансТур»
Шемеляк Г.Т., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скаргу слід відхилити, виходячи з
наступного.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції
України, всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Якщо спірні правовідносини не
врегульовані законом, суд застосовує
закон, що регулює подібні за змістом
відносини (аналогія закону), а за
відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права). Відповідно до ч. 6 ст. 130
ЦПК України, якщо спір не врегульовано
у порядку, визначеному частиною
третьою цієї статті, суд вирішує
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Статтею 398 ЦК України передбачено, що
право володіння виникає на підставі
договору з власником або особою, якій
майно було передане власником, а також
на інших підставах, встановлених
законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року № 6 у п. 4 роз'яснено, що під
володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав ( договору оренди, довіреності
тощо).

Отже, для вирішення питання про
притягнення тієї чи іншої особи до
відшкодування шкоди за ст. 1187 ЦК
України суду необхідно визначити дві
основні ознаки володільця
транспортного засобу: юридичну та
матеріальну (фактичну), тобто, виявити
того, хто фактично володіє цим
транспортним засобом (а саме, здійснює
його експлуатацію, використання,
зберігання та утримання) та відповідні
правові підстави такого володіння.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Постановою Трускавецького міського
суду Львівської області по справі №
3-1324-576/11 від 22.07.2011 року, яка набрала
законної сили, ОСОБА_7 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. Даною постановою встановлено, що
громадянин ОСОБА_7, 18.02.2011 року, о 19.20 год.
у м. Трускавці по вул. Дрогобицькій
керуючи автомобілем YOUYI, реєстраційний
номер НОМЕР_1, під час повороту ліворуч
не переконався, що це буде безпечно для
інших учасників руху і не створить
перешкод для інших учасників руху,
здійснив зіткнення з автомобілем Opel
Omega, д.н.з. НОМЕР_2, через що транспортні
засоби отримали механічні пошкодження
(а.с. 48).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

У частині 1 ст. 1187 ЦК України визначено,
що джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно звіту про оцінку вартості
матеріального збитку, завданого
власнику колісного транспортного
засобу № А - 00086, вартість матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу марки «Оpel-Omega»,
реєстраційний номер НОМЕР_2 становить
38017,91 грн. (а.с. 11-26)

Висновок № 4606 судової
автотоварознавчої експертизи по
цивільній справі № 2-1324-344/11, складений
27.04.2012 року експертом Львівського НДІ
судових експертиз Білим О.О., міський
суд до уваги не взяв, оскільки згідно
даного висновку огляд транспортного
засобу проводився після
відновлюваного ремонту автомобіля, та
згідно даних висновку вартість
відновлюваного ремонту вища за
вартість автомобіля до ремонту.

Лист «ІнтерТранс Тур» за № 95 від 06.11.2012
року про те, що транспортний засіб
марки «YOYZIZ GT 6710» реєстраційний номер
НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4,
станом на 18.02.2011 року у володінні ТзОВ
«Інтертранстур» не перебував, судом до
уваги також не взято, оскільки він
спростовується матеріалами справи про
адмінправопорушення, відповідно до
яких ОСОБА_7 являється водієм ТзОВ
«Інтертранстур» та здійснював рейс на
рейсовому автобусі YOUYI, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що ТзОВ «Інтертранстур» є
належним відповідачем по справі, що
підтверджується: поясненнями
відповідача ОСОБА_4, відповідно до яких
автобус марки YOUYI, реєстраційний номер
НОМЕР_1 перебував в оренді ТзОВ
«Інтертранстур»; ліцензійною карткою
серії НОМЕР_3 до ліцензії серії НОМЕР_4,
щодо дозволу на внутрішні перевезення
пасажирів автомобільним транспортом
загального користування, строк дії
якої з 27.05.2010 року по 03.08.2012 року,
ліцензіатом якої є ТзОВ
«Інтертранстур»; дорожнім листом №
264688, виданим 18.02.2011 року ТзОВ
«Інтертранстур» на автобус
реєстраційний номер якого НОМЕР_1, на
водія ОСОБА_7 (а.с. 127,128).

У п. 4 постанови Пленуму Верховного суду
України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», роз'яснено, під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо). Не
вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор і
т.ін.).

Враховуючи вищенаведене, те що в даному
випадку експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки - автобуса марки
YOUYI, реєстраційний номер НОМЕР_1
здійснювало ТзОВ «Інтертранстур»,
міський суд прийшов до правильного
висновку, що позов в частині стягнення
матеріальної шкоди, слід задовольнити,
а саме: стягнути з ТзОВ «Інтертранстур»
на користь ОСОБА_2 38417,91 грн.
матеріальної шкоди, оскільки дана сума
підтверджена звітом про оцінку
вартості матеріального збитку.

Оскільки позивачем не представлено
суду доказів про заподіяння йому
моральної шкоди, тому суд першої
інстанції дійшов висновку, що в частині
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди, слід відмовити.

Наведене об'єктивно стверджується
зібраними та оціненими судом доказами,
які знайшли своє підтвердження в
матеріалах справи та рішенні.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками міського суду, оскільки суд
вірно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Посилання апелянта на те, що про
залучення до участі в справі в якості
відповідача підприємство не
повідомлялось, що є порушенням ст. 33 ЦПК
України, суд під час розгляду справи
порушив вимоги ст. ст. 74-77 ЦПК України,
якими передбачено надіслання судових
повісток учасникам процесу, оскільки
жодного разу не повідомив відповідача
про судове засідання, спростовуються
протоколом судового засідання від 26
жовтня 2012 року (а.с. 129), з якого
вбачається, що цього числа суд першої
інстанції ухвалив про залучення до
участі у даній справі в якості
співвідповідача ТзОВ «Інтертранстур»,
надісланою на адресу ТзОВ
«Інтертранстур» повісткою про місце і
час слухання цієї справи (а.с. 144).

Не заслуговують на увагу та
спростовуються матеріалами справи і
посилання представника апелянта на те,
що позивач ОСОБА_2 не має права на
відшкодування збитків, оскільки не є
власником пошкодженого внаслідок ДТП
автомобіля марки Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_2, -
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 ЦК України
речовим правом на чуже майно є право
володіння.

Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має
речове право на чуже майно, має право на
захист цього права, у тому числі і від
власника майна, відповідно до положень
глави 29 ЦК України.

Доказами, що підтверджують правову
підставу володіння автомобілем, можуть
бути свідоцтво про реєстрацію
автомобіля або документ, що
підтверджує право користування
вказаним автомобілем.

Як вбачається з нотаріально
посвідченої довіреності від 14 квітня
2010 року ОСОБА_11 уповноважила ОСОБА_2
продати, передати в позичку або в
оренду належний їй на праві свідоцтва
про реєєстрацію транспортного засобу
автомобіль марки Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_2, а
також вчиняти всі інші юридично
значимі дії, передбачені цією
довіреністю, в тому числі і на
одержання ним належні їй грошові суми,
у випадку спричинення автомобілю
пошкодження іншими особами в
результаті дорожньо-траспортної
пригоди чи заподіяння шкоди (а.с. 6).

Тимчасовий реєстраційний талон ДАП №
317053 також свідчить про те, що автобус
марки YOUYI, реєстраційний номер НОМЕР_1
зареєстрований за відповідачем ТзОВ
«Інтертранстур» (а.с. 127).

Інші докази та обставини, на які
посилається директор ТзОВ
«Інтертранстур» в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні, судом
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІнтерТрансТур» відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 15 березня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.