Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4583/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

08 квітня 2014 року Київський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Лукомській А.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди, третя особа -
Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Полтавській області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 21 червня 2013 року
звернувся в Київський районний суд м.
Полтави з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди.

В поданій до суду позовній заяві
позивач посилався на те, що є власником
1/4 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1, власниками 3/4 частин
зазначеного будинку є відповідачі.

Вказував, що рішенням суду ОСОБА_2
виділено її частку із спільного майна в
натурі.

Також зазначав, що в жовтні 2012 року
відповідачі без погодження з позивачем
розпочали реконструкцію своєї частини
будинку, будівництво ведеться з
порушенням діючих будівельних норм та
правил, що призвело до руйнування
частини будинку, належної позивачу.

Вважає, що здійснюючи будівельні
роботи, відповідачі порушують його
право власності, діями відповідачів
спричинено моральної шкоди.

В поданій до суду позовній заяві, яку
уточнив в поданій до суду 04 липня 2013
року заяві, просив суд стягнути з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5
солідарно на його користь 160402 грн.
матеріальних збитків, 10000 грн.
моральної шкоди, 1414,08 грн. витрат на
проведення експертного дослідження та
витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав подану до
суду позовну заяву, посилаючись на
викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
позовні вимоги не визнавали. Вважають,
що позивачем не доведено розмір
спричиненої шкоди, в задоволенні
позову просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та представника
відповідача, дослідивши зібрані в
справі докази, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
відповідно до договору купівлі-продажу
від 10 листопада 2010 року прийняла у
власність 3/4 частини житлового будинку
з відповідною частиною надвірних
будівель в АДРЕСА_1.

Право власності позивача ОСОБА_2 на
частину домоволодіння за договором
було зареєстровано в державному
реєстрі прав власності.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 23 січня 2012 року, яке
вступило в законну силу, виділено
ОСОБА_2 в домоволодінні, яке
розташовано по АДРЕСА_1 в натурі частку
із майна, що знаходиться в спільній
частковій власності з одночасним
припиненням права спільної часткової
власності на нього, будівлі та споруди,
що складають самостійний об'єкт
нерухомого майна без втрати цільового
призначення: в житловому будинку літ.
«а-1» (квартиру № 2) в складі приміщень:
кухня ІІ 10,7 м2, коридор 2-2 площею 4,6 м2,
кімнату 2-4 площею 16,9 м2, та квартиру № 3
в складі приміщень: тамбур ІІІ площею
6,3 м2, передпокій 2-3 площею 10 м2, кімнату
3-3 площею 10 м2, та огорожу № 2, № 7.
Закріплено за новоствореним об'єктом
розмір земельної ділянки та визнано за
ОСОБА_2 право власності на виділений
об'єкт як на окремий об'єкт нерухомого
майна.

Виділ частки ОСОБА_2 здійснено за
наявності на те згоди позивача ОСОБА_4

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Київської районної в м. Полтаві ради №
225 від 10 квітня 2012 року погоджено
розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 на
два окремих. Частині домоволодіння, що
належить ОСОБА_2 згідно з рішенням
Київського районного суду м. Полтави
від 23.01.2012 року та розташована на
земельній ділянці площею 421 кв.м. надано
нову адресу - АДРЕСА_1-а. Частині
домоволодіння, що належить ОСОБА_4 та
розташована на земельній ділянці
площею 137 кв.м. залишено адресу -
АДРЕСА_1.

Відповідачем ОСОБА_2 10 жовтня 2012 року
отримано державний акт серії ЯМ № 387701
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0421 га в м. Полтаві по АДРЕСА_1 за
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

За таких обставин, сторони по справі
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є власниками
суміжних домоволодінь та не є
співвласниками житлового будинку з
частиною надвірних будівель та споруд,
на що посилається позивач в поданій до
суду позовній заяві.

Також судом встановлено, що
відповідачем ОСОБА_2 згідно з
Повідомленням від 02 грудня 2012 року
повідомлено Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Полтавській області про початок
виконання будівельних робіт по
реконструкції житлового будинку по
АДРЕСА_1 за розробленою ПП ОСОБА_6
проектною документацією.

В подальшому, у зв'язку з чисельними
зверненнями ОСОБА_4 такі будівельні
роботи ОСОБА_2 були припинені.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, на яку
як на підставу позову посилається
позивач в поданій до суду позовній
заяві, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана правомірними діями,
відшкодовується у випадках,
встановлених цим Кодексом та іншим
законом.

В силу норм ст. 1166 ЦК України підлягають
встановленню наступні обставини:
завдання шкоди позивачу, розмір такої
шкоди, а також наявність
неправомірних дій відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Зі змісту ч. 1 ст. 60 ЦПК України
вбачається, що доказування тих
обставин, на які сторона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
є обов'язком цієї сторони.

Вирішуючи питання щодо наявності
неправомірних дій відповідача суд
виходить з наступного.

Як встановлено судом та не
оспорювалося сторонами по справі,
ОСОБА_2, будучи власником житлового
будинку по АДРЕСА_1, в грудні 2012 року
розпочала проведення робіт по
реконструкції належного їй житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Згідно з висновком № 1295 судової
будівельно-технічної експертизи від 28
лютого 2014 року проведена
реконструкція житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 вплинула на
просторову жорсткість, несучу
спроможність, теплотехнічні та інші
показники квартири № 1 житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлені судовою експертизою
обставини дають підстави вважати, що
діями відповідача ОСОБА_2, як власника
житлового будинку по АДРЕСА_1, які
виразилися в проведенні реконструкції
житлового будинку, спричинено
матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_4

Спричинена відповідачу ОСОБА_4, як
власнику житлового будинку по АДРЕСА_1,
шкода полягає в наявності впливу
проведеної реконструкції на
просторову жорсткість, несучу
спроможність, теплотехнічні та інші
показники квартири № 1 житлового
будинку, належного позивачу.

Тому суд вважає доведеною обставину
наявності неправомірних дій
відповідача ОСОБА_2 та спричинення в
результаті таких дій шкоди позивачу
ОСОБА_4

За нормами ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Разом з тим, на підтвердження розміру
спричиненої шкоди позивач ОСОБА_4 надає
кошторисну документацію на
будівництво в виді прибудови до
збудованого житлового будинку
квартири АДРЕСА_1, згідно якої вартість
будівельно-монтажних робіт,
устаткування, інших витрат з
урахуванням податку на додану
вартість складає 160402 грн.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що
право на відшкодування має особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права. При цьому
збитками є: 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

В силу норм ст. ст. 22, 1166 ЦК; України
витати, які необхідно понести позивачу
ОСОБА_4 на будівництво в виді
прибудови до частини будинку по
АДРЕСА_1, не можуть бути оцінені судом
як вартість матеріальних збитків,
спричинених з вини відповідачів.

Зокрема, як встановлено судом, будинок
по АДРЕСА_1 станом на 06 вересня 2011 року
відповідно до даних технічного
паспорту та звіту про проведення
технічного обстеження його
будівельних конструкцій та інженерних
мереж збудований в 1900 році.

Відсоток зносу будинку станом на 08
листопада 2010 року складав 65 %, а
інвентаризаційна варіть житлового
будинку складала 39975 грн.

Відповідно до звіту про проведення
технічного обстеження його
будівельних конструкцій та інженерних
мереж кв. № 2 та кв. № 3 житлового
будинку по АДРЕСА_1, здійсненого «НДІ
Промреконструкція» 06 вересня 2011 року,
зовнішні огороджувальні конструкції
(стіни, покриття) не відповідають
вимогам по енергозбереженню,
об'ємно-планувальні рішення не
відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005
(Житлові будинки. Основні положення»,
фізичний знос квартир №№ 2,3 становить
73 %, а технічний стан оцінений як ветхий,
стан несучих конструктивних елементів
аварійний, а не несучих - дуже ветхий.

Під час проведення судової експертизи
№ 1295 від 28 лютого 2014 року судовим
експертом встановлено, що технічний
стан елементів квартири АДРЕСА_2
характеризується як ветхий - стан
несучих конструкцій аварійний, а не
несучих - дуже ветхий.

Таким чином, дослідженими в справі
доказами встановлено, що як до початку
здійснення ОСОБА_2 ремонтних робіт
стан як нерухомого майна, що належить
позивачу ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, так і майна,
належного відповідачу ОСОБА_2 по
АДРЕСА_1, був ветхим.

Після здійснення ремонтних робіт
ОСОБА_2 стан частини будинку, належного
позивачу ОСОБА_7 залишився також
ветхим.

При цьому питання рівня впливу
здійснених ОСОБА_2 робіт на стан
квартири не вирішувалося, а відповідні
клопотання зі сторони позивача не
заявлялися.

В даному випадку розмір спричиненої
позивачу ОСОБА_4 шкоди в силу норм ст.
ст. 22, 1192 ЦК України має визначатися
виходячи з витрат, які він має зробити
для відновлення свого порушеного
права, тобто, приведення належного йому
на праві власності нерухомого майна до
стану, в якому воно знаходилося до
початку здійснення відповідачем
будівельних робіт.

Під шкодою слід розуміти втрату або
пошкодження майна потерпілого та (або)
позбавлення його особистого
нематеріального права (життя, здоров'я
тощо).

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню, визначається
відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем ОСОБА_4 не надано доказів
понесення витрат, пов'язаних з
відновленням належного йому
домоволодіння по АДРЕСА_1 Натомість, як
встановлено судом, позивачем не
вживалися заходи щодо відновлення
домоволодіння по АДРЕСА_1 до
попереднього стану.

За таких обставин, враховуючи
ненадання позивачем належних доказів
щодо розміру спричиненої йому
матеріальної шкоди, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
вимог ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди у
зв'язку з недоведеністю розміру такої
шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав та відшкодовується
грошима, іншим майном або в іншій
спосіб. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди, визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з врахуванням,
які мають істотне значення.

Статтею ч. ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування і
відшкодовується одноразово, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Дослідженими в справі доказами
встановлено факт порушення прав
позивача ОСОБА_4, зокрема, спричинення
шкоди його майну. Сам по собі факт
спричинення такої шкоди вже свідчить
про завдання моральної шкоди. Така
шкода виражена в хвилюваннях внаслідок
пошкодження майна, необхідності
додатково вживати заходи для
приведення в належний стан своєї
власності, а також витрачати час та
моральні зусилля, спрямовані на захист
порушеного права.

При визначені розміру компенсації за
завдану моральну шкоду суд враховує
обставини її завдання ступень вини
відповідача ОСОБА_2 у її завданні,
характер моральних страждань позивача.

Суд вважає, що відповідним
відшкодуванням буде компенсація в
розмірі 5000 грн., бо така компенсація
буде відповідати принципу
справедливості та зрозумілості.

Тому позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди до відповідача ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню.

Також судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_5, до якого також позивачем
ОСОБА_4 пред'явлені вимоги як про
відшкодування матеріальної, так і про
відшкодування моральної шкоди, не є
власником домоволодіння по АДРЕСА_1,
тому не є особою, відповідальною за
завдану позивачу ОСОБА_4 шкоду, а відтак
і не є належним відповідачем.

Встановивши дані обставини, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 заявлені
безпідставно та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи межі задоволених позивних
вимог з відповідача ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати по
сплаті судового збору в відповідно до
розміру задоволених позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в сумі 114
грн. 70 коп.

Також матеріалами справи встановлено,
що позивач ОСОБА_4 поніс судові витрати
по оплаті послуг за проведення судової
експертизи в розмірі 2937,60 грн.

Виходячи з пропорційності розміру
задоволених позовних вимог (3% від
загального розміру, із заявлених вимог
на суму 170402 грн. задоволено на суму 5000
грн.), з відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_4 слід стягнути понесені
ним витрати по оплаті експертизи в
розмірі 88,13 грн. (2937,60грн. /100*3).

Всього на користь позивача ОСОБА_4
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 202 грн. 83 коп. (114,70 грн.+88,13 грн.).

Понесені позивачем ОСОБА_4В, витрати в
сумі 1414,08 грн. за проведення
експертного будівельно-технічного
дослідження (а.с. 71, 72) не є судовими
витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України,
а також не є розміром шкоди, завданим у
зв'язку з неправомірними діями
відповідача, тому вимоги про їх
стягнення є безпідставними та не
можуть бути задоволені судом.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
понесені судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.,
по оплаті судової експертизи в розмірі
88 грн. 13 коп., а всього 202 грн. 83 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя
Н.Л.Яковенко

08.04.2014