І Ш Е Н Н Я провадження
№2/200/5246/13
05 березня 2014р. Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська в
головуючого судді - Решетніка М.О.
при секретарі - Медведєвій А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ВАТ "Дніпрошина" "Про визнання дій
неправомірними, стягнення
заборгованості по зарплаті,
компенсації за невикористану
відпустку, вихідної допомоги при
звільненні, середнього заробітку за
час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди", -
Позивачка звернулася до суду з даним
позовом, вказує в ньому, що з 31 жовтня
1996р. по 20.08.2012р. вона працювала у
відповідача на посаді водія
навантажувача ІІІ-го розряду, після
чого була звільнена за ч.4 ст.40 КЗпП
України. Однак рішенням Бабушкінського
райсуду м.Дніпропетровська від 30.11.2012р.
її було поновлено на роботі. Після
розгляду вищевказаної справи їй стало
відомо, що відповідачем незаконно було
утримано їз її зарплати 1021грн.01коп., що
потягло за собою невірний розрахунок
для компенсації за невикористану
Також на виконання зазначеного рішення
суду її було поновлено на роботі лише з
14 грудня 2012р., при цьому в січні та
лютому 2013р. на підприємстві був
відсутній технологічний процес, а вже
18.02.2013р. згідно наказу №190-к від 25.01.2013р.
її було звільнено, однак до даного часу
повний розрахунок з нею не проведено,
чим також заподіяна моральна шкода.
З урахуванням викладеного просить
визнати дії відповідача щодо порушення
законодавства про працю
неправомірними, стягнути з відповідача
на її користь заборгованість по
зарплаті за серпень 2012р. в сумі
1021грн.01коп., заборгованість з виплати
компенсації за невикористану
відпустку та вихідної допомоги в сумі
3841грн.19коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
моральну шкоду в сумі 5000грн.
В судовому засіданні позивачка свої
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.
Представник відповідача позов визнав
частково, підтвердив наявність
часткової заборгованості по зарплаті,
в іншій частині позовних вимог просив
відмовити. В подальшому після
оголошеної перерви сторони не
з?явились, в поданій до суду заяві
позивачка позов підтримала та просила
розглянути справу без її участі,
причина неявки представника
відповідача не відома, про дату
засідання повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні
позивачка працювала у відповідача на
посаді водія навантажувача ІІІ-го
розряду цеху вулканізації, була
звільнена на підставі наказу №219-р від
17.08.2012р. за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.6-7),
який, наказ, рішенням Бабушкінського
райсуду м.Дніпропетровська від 30
листопада 2012р., залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 травня
2013р., було визнано незаконним та ОСОБА_1
поновлено на роботі, також на її
користь з відповідача стягнуто
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 9499грн.05коп. і на
відшкодування моральної шкоди 1000грн.,
вирішено питання про розподіл судових
Згідно довідки ВАТ "Дніпрошина"
№2602/01-012р від 12.11.2012р. (а.с.8)
середньомісячна заробітна плата
позивача становила 2736грн.15коп.
Рішення суду на підставі виконавчого
листа, виданого Бабушкінським райсудом
м.Дніпропетровська 11.06.2013р. (а.с.10) було
виконано відповідачем шляхом видання
17.12.2013р. наказу №304-р про поновлення
позивачки на роботі з 14.12.2013р., а наказом
№6-р від 09.04.2013р. попередній наказ
змінено, ОСОБА_1 поновлено на роботі з
21.08.2012р. (а.с.80,81).

Із розрахункового листка позивачки за
серпень 2012р., в якому вона була
звільнена за прогул (а.с.14) вбачається,
що із нарахованої їй заробітної плати
було відраховано 1021грн.01коп. за строкою
"зниження премії за порушення
дисципліни".

Згідно ст.127 КЗпП України відрахування
із заробітної плати можуть провадитись
тільки у випадках, передбачених
законодавством України для покриття їх
заборгованості підприємству, установі
і організації, де вони працюють, за
наказом (розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу, зокрема:

1) для повернення авансу, виданого в
рахунок заробітної плати; для
повернення сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок; для
погашення невитраченого і своєчасно не
поверненого авансу, виданого на
службове відрядження або переведення
до іншої місцевості; на господарські
потреби, якщо працівник не оспорює
підстав і розміру відрахування;

2) при звільненні працівника до
закінчення того робочого року, в
рахунок якого він вже одержав
відпустку, за невідроблені дні
відпустки;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з
вини працівника підприємству,
установі, організації.

А отже законодавством не передбачено
відрахування із заробітної плати
працівника шляхом "зниження премії за
порушення дисципліни". Зважаючи на це, а
також на те, що для здійсненого
відрахування із зарплати позивачки
відповідачем не видавалось
відповідного наказу (розпорядження),
про що в судовому засіданні підтвердив
представник ВАТ "Дніпрошина", таке
відрахування є незаконним, а тому
відраховані кошти мають бути повернуті
ОСОБА_1

Після поновлення позивачки на роботі
її 18.12.2012р. було повідомлено про
наступне звільнення у зв'язку з
ліквідацією підприємства (а.с.12) та
наказом №190-к від 25 січня 2013р. (а.с.13)
було звільнено по п.1 ст.40 КЗпП України з
18 лютого 2013р. При цьому звільненні, як
вбачається із розрахункового листка
(а.с.15), їй було нараховано до виплати
1594грн. вихідної допомоги та 1590грн.38коп.
компенсації за невикористану
відпустку. Із зазначеними розмірами
позивачка не погоджується, оскільки
при їх нарахуванні відповідач не
включив до розрахунку незаконне
відрахування із зарплати, також вважає,
що для розрахунку вихідної допомоги
необхідно враховувати її
середньоденний заробіток в 122грн.40коп.
(а.с.63) та кількість днів її роботи у
січні 2013р., з чим суд погоджується
частково.

Так довідкою №2603/01-012р. від 22.11.2012р., на
яку посилається позивачка (а.с.63)
відповідач вказав її тарифні ставки, в
тому числі і денну, яка не може
враховуватись при обчисленні вихідної
допомоги, оскільки тарифна ставка
відрізняється від середньоденного
заробітку.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при
припинені трудового договору з
підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.п.1,2 і 6
ст.40 цього Кодексу, працівникові
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку.

Як зазначалось вище, із довідки
відповідача №2602/01-012р від 12.11.2012р. (а.с.8)
вбачається, що середньомісячна
заробітна плата позивачки становить
2736грн.15коп. З дня попереднього
незаконного звільнення і до поновлення
на роботі в грудні 2012р. вона не
працювала, після поновлення, як вона
сама зазначала, і до повторного
звільнення, на підприємстві був
відсутній технологічний процес, а тому
для розрахунку вихідної допомоги має
бути прийнята середньомісячна
заробітна плата саме в сумі 2736грн.15коп.,
а отже відповідачем вона, вихідна
допомога, зменшена безпідставно на:

2736,15 - 1594 = 1142грн.15коп., які також
належить стягнути на її користь.

Також із наданого представником
відповідача письмового розрахунку
компенсації за невикористану
відпустку вбачається, що для її
обчислення відповідачем не було
враховано суму незаконного
відрахування із заробітку позивачки -
1021грн.01коп., про що вірно зазначила у
своєму позові ОСОБА_1, однак
безпідставним є її посилання на
необхідність врахування також і сум, що
були стягнуті на її користь за рішенням
суду як середній заробіток за час
вимушеного прогулу, оскільки такі суми
не є заробітною платою, а санкцією
підприємства за порушення трудового
законодавства. Тому до врахованих
відповідачем для розрахунку
15687грн.14коп. необхідно додати
1021грн.01коп., що разом становитиме
16708грн.15коп. Звідси середньоденний
заробіток за 217 розрахункових днів
становитиме:

16708,15 : 217 = 77грн.

А отже за 22 дні невикористаної
відпустки позивачці належало
виплатити:

77 х 22 = 1694грн.

Звідси ОСОБА_1 недонараховано: 1694 - 1590,38 =
103грн.62коп., які також необхідно
стягнути на її користь.

Заперечуючи проти позову в цій частині
представник відповідача серед іншого
посилається також і на те, що
позивачкою не дотримано строки
звернення до суду, в зв'язку з чим подав
заяву про застосування строку позовної
давності, посилаючись на те, що суми
вихідної допомоги та за час затримки
розрахунку при звільненні не належать
до фонду оплати праці, а тому до
вирішення спору в цій частині не може
бути застосована ст.238 КЗпП України
щодо стягнення цих сум без обмеження
будь-яким строком.

Разом з тим вирішення спору в цій
частині безпосередньо залежало від
вирішення спору в частині повернення
позивачці незаконних відрахувань із
зарплати, з приводу чого судом
постановляється дане рішення, а тому
суд доходить висновку, що позивачкою не
пропущено визначеного законодавством
строку звернення до суду.

Також судом встановлено, зокрема із
письмових заперечень на позов (а.с.68-72),
та не заперечувалось в судовому
засіданні позивачкою, що навіть
вищевказані нараховані до виплати
ОСОБА_1 при звільненні суми
відповідачем до даного часу їй не
виплачені, зокрема за розрахунками
останнього на час вирішення даного
спору заборгованість підприємства
перед позивачкою становить 8633грн.14коп.,
яка складається із 7762грн.90коп.
заборгованості за виконавчим листом та
870грн.24коп. заборгованості компенсації
за невикористану відпустку.

У відповідності до ст.116 КЗпП України
при звільнені працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства
провадиться у день звільнення, а згідно
ст.117 КЗпП України в разі невиплати з
вини власника, або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені у
ст.116 цього Кодексу, при відсутності
спору про їх розмір, підприємство
повинно виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинні сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішений на користь працівника.

Як зазначалось вище, середньомісячний
розмір заробітку позивачки становив
2736грн.15коп., звідси середньоденний за
п'ятиденної робочої неділі
становитиме: 2736,15 : 21,2 = 129грн.06коп.

З урахуванням цього розміру та
затримки розрахунку в 263 робочих дня (по
день розгляду справи в суді), розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку становитиме 33966грн.45коп.
(129грн.06коп. х 263).

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
суду України від 24 грудня 1999р. №13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці" при
вирішенні спору та визначенні розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку суду необхідно ураховувати
розмір спірної суми, частку, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотність цієї частки порівняно із
середнім заробітком та іншими
конкретними обставинами.

Враховуючи зазначене, а також те, що
розмір заборгованої заробітної плати є
незначним в порівнянні із розміром
обрахованого середнього заробітку, як
і розмір задоволених вимог до розміру,
заявленому в позові, а також
знаходження підприємства в стадії
банкрутства, суд доходить висновку про
необхідність задоволення цієї вимоги
частково, стягнувши на користь ОСОБА_1 з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі 10944грн.60коп.
(чотирьох розмірів середньомісячного
заробітку), а в іншій частині
-відмовити.

Присудженні вищевказані суми
підлягають стягненню на користь
позивачки без урахування нарахованих
їй до виплати, та частково виплачених,
сум, а тому в іншій частині заявлених
нею позовних вимог необхідно
відмовити.

Необхідно також погодитися, що
вищевказаними порушеннями трудового
законодавства позивачці було
заподіяно і моральну шкоду, котру
належить їй відшкодувати у
відповідності до ст.2371 КЗпП України. З
урахуванням ступеню моральних
страждань та часткового підтвердження
їх доказами, тривалості моральних
страждань, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивачки на відшкодування моральної
шкоди 2500грн., а в іншій частині цієї
вимоги - відмовити.

Оскільки спір фактично вирішено на
користь позивачки, на підставі ст.88 ЦПК
України з відповідача необхідно
стягнути судовий збір у розмірі
229грн.40коп.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.3,10,11,57,60,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати дії ВАТ "Дніпрошина" щодо
невірного нарахування належних ОСОБА_1
сум та невчасного розрахунку з нею при
звільненні - неправомірними.

Стягнути з ВАТ "Дніпрошина" на користь
ОСОБА_1 на повернення неправомірно
відрахованих із заробітної плати за
серпень 2012р. - 1021грн.01коп.,
заборгованості із виплати вихідної
допомоги - 1142грн.15коп., заборгованості
із виплати компенсації за
невикористану відпустку - 103грн.62коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку - 10944грн.60коп., на
відшкодування моральної шкоди - 2500грн.,
а всього 15711грн.38коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Стягнути ВАТ "Дніпрошина" судовий збір
у сумі 229грн.40коп. на розрахунковий
рахунок Управління Державного
Казначейства у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська №0004, код
платежу 22030001, банк отримувача: ГУДКУ в
Дніпропетровській області, ЄДРПОУ суду
02891368, МФО банку 805012.

Строк апеляційного оскарження рішення
- 10 днів.

Суддя