Єдиний унікальний номер 261/6340/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/764/2014
Головуючий 1 інстанції Фунжий О.А.
Доповідач Мірута О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

20 січня 2014 року апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Дундар І.О.,

суддів Мірута О.А., Янчук Т.О.

при секретарі Чекіній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 11 грудня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування
квартири,-

В С Т А Н
О В И В :

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 11 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
дарування квартири - відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
суд першої інстанції не повно з'ясував
обставини справи, не дослідив і не
надав належної оцінки доказам та
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Апелянт вказує, що
суд першої інстанції не прийняв факт що
оскаржуваний договір дарування
квартири був укладений в наслідок
помилки, в силу свого похилого віку та
стану здоров'я помилявся що до природи
правочину. ОСОБА_1 посилається, що
відповідно ст.ст.229-233 ЦК України
правочин, вчинений під впливом помилки,
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Просить скасувати рішення
суду від 11 грудня 2013 року та визнати
недійсним договір дарування квартири.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги не визнала, просила
її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
відповідачки, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що позивач в
судовому засіданні не довів того факту,
що обставини, щодо яких він помилявся,
існували, що така помилка дійсно мала
місце, а також що вона має істотне
значення.

З такими висновками суду першої
інстанції не можна не погодитись,
оскільки вони відповідають обставинам
справи та вимогам матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
згідно нотаріально посвідченого
договору дарування від 26 серпня 2011 р.
ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в
дар безоплатно квартиру АДРЕСА_1 в
Петровському районі м. Донецька, яка
належала дарувальнику на праві
приватної власності на підставі
дублікату свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого 17 січня
2009 р. (а.с. 9)

У відповідності зі ст. 717, 719 ЦК за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність;
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом першої інстанції встановлена
відповідність договору дарування від 26
серпня 2011 р. вимогам ст. 717, 719 ЦК за
формою та змістом, сторони в судовому
засіданні підтвердили особисте
підписання зазначеного договору.

Вимагаючи визнати цей договір
недійсним, позивач пояснив, що
відповідач ввела його в оману,
стверджуючи, що вони укладають договір
довічного утримання, за яким
відповідач буде доглядати його до
смерті, за що він передає їй у власність
свою квартиру, а сам він помилявся щодо
цих обставин, які мають істотне
значення.

Таке пояснення суд першої інстанції не
прийняв до уваги з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 229 ЦК, на яку посилається
позивач, як на підставу визнання
договору недійсним, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним; істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Текст договору, укладеного та
підписаного сторонами 26 серпня 2011 р.,
свідчить про те, що нотаріус роз'яснила
сторонам зміст ст. 717, 719 ЦК, які
передбачають порядок, зміст та форму
договору дарування.

У відповідності зі ст. 60 ч.І ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які, вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції вважає, що позивач
не довів того факту, що обставини, щодо
яких він помилявся, існували, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

При цьому суд не прийняв до уваги
пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, оскільки вони свідчать
лише про умови життя позивача після
підпиання договору та не вказують про
введення його в оману відповідачем на
момент укладання договору.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до ст. 230 ЦК, на яку також
посилається позивач, як на підставу
визнання договору недійсним, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо бставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
взнається судом недійсним; обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Враховуючи неведене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості підстав позову,
оскільки позивач не довів той факт, що
обставини, щодо яких він помилявся,
існували, що така помилка дійсно мала
місце, що вона має істотне значення, а
також не довів факту навмисного
введення його відповідачкою в оману,
які мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
суд першої інстанції не повно з'ясував
обставини справи, не дослідив і не
надав належної оцінки доказам та
висновки суду не відповідають
обставинам справи,ніякими належними,
допустимими та переконливими доказами
не підтверджені, не ґрунтуються на
вимогах закону, а тому не впливають на
правильність висновків суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв»язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України , апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 11 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Судді: