печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,при
секретарі:Бутенко О.Г.,за участю:
позивача:ОСОБА_2,представника
позивача:ОСОБА_3,представника
відповідача: Ковальової
Ю.В.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Донецька
залізниця» про відшкодування шкоди в
порядку Закону України «Про захист
прав споживачів», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2)
звернувся до суду з позовом до
Державного підприємства «Донецька
залізниця» (далі - відповідач, ДП
«Донецька залізниця»), в якому просить
відшкодувати за рахунок відповідача
спричинену позивачеві матеріальну
шкоду в розмірі 13,42 грн. та моральну
шкоду шляхом вибачення.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що 01.02.2012 року він
повертався з м. Луганська до Києва
поїздом № 134, вагон № 3, місце 21 та в
результаті подорожі зазнав
матеріальної та моральної шкоди через
порушення норм перевезення та низьку
якість обслуговування. Так, під час
подорожі температура в вагоні не
піднімалась вище 7 градусів за
Цельсієм, всю подорож в вагоні та купе
було дуже холодно. Відтак, позивач
вважає, що порушення норм якості
надання послуг завдало йому
матеріальну шкоду, яку він оцінює в
розмірі 10% від вартості квитка, щ
становить 13,42 грн., та моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 28.08.2013 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
відшкодування шкоди в порядку Закону
України «Про захист прав споживачів»
та справу призначено до судового
розгляду.

В судовому засіданні 23.10.2013 року
представник відповідача надав
письмові заперечення на позов в яких
просив в позові відмовити, оскільки у
вагоні № 3/048 13465 поїзду № 133/134
Луганськ-Львів (який курсував у
зазначений термін)були проведені всі
планові ремонтні роботи в установлений
термін, капітальний ремонт вагону
проведено 31.08.2010 року, термін
експлуатації опалювального приладу
після такого ремонту складає п'ять
років. По прибуттю поїзда до місця
формування вагон оглянуто та
встановлено, що температурний режим та
стан вагону відповідають нормам. За
період рейсу скарг від пасажирів та
провідників не надходило. В чому
полягає шкода позивач не зазначив.

Ухвалою суду від 26.11.2013 року
провадження у справі було зупинено на
час виконання судового доручення щодо
допиту свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 04.02.2014 року
провадження у справі було відновлено.

За клопотанням представника позивача в
судовому засіданні 26.03.2014 року в якості
свідків були допитані позивач та
ОСОБА_8.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги з викладених в позовній
заяві підстав та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо задоволення позову
заперечував, оскільки позивачем не
надано доказів в обґрунтування позову.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, пояснення свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши та
оцінивши письмові докази у справі у їх
сукупності, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Судом встановлено, що 01.02.2012 року ОСОБА_2
подорожував із міста Луганськ до міста
Київ потягом № 134, вагон № 3, місце № 21,
що підтверджується копією квитка (а. с.
4).

Відповідно до ст. 908 ЦК України,
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Як визначено у ст. 910 ЦК України, за
договором перевезення пасажира одна
сторона (перевізник) зобов'язується
перевезти другу сторону (пасажира) до
пункту призначення, а в разі здавання
багажу - також доставити багаж до
пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
багажу, а пасажир зобов'язується
сплатити встановлену плату за проїзд, а
у разі здавання багажу - також за його
провезення. Укладення договору
перевезення пасажира та багажу
підтверджується видачею відповідно
квитка та багажної квитанції, форми
яких встановлюються відповідно до
транспортних кодексів (статутів).

Згідно ст. 100 Статуту залізниць України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998 року № 457,
залізниці повинні забезпечувати
потреби населення у пасажирських
перевезеннях, безпеку користування
залізничним транспортом, необхідні
зручності, якісне обслуговування
пасажирів на вокзалах і в поїздах,
своєчасне перевезення і збереження
багажу і вантажобагажу. Організація
перевезень пасажирів, багажу та
вантажобагажу встановлюється Порядком
обслуговування громадян залізничним
транспортом, який затверджується
Кабінетом Міністрів України, а умови
перевезень - Правилами перевезень
пасажирів.

Згідно п. 37.1 Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 27.12.2006
року № 1196 (далі - Правила), пасажир має
право на належне обслуговування під
час перевезення.

Позивач зазначає, що під час подорожі
температура у вагоні та купе не
піднімалась вище 7 градусів за
Цельсієм, отже, йому було надано
послуги неналежної якості, що завдало
йому матеріальної та моральної шкоди.

Так, згідно інформації з
інформаційно-довідкової системи про
пасажирські вагони, капітальний ремонт
(КР-1) вагону 04813465, у якому подорожував
позивач, було проведено 31.08.2010 року (а. с.
36). Згідно чинного законодавства,
термін експлуатації опалювального
приладу після проходження
капітального ремонту складає п'ять
років (а. с. 28-31).

Відповідно до Акту від 04.02.2012 року, по
прибуттю поїзда № 134 Луганськ-Львів
було оглянуто вагон № 13465 та
встановлено, що рами утеплені та
засклені, температурний режим складає
18 градусів за Цельсієм (а. с. 35).

Згідно пояснювальних провідника
вагону № 3 потягу № 134 Луганськ-Львів
ОСОБА_5, яка обслуговувала вагон під час
поїздки позивача, температура у вагоні
складала біля 19 градусів за Цельсієм,
пасажири з проханням перевести їх у
більш теплий вагон не звертались,
запросити начальника поїзда не просили
(а. с. 32).

Електромеханік поїзда № 134
Луганськ-Львів ОСОБА_7 у пояснювальній
також зазначив, що скарг з приводу
незадовільного температурного режиму
від пасажирів не надходило (а. с. 33).

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_5
від 17.01.2014 року, остання пояснила, що
скарг від пасажирів вагону № 3 на
недостатній рівень обслуговування в
частині опалення не було, з проханням
перевести у іншій вагон пасажири цього
вагону не звертались, порушень з боку
провідників вагону № 3 в частині
недостатнього опалення вагону не було,
за медичною допомогою пасажири не
звертались, книгу запису скарг не
просили (а. с. 89).

Аналогічні пояснення надав свідок
ОСОБА_6 - начальник пасажирського
потягу № 134, який працював під час
подорожі позивача (а. с. 92).

Також згідно звіту про витрати вугілля
у пасажирському поїзді № 134 за поїздку
з 01.02.2012 року по 04.02.2012 року, при нормі
видачі вугіллі 426 кг на вагон № 3 видано
було 480 кг та витрачено 320 кг (а. с. 34).

Таким чином, позивачу під час поїздки
поїздом № 134 Луганськ-Львів 01.02.2012
року-02.02.2012 року відповідачем було
надано послуги належної якості.

При цьому, суд критично ставиться до
свідчень ОСОБА_8, який подорожував
01.02.2012 року у тому ж вагоні разом з
позивачем, оскільки вони суперечать
іншим доказам у справі та не
підтверджуються жодним письмовим
доказом.

Також судом не приймається до уваги
знятий ОСОБА_8, як зазначає останній,
відеосюжет, оскільки із вказаного
відео не вбачається ні номер вагону, ні
час, ні номер потягу, відтак, вказаний
відеосюжет є неналежним доказом в
розумінні ст. 58 ЦПК України.

Відповідно до ст.. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Як визначено у ст.. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що обов'язковими підставами
відшкодування моральної шкоди є
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. А у
випадку відшкодування моральної шкоди
на підставі ст.. 1173 ЦК України,
незаконність рішення, дії чи
бездіяльності завдавача шкоди повинна
бути доведена.

Разом з тим, позивачем не надано
належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на
підтвердження заподіяння йому
матеріальної та моральної шкоди, а
також на підтвердження протиправності
діяння відповідача та вини останнього.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_2 не
надав належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на
підтвердження позовних вимог, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213 - 215, 223
Цивільного процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
відшкодування шкоди в порядку Закону
України «Про захист прав споживачів», -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до Апеляційного суду м. Києва через
Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Кирилюк