Справа № 736/205/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м.
Корюківка

Корюківський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Кутового Ю.С.,

при секретарі - Луцук Ю.В.,

позивача за первісним позовом
(відповідача за зустрічним) - ОСОБА_1,

представника позивача за
первісним позовом (відповідача за
зустрічним) - ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним) - ОСОБА_3,

представника відповідача за
первісним позовом (позивача за
зустрічним) - ОСОБА_4,

представників третіх осіб органу
опіки та піклування, опікунської ради
Козилівської сільської ради - Тополь
О.М., Рубець П.М.,

представника третьої особи
Корюківського районного сектору
міграційної служби - Стельмах О.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Корюківка у
приміщенні суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення в
житлове приміщення та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації з місця проживання , -

в с т а н о в и в:

Позивач за первинним позовом
відповідач за зустрічним ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3
про вселення в житлове приміщення,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_3,
зареєстрованим в Козилівській
сільській раді Корюківського району
Чернігівської області 28 квітня 2001 року.
Від спільного подружнього життя є двоє
неповнолітніх дітей, син ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. В
АДРЕСА_1 проживала знайома матері
позивачки - ОСОБА_10 за згодою якої 20
квітня 2001 року позивачка була
зареєстрована за вищевказаної адресою,
але продовжувала проживати з
відповідачем у своїх батьків. Мати
позивачки ОСОБА_11 в серпні 2003 року
віддала ОСОБА_10 гроші за її житловий
будинок і домовилась з останньою про
вселення сім'ї позивачки в даний
житловий будинок.

06 грудня 2003 року, за згодою
ОСОБА_10, позивачка з відповідачем та
однією дитиною вселились до її
житлового будинку, зареєструвався
відповідач в даному житловому будинку
ІНФОРМАЦІЯ_4, пізніше народилася друга
дитина, яка також стала проживати разом
з позивачкою та відповідачем в будинку
по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 померла.
Сімейне життя позивачки та відповідача
не склалось, в 2008 році шлюб було
розірвано. Сторони хоча й продовжували
проживати за однією адресою, але
фактично припинили сімейно-шлюбні
відносини та ведення спільного
господарства.

У 2012 році відповідач з
застосуванням фізичного насильства
вигнав позивачку з дітьми з житлового
будинку по АДРЕСА_1, позивачка змушена
була тимчасово переїхати проживати до
будинку своїх батьків. В житловому
будинку залишились особисті речі
позивачки, дітей та їх з відповідачем
спільне подружнє майно. У ІНФОРМАЦІЯ_3 у
позивачки народилася третя дитина син
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, який також був
зареєстрований у спірному
домоволодінні. Діти знаходяться з
позивачкою та перебувають на її
утриманні.

Позивачка неодноразово
намагалась разом з дітьми вселитись до
будинку в якому зареєстрована, але
відповідач налаштований агресивно, до
будинку не впускав. Позивачка змушена
звернутися до суду. Просить суд вселити
її та її дітей: сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
та сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 до будинку
в АДРЕСА_1. Зобов'язати відповідача
віддати їй ключі від даного житлового
будинку та не чинити позивачці та її
дітям перешкод в користуванні даним
житлом.

Відповідач за первинним позовом
позивач за зустрічним ОСОБА_3 звернувся
до суду з зустрічним позовом в якому
просить позбавити ОСОБА_1, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_12 права користування
житловим приміщенням, яка знаходиться
в АДРЕСА_1, зняти їх з реєстрації місця
проживання. Свої вимоги аргументує тим,
що дійсно з позивачкою-відповідачкою
вони перебували в шлюбі з 2001 року до
квітня 2008 року. Від шлюбу народилось
двоє дітей, сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9. З 2004
року після смерті ОСОБА_10 вони з
позивачкою-відповідачкою стали
проживати в будинку АДРЕСА_1. На дане
нерухоме майно право власності ніким
не зареєстроване. Доказом, з якого часу
ОСОБА_1 не проживає у АДРЕСА_1 є довідки
з сільської ради, які додаються до
позову. Довідка надана позивачкою в
первісному позові про те, що вона є
власником, співвласником даного
будинку і зареєстрований син ОСОБА_12 є
фіктивною. В червні 2010 року ОСОБА_1 за
власним бажання забрала свої та дитячі
речі, майно та переїхала жити до
батьків. На теперішній час вона
проживає з іншим чоловіком в
цивільному шлюбі в будинку його
родичів. Від даного цивільного шлюбу є
дитина. На момент подання позовної
заяви ОСОБА_1 не проживала у будинку
АДРЕСА_1 більше трьох років, будь-якої
домовленості про збереження за
позивачкою-відповідачкою житлової
площі не існує, тому ОСОБА_1 повинна
бути визнана такою, що втратила право
користуватися даним житловим будинком,
вона та діти повинні бути зняті з
реєстраційного обліку місця
проживання за вказаною адресою.

У судовому засіданні позивачка за
первинним позовом відповідачка за
зустрічним ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_15 позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити, не погодились
з вимогами зустрічної позовної заяви
та просили відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні відповідач за
первинним позовом позивач за
зустрічним ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 первинний позов не визнали та
просили відмовити у його задоволенні,
підтримали вимоги за зустрічним
позовом.

У судовому засіданні представники
третіх осіб органу опіки та піклування
Корюкіської РДА, опікунської ради
Козилівської сільської ради Тополь
О.М., Рубець П.М. підтримали позовні
вимоги за первинним позовом просили їх
задовольнити та відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

У судовому засіданні представник
третьої особи міграційної служби
Стельмах О.П. у вирішенні справи
поклалася на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, вважає за необхідне
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення в
житлове приміщення задовольнити
частково та відмовити у задоволенні
зустрічного позову за наступних
підстав. По справі встановлено, що
позивачка за первісним позовом ОСОБА_1
перебувала у шлюбі з ОСОБА_3,
зареєстрованим в Козилівській
сільській раді Корюківського району
Чернігівської області 28 квітня 2001 року.
Від спільного подружнього життя є двоє
неповнолітніх дітей, син ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
повторним свідоцтвом про народження
серії НОМЕР_1 від 04.06.2013 та син ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
від 08.07.2004. В АДРЕСА_1 проживала знайома
матері позивачки - ОСОБА_10 за згодою
якої 20 квітня 2001 року позивачка була
зареєстрована за вищевказаною адресою,
але продовжувала проживати з
відповідачем у своїх батьків. Мати
позивачки ОСОБА_11 в серпні 2003 року
віддала ОСОБА_10 гроші за її житловий
будинок і домовилась з останньою про
вселення сім'ї позивачки за первинним
позовом в даний житловий будинок.

06 грудня 2003 року, за згодою
ОСОБА_10, позивачка з відповідачем та
однією дитиною вселились до її
житлового будинку, зареєструвався
відповідач в даному житловому будинку
ІНФОРМАЦІЯ_4, пізніше народилася друга
дитина, яка також стала проживати разом
з позивачкою та відповідачем в будинку
по АДРЕСА_1.

За заявою ОСОБА_1 виконкомом
Козилівської сільської ради від 08.08. 2003
року відкрито окремий погосподарський
номер та згідно запису в
погосподарській книзі остання є
головою спірного домогосподарства.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 померла. При
житті ОСОБА_10 розпорядилась своїм
майном та склала заповіт на іншу особу,
яка в свою чергу не звернулась до
нотаріальної контори у встановлений
законодавством строк та спадщину не
прийняла, що підтверджується довідкою
Корюківської нотаріальної контори від
27.03.2014 року.

В подальшому сімейне життя позивачки
та відповідача не склалось, в 2008 році
шлюб було розірвано. Сторони хоча й
продовжували проживати за однією
адресою, але фактично припинили
сімейно-шлюбні відносини та ведення
спільного господарства.

У 2012 році позивачка переїхала
проживати до будинку своїх батьків. У
ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивачки народилася
третя дитина від іншого цивільного
шлюбу син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3. Діти
знаходяться з позивачкою, перебувають
на її утриманні, як і позивачка
зареєстровані у спірному будинку.

Факт примусового виселення ОСОБА_1 та
її дітей зі спірного домоволодіння її
колишнім чоловіком не знайшло свого
підтвердження у судовому засіданні,
оскільки свідки допитані за
клопотанням сторін на думку суду є
зацікавленими особами, а їх покази
суперечливими.

Позивачка намагалася вселитися до
будинку 27 січня 2014 року, але відповідач
до будинку не впустив. ОСОБА_1
звернулась за допомогою до сільської
ради. Сільським головою була створена
комісія, члени якої разом з нею прибули
до житлового будинку де живе
відповідач та вимагали впустити ОСОБА_1
з дітьми до будинку, однак відповідач
до будинку нікого не впустив,
мотивував, що зараз він проживає з
іншою жінкою з якою вже уклав шлюб. Про
відмову відповідача був складений
відповідний акт.

ОСОБА_1 деякий час проживала з дітьми у
будинку своїх батьків. Її батько
хворий, є інвалідом 2-ї групи, потребує
спокою, тому вона тимчасово
переселилася з дітьми до будинку своїх
знайомих, ніякого іншого житла у
власності не має.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу
визнання особи такою, що втратила право
користуванням жилим приміщення
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться у
судовому порядку.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до статті 156 Житлового
кодексу, члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі),
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане жиле приміщення інших членів
сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

До членів сім'ї власника квартири
належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК
України. Припинення сімейних відносин
з власником квартири не позбавляє їх
права користуватися займаним
приміщенням.

З аналізу даних норм вбачається, що
ініціювати питання щодо вселення або
виселення з житла має право тільки
власник цього житла та виключно щодо
членів або колишніх членів його сім'ї.
Беручи до уваги, що на час розгляду
справи право власності на спірний
будинок у встановленому законом
порядку не зареєстроване, сторони у
справі не є членами сім'ї власника та на
думку суду мають рівні права щодо
користування даним будинком.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа,
яка має право на чуже майно, має право
на захист цього права, у тому числі і
від власника майна, відповідно до
положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини.

Відповідно до вимог ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла, інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

З огляду на викладене, позовні
вимоги за первісним позовом підлягають
задоволенню тільки в частині
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні власністю, а позовні
вимоги за зустрічним позовом
підлягають відмові у повному обсязі.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача за первинним
позовом.

Керуючись ст. 150, 156, 157 Житлового
Кодексу, 405 Цивільного Кодексу України,
ст.ст.3, 10, 60, 61, 208-215, 218, 294 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
вселення в житлове приміщення -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 віддати ОСОБА_1
ключі від житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та не
чинити їй та її неповнолітнім дітям
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 перешкод у
користуванні даним житловим
приміщенням.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення права
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації з місця проживання
- відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати на сплату судового збору у сумі
243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. та

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Чернігівської
області шляхом подачі апеляційної
скарги до Корюківського районного суду
Чернігівської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Ю. С. Кутовий