Ухвала

іменем україни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Кафідової О.В.,

Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, відділу державної виконавчої
служби Деражнянського районного
управління юстиції, Приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція», Відкритого
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», Приватного нотаріуса
Деражнянського районного
нотаріального округу Хмельницької
області ОСОБА_8, третя особа - служба у
справах дітей Деражнянської районної
державної адміністрації, про визнання
прилюдних торгів такими, що відбулися з
порушенням закону, визнання незаконним
протоколу прилюдних торгів від 19
квітня 2012 року, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами, оскарження
незаконних дій відділу державної
виконавчої служби Деражнянського
районного управління юстиції; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи: служба у справах дітей
Деражнянської районної державної
адміністрації, Деражнянський РВ УМВС
України у Хмельницькій області, про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом позбавлення права
користування житловим приміщенням та
скасування реєстрації місця
проживання; за позовом ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 до
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Деражнянської районної
державної адміністрації, про усунення
перешкод в користуванні будинком та
вселення; за позовом ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_9,
ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої
служби Деражнянського районного
управління юстиції, ОСОБА_5, треті
особи: Відкрите акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», служба у
справах дітей Деражнянської районної
державної адміністрації, про визнання
права власності на Ѕ частину житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами, виключення її з акта опису
та арешту; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа - відділ Держкомзему у
Деражнянському районі про визнання
права власності на земельну ділянку, за
касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Летичівського районного
суду Хмельницької області від 19 лютого
2013 року та рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 15 квітня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду із позовом, у якому,
з урахуванням уточнень вимог, просили
визнати прилюдні торги від 19 квітня 2012
року щодо продажу житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_2 такими, що не відбулися;
визнати незаконним протокол продажу
від 19 квітня 2012 року № 1926712.1 про продаж
ОСОБА_5 вказаного будинку; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на спірний будинок, видане
ОСОБА_5; скасувати постанову державного
виконавця про повернення виконавчого
документа від 17 травня 2012 року; визнати
незаконними і такими, що не відбулися
прилюдні торги від 20 грудня 2011 року;
визнати незаконними дії відділу
державної виконавчої служби
Деражнянського районного управління
юстиції (далі ВДВС Деражнянського РУЮ)
щодо оцінки майна - будинку з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_2 та свідоцтво про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів,
видане приватним нотаріусом ОСОБА_8 на
ім'я ОСОБА_5

У серпні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом, у якому
просила позбавити ОСОБА_3 та її
малолітню дочку ОСОБА_9 права
користування будинком АДРЕСА_2, який
вона придбала з прилюдних торгів та
скасувати реєстрацію місця проживання
ОСОБА_3 та ОСОБА_9 за вказаною адресою.

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду в інтересах неповнолітньої дочки
ОСОБА_9 із позовом про усунення
перешкод у користуванні будинком
АДРЕСА_2 та вселення.

У серпні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9,
звернулися до суду із позовом про
визнання права власності на Ѕ частину
будинку АДРЕСА_2 та виключення частини
будинку з акта опису та арешту.

У травні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із позовом, у якому, з урахуванням
уточнень, просила визнати за нею право
власності на земельні ділянки площею
0,1000 га та площею 0,0067 га, які розташовані
по АДРЕСА_2 та визнати недійсними
державні акти на вказані земельні
ділянки.

Ухвалою Летичівського районного суду
Хмельницької області від 13
серпня 2012 року вищезазначені справи
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Летичівського районного суду
Хмельницької області від 19
лютого 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах
та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9,
ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
майном, скасування реєстрації місця
проживання та позовні вимоги ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
земельну ділянку задоволено. Усунуто
перешкоди ОСОБА_5 у користуванні
будинком АДРЕСА_2 шляхом позбавлення
ОСОБА_3 та її малолітньої дочки ОСОБА_9
права користування вказаним жилим
будинком та скасування їх реєстрації
місця проживання за цією адресою.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
земельну ділянку, яка знаходиться по
АДРЕСА_2: площею 0,1000 га, з цільовим
призначенням - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
.02.017.0083, та 0,0067 га, з
цільовим призначенням - для ведення
особистого селянського господарства,
кадастровий номер .02.017.0082.

Визнано недійсними державний акт серії
ЯК № 284511 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га, кадастровий
номер .02.017.0083, яка розташована по
АДРЕСА_2, виданий 01 грудня 2011року
відділом Держкомзему у Деражнянському
районі ОСОБА_3 та державний акт серії ЯК
№ 284512 на право власності на земельну
ділянку площею 0,0067 га, кадастровий
номер .02.017.0082, яка розташована по
АДРЕСА_2, виданий 01 грудня
2011 року відділом Держкомзему у
Деражнянському районі ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 15 квітня 2013
року рішення Летичівського районного
суду Хмельницької області від 19
лютого 2013 року у частині визнання
недійсним державного акта серії
ЯК № 284512 на право власності на
земельну ділянку площею 0,0067 га, яка
розташована по АДРЕСА_2 скасовано та
ухвалено нове про відмову у
задоволенні цих позовних вимог. У
іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати судові рішення
першої й апеляційної інстанцій,
ухвалити нове рішення про задоволення
їх позовних вимог та відмову у
задоволенні позовів ОСОБА_5,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 11 травня
2007 року уклала з ВАТ
«РайффайзенБанкАваль» кредитний
договір № 014/1736/82/1018, який посвідчено
приватним нотаріусом ОСОБА_8, і в цей же
день отримала 50 тис доларів США і
придбала у ОСОБА_10 житловий будинок із
надвірними будівлями та земельну
ділянку площею 0,1067 га, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_2

Водночас, 11 травня 2007 року ОСОБА_3
уклала з ВАТ
«РайффайзенБанкАваль» договір
іпотеки, за яким вимоги банку щодо
виплат за кредитним договором було
забезпечено житловим будинком із
надвірними будівлями, який знаходиться
по АДРЕСА_2

Підписуючи кредитний договір і договір
іпотеки, ОСОБА_3 підтвердила, що вони
відповідають її інтересам і інтересам
її сім'ї. У розділі 5 кредитного
договору і розділі 2 та 4 договору
іпотеки ОСОБА_3 гарантувала, що
письмово повідомлятиме кредитора про
зміну складу сім'ї, не допускатиме
протягом дії договору випадків набуття
дитиною права власності або
користування будинком з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_2 і при настанні такого
зобов'язується протягом 20 днів з дня
настання такого факту отримати згоду
органу опіки та піклування на вчинення
дій щодо об'єкта нерухомості як
предмета іпотеки, а також протягом
зазначеного строку надати оригінал
такої згоди кредитору; предмет іпотеки
є її власністю, не знаходиться у
спільній частковій власності, не є
часткою, паєм.

Крім того, згідно з п. 5.8. кредитного
договору позичальник і члени його
родини у випадку звернення стягнення
на предмет іпотеки зобов'язуються
звільнити його протягом двох тижнів з
моменту прийняття кредитором рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до змісту державних актів
серії ЯК № 284511 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га,
кадастровий номер .02.017.0083, яка
розташована по АДРЕСА_2, та серії ЯК №
284512 на право власності на земельну
ділянку площею 0,0067 га, кадастровий
номер .02.017.0082, яка розташована по
АДРЕСА_2, виданих ОСОБА_3 відділом
Держкомзему у Деражнянському районі
01 грудня 2011 року, ОСОБА_3 стала
їх власником на підставі договору
купівлі-продажу від 11 травня 2007 року за
№ 1259.

Згідно з довідкою Деражнянського РВ
УМВС України у Хмельницькій області
від 13 червня 2012 року № 4142 за адресою по
АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 з 05
червня 2007 року і ОСОБА_9 з 19 серпня 2008
року, тобто на день укладення договорів
кредиту і іпотеки у спірному будинку
була зареєстрована тільки ОСОБА_3, а
малолітня ОСОБА_9 була
зареєстрована понад рік після
укладення договорів, при цьому ОСОБА_3
не зверталася за згодою до органу опіки
та піклування та не повідомляла
кредитора про реєстрацію дитини у
спірному будинку.

ОСОБА_4 у спірному будинку не був
зареєстрованим і не проживав, хоча
офіційно шлюб із ОСОБА_3 було розірвано
14 жовтня 2009 року.

За таких обставин, суд встановив, що не
зазначення даної обставини при
укладені договорів кредиту й іпотеки
вказує на те, що ОСОБА_3 діяла лише у
своїх інтересах.

06 травня 2009 року приватним нотаріусом
Хмельницького міського нотаріального
округу ОСОБА_11 на задоволення вимог ХОД
ВАТ «РайффайзенБанкАваль» про
стягнення 49 233, 63 доларів США на
підставі іпотечного договору від 11
травня 2007 року відповідно до ст. 33 ЗУ
«Про іпотеку» було вчинено виконавчий
напис від 06 травня 2009 року № 963 про
дострокове стягнення на предмет
іпотеки, а саме, на будинок з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_3

На виконання даного виконавчого напису
18 серпня 2010 року державний виконавець
ВДВС Деражнянського РУЮ виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження, 24 січня 2011 року в
присутності ОСОБА_3 склав акт
опису й арешту майна, в якому описав
спірний житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами з
застереженням, що воно описане для
реалізації не раніше 04 лютого
2011 року і встановлено обмеження права
користування ним: не продавати, не
міняти, не здавати в оренду, не
проводити будь-яких інших дій, та
зазначив, що воно передане на
зберігання ОСОБА_3, остання акт
підписала без будь-яких зауважень, їй
вручено копію акта.

Згідно з листами СП «Юстиція» від 30
листопада 2011 року № 646/11 і від 09 квітня
2012 року № 153/12 ОСОБА_3 повідомлено про
прилюдні торги, які призначені на 20
грудня 2011 року о 12. 00 год. по вул.
Чорновола, 88 у м. Хмельницькому та на 19
квітня 2012р. о 12.00 год. по вул. Миру,13 у м.
Деражня.

Місце проведення прилюдних торгів
відповідно до ст. 41 Закону України «Про
іпотеку» визначено ПП «СП «Юстиція»,
про що 30 листопада 2011 року і 08
квітня 2012 року повідомлено ВДВС
Деражнянського РУЮ, ОСОБА_3, ПАТ
«РайффайзенБанкАваль».

Згідно з актом переоцінки арештованого
майна, переданого на реалізацію
Хмельницькій філії ПП «СП Юстиція» від
16 січня 2012 року, спірний будинок з
господарськими будівлями і спорудами
оцінено у 254 900 грн, а вдруге,
з переоцінкою на 25 % - 191 175 грн.

ОСОБА_3 заперечувала результати оцінки
спірного будинку, проте згідно з
рецензією, проведеною 06 вересня 2011 року
ТОВ «Експерт-А», підтверджено
достовірність оцінки, про що
повідомлено ОСОБА_3, однак вона її не
оскаржила, не спростувала оцінку і
рецензійний висновок оцінки спірного
будинку у судовому засіданні. Наданий
нею звіт про визначення ринкової
вартості будинку АДРЕСА_2 станом на 04
квітня 2012 року не є висновком
експерта, що встановив суд.

З дотриманням вимог ст. ст. 45, 47 Закону
України «Про іпотеку» перші торги не
відбулися в зв'язку з відсутністю
покупців, а на других торгах згідно з
протоколом від 19 квітня 2012 року № 1926712.1
ОСОБА_5 придбала спірний житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами за 191 175 грн.

04 травня 2012 року приватний нотаріус
Деражнянського районного
нотаріального округу відповідно до ст.
66 ЗУ «Про виконавче провадження»
видала ОСОБА_5 свідоцтво про право
власності на житловий будинок із
надвірними будівлями вартістю 191 175 грн,
загальною площею 173,3 кв. м, що
розташований по АДРЕСА_2, на підставі
якого 14 травня 2012 року за № 11605015
проведено державну реєстрацію прав, що
підтверджується витягом з реєстру.

На день розгляду даної справи, згідно з
обліком технічної інвентаризації і
рішенням Деражнянського районного
суду від 04 грудня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ВДВС Деражнянського
РУЮ та ОСОБА_3, остання на підставі
договору купівлі-продажу від 13 вересня
2001 року є власником квартири АДРЕСА_1,
що, на думку суду першої інстанції,
спростовує посилання ОСОБА_3
на відсутність іншого житла, крім
спірного вищевказаного будинку.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами в цій справі, суд першої
інстанції виходив з недоведеності та
безпідставності вимог позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в інтересах
малолітньої дочки ОСОБА_9 про
визнання прилюдних торгів від 19 квітня
2012 року про продаж будинку АДРЕСА_2
такими, що не відбулися; визнання
незаконним протоколу від 19 квітня 2012
року № 1926712.1 про продаж
ОСОБА_5 спірного будинку; визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на будинок АДРЕСА_2, виданого
ОСОБА_5; скасування постанови
державного виконавця про повернення
виконавчого документа від 17 травня 2012
року; визнання прилюдних торгів, які
мали відбутися 20 грудня 2011 року о 12 год.
по вул. Чорновола, 88 у м. Хмельницькому
такими, що не відбулися, та незаконними;
визнання незаконними дій
Деражнянського ВДВС щодо оцінки майна
будинку з господарськими будівлями і
спорудами АДРЕСА_2; визнання незаконним
свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів, виданого
приватним нотаріусом ОСОБА_8; про
усунення перешкод в користуванні
будинком АДРЕСА_2 та вселення в будинок;
про визнання права власності на Ѕ
частку будинку АДРЕСА_2 та виключення
її з акта опису та арешту.

З тих підстав, що прилюдні торги
проведено на законних підставах і
ОСОБА_5 належним чином оформила своє
право власності на спірний будинок,
тому суд першої інстанції, з яким в цій
частині погодився й апеляційний суд,
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення відповідно до ст. ст. 317,
321 ЦК України позовних вимог ОСОБА_5 про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом позбавлення
ОСОБА_3 і її малолітньої дочки ОСОБА_9
права користування та скасування їх
реєстрації за адресою по АДРЕСА_2 При
цьому, суд виходив з того, що ОСОБА_5
надала суду докази про те, що двічі, 08 і
10 травня 2012 року, попереджала ОСОБА_3
про виселення з будинку по АДРЕСА_2 і,
оскільки остання на попередження не
реагувала, тому 28 червня 2012 року ОСОБА_5
почала вселятися.

Проте, з висновками суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акта серії ЯК № 284512 на право
власності на земельну ділянку площею
0,0067 га, яка розташована по АДРЕСА_2
апеляційний суд не погодився,
ухваливши в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні указаних
позовних вимог, з тих підстав, що
зазначена спірна земельна ділянка
разом з будинком на прилюдні торги не
виставлялася, тому відповідно до вимог
ст. 120 ЗК України до особи, яка стала їх
переможцем і набула право власності на
жилий будинок, в даному випадку -
ОСОБА_5, переходить право власності
лише на земельну ділянку площею 0,10 га,
яка призначена для обслуговування
спірного жилого будинку.

Проте, з такими висновками судів
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Правила проведення прилюдних торгів
визначені Тимчасовим положенням про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованим в
указаному Міністерстві 02 листопада 1999
року за № 745/4038 (далі - Тимчасове
положення), за яким прилюдні торги є
спеціальною процедурою продажу майна,
за результатами якої власником майна
стає покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.
2.2 Тимчасового положення).

Тимчасовим положенням передбачені
певні правила проведення прилюдних
торгів, а саме: по-перше, правила, які
визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які
стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Згідно з п. 7.1. Прикінцевих положень
Тимчасового положення прилюдні торги
вважаються такими, що не відбулися, у
разі, зокрема, відсутності покупців або
наявності тільки одного покупця.

Проте, розглядаючи цей спір, суд не
звернув уваги на те, що на других торгах
19 квітня 2012 року - оскаржуваних в цій
справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, був наявний
тільки один покупець - ОСОБА_5, яка
придбала спірний житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
за 191 175 грн.

Водночас, відмовляючи в задоволенні
позову безпосередньо
ОСОБА_4, суд виходив з того, що він у
спірному будинку не був зареєстрованим
і не проживав, хоча офіційно шлюб із
ОСОБА_3 було розірвано 14 жовтня 2009 року,
а також, що, укладаючи кредитний
договір та договір іпотеки, ОСОБА_3
діяла лише у своїх інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Так, на обґрунтування свого позову
ОСОБА_4 зазначив, що спірний будинок
придбано ОСОБА_3 у період шлюбу з ним,
тому цей будинок є спільним сумісним
майном подружжя, проте суд залишив поза
увагою такі доводи, свого висновку в
достатньому обсязі не мотивував та не
обґрунтував правовими нормами, не
зазначив переконливих мотивів і фактів
на спростування доводів позовних вимог
ОСОБА_4, що призвело до неправильного
вирішення його позову.

За таких обставин, не є безспірним
висновок суду першої інстанції, з яким
у цій частині погодився й апеляційний
суд, про недоведеність та
безпідставність вимог позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів
такими, що відбулися з порушенням
закону, визнання незаконним протоколу
прилюдних торгів від 19 квітня 2012 року,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
оскарження незаконних дій ВДВС
Деражнянського РУЮ.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права та свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожна особа має
право в порядку, встановленому законом,
звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів
(закріплених законом
матеріально-правових заходів
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника) визначений у ст. 16 ЦК
України.

Статтею 119 ЦПК України передбачено, що,
викладаючи зміст позовної заяви,
дійсно саме позивач визначає коло
відповідачів, до яких він заявляє
позовні вимоги.

На суд як державний орган, покладено
обов'язок вирішення справи відповідно
до закону, у зв'язку з чим він має право
й зобов'язаний визначити суб'єктний
склад учасників спору залежно від
характеру правовідносин і норм
матеріального права, які підлягають
застосуванню.

Проте, суд не з'ясував, чи відповідає
вимогам ст. 16 ЦПК України спосіб
захисту права позивача ОСОБА_5 про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом позбавлення права
користування житловим приміщенням та
скасування реєстрації місця
проживання.

Апеляційний суд правильно скасував
рішення суду першої інстанції у
частині визнання недійсним державного
акта серії ЯК № 284512 на право власності
на земельну ділянку площею 0,0067 га, яка
розташована по АДРЕСА_2 та
ухвалив у цій частині позовних вимог
ОСОБА_5 нове рішення про відмову в
задоволенні указаних вимог, оскільки
зазначена спірна земельна ділянка
разом з будинком на прилюдні торги не
виставлялася.

Проте, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку про те, що
відповідно до вимог ст. 120 ЗК України до
особи, яка стала переможцем прилюдних
торгів, і набула право власності на
жилий будинок, в даному випадку -
ОСОБА_5, переходить право власності
лише на земельну ділянку площею 0,10 га,
яка призначена для обслуговування
спірного жилого будинку.

Таким чином, на підставі указаних
висновків судів ОСОБА_5 набула
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 0,10 га, яка призначена
для обслуговування спірного жилого
будинку по АДРЕСА_2, хоча згідно з актом
переоцінки арештованого майна,
переданого на реалізацію Хмельницькій
філії ПП «СП Юстиція» від 16 січня 2012
року, спірний будинок вдруге, з
переоцінкою на 25 %, оцінено у 191 175 грн,
при цьому, вартість земельної ділянки,
на якій розташований указаний будинок,
не визначалася, вказана земельна
ділянка разом з будинком на прилюдні
торги не виставлялася та не була
оцінена.

Ураховуючи, що суди першої й
апеляційної інстанцій на порушення
вимог ст. ст. 212-215, 303, 316 ЦПК України не
дотрималися норм процесуального права,
що призвело до неможливості встановити
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
касаційні скарги підлягають
задоволенню частково, а ухвалені у
справі рішення - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Летичівського районного суду
Хмельницької області від 19
лютого 2013 року та рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 15 квітня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.П. Касьян

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак