Номер провадження № 22-ц/785/3839/14
Головуючий у першій інстанції Зудіхін
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Жус
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення та
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням,

встановила:

15 липня 2013 року позивачка ОСОБА_4
звернулася до суду із зазначеним
позовом, молитвуючи свої вимоги тим, що
згідно свідоцтва про право на спадщину,
виданого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу Гребешок Ї.М. 04.11.2010 року,
зареєстрованого 09.12.2010 року КП «Одеське
МБТІ та РОН», реєстровий № 6097, вона є
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
(далі - спірна квартира).

Посилаючись на те, що відповідачка,
будучи власником іншої частини
зазначеної квартири, відмовляє у
вільному доступі до квартири, чинить
перешкоди у користуванні належною
позивачеві на праві приватної
власності частиною зазначеного вище
нерухомого майна, просила її вимоги
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала,
посилаючись на те, що існує рішення
суду, яким спір з тих самих підстав вже
було вирішено, вважала наявними
підстави для закриття провадження по
справі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та закрити
провадження у справі, посилаючись на
те, що рішення суду ухвалене із
порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
ОСОБА_4 є власником 1/2 частини спірної
квартири, а тому у відповідності до ст.
319 ЦК України має право володіти,
користуватись та розпоряджатись
належним на праві власності майном за
власним розсудом.

З таким висновком суду погоджується
колегія суддів, з огляду на наступні
обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони у справі є співвласниками
спірної квартири і кожному із них
належить на праві спільної часткової
власності 1/2 її частина.

Так, вищезазначене право власності
позивачки підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину, виданого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу
Гребешок Ї.М. 04.11.2010 року,
зареєстрованого 09.12.2010 року КП «Одеське
МБТІ та РОН», реєстровий номер 6097 (а.с.
4-6).

Згідно ст. 319 ЦК України власнику
надається право володіти,
користуватись та розпоряджатись
належним на праві власності майном за
власним розсудом.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право на звернення до
суду за захистом свого порушеного
права, а одним із способів захисту
цивільних прав визнано припинення дії,
яка порушує право та відшкодування
шкоди.

Та обставина, що відповідачка
перешкоджає позивачці вселитись у
спірну квартиру і проживати в ній,
визнана сторонами, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
не підлягає доказуванню.

Крім того, відповідачка в ході розгляду
справи підтвердила факт того, що вона
не давала можливості позивачці
вселитися у спірну квартиру, з
посиланням на неможливість спільного
проживання в умовах, які склалися,
маючи на увазі неприязні стосунки між
сторонами.

За фактом чинення перешкод позивачці у
користуванні власністю з боку
відповідачки, остання зверталась до
Суворовського PB ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, що підтверджуються
відповідним листом від 11.07.2013 року (а.с.
19).

З огляду на викладене, позивачка ОСОБА_4
має право на вселення у спірну
квартиру, володіння нею і користування,
у зв'язку з чим її позовні вимоги
підлягають задоволенню, рівно як і
вимоги щодо зобов'язання відповідачки
ОСОБА_3 не чинити перешкод позивачці у
користуванні спірною квартирою.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги в цій частині, суд першої
інстанції помилково виходив із того, що
відповідачка ОСОБА_3 має не чинити
перешкод позивачці ОСОБА_4 у
користуванні 1/2 частиною спірної
квартири.

Такого висновку колегія суддів дійшла,
виходячи з того, що спірна квартира не
розділена між сторонами в натурі,
порядок користування нею між сторонами
також не встановлений, а тому,
враховуючи, що кожному із них належить
право власності на 12 частину спірної
квартири, до виділу цих часток в натурі
або встановлення порядку користування
квартирою між сторонами, кожний із них
має право користування всією спірною
квартирою.

У зв'язку з цим, рішення суду підлягає
зміні, в частині того, що відповідачка
ОСОБА_3 зобов'язана не перешкоджати
позивачці ОСОБА_4 користуватись всією
спірною квартирою.

Крім того, обґрунтованим є посилання
заявника апеляційної скарги на те, що в
описовій частині оскаржуваного
судового рішення суд помилково вказав,
що позивачці належить 12 частин спірної
квартири, у зв'язку з чим, колегія
суддів вважає за необхідне слова: «…є
власником 12 частини квартири АДРЕСА_1»
замінити словами і цифрами: «…є
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1».

Що стосується посилання заявника
апеляційної скарги ОСОБА_3 на те, що на
даний час вирішується питання стосовно
усиновлення нею двох неповнолітніх
дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.80, 81, 86, 87), то зазначені
обставини не можуть бути підставою для
відмови позивачці у позові.

При цьому, колегія суддів виходить із
того, що у відповідності до 41
Конституції України та ст. 319 ЦК України
ніхто не може бути позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним.

Оскільки у відповідності до ст. 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, вимоги
позивачки щодо вселення у спірну
квартиру та зобов'язання відповідачки
не перешкоджати їй у користуванні
спірною квартирою, є обгрунтованими і
законними.

Слід також зазначити, що спірна
квартира є чотирикімнатною, а тому
усиновлення відповідачкою двох
неповнолітніх дітей не може вплинути
на право користування сторонами
спірною квартирою.

Що стосується посилання заявника
апеляційної скарги на неприязні
стосунки, які склались між сторонами,
то зазначені обставини також не є
підставою для відмови позивачці в
позові.

Також безпідставними є посилання
заявника апеляційної скарги на те, що
спір між сторонами уже розглянутий з
ухваленням рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 15 листопада
2011 року, а тому провадження у справі
підлягає закриттю (а.с.39-49).

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається із вищезазначеного
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 15 листопада 2011 року,
предметом даного спору був виділ в
натурі частини спірної квартири,
вселення позивачки у спірну квартиру,
визначення порядку користування нею та
усунення перешкод у користуванні
спірною квартирою.

Із змісту цього судового рішення
вбачається, що підставою для відмови в
позові було те, що позивачка ОСОБА_4 не
надала суду доказів щодо можливості
виділу частини квартири в натурі та
встановлення порядку користування нею.

Щодо вселення та усунення перешкод у
користуванні спірною квартирою, то
підставою для відмови в позові було те,
що позивачка суду висловила своє
небажання вселятись та користуватись
спірною квартирою.

Зазначені обставини існували станом на
15 листопада 2011 року.

Як вбачається із даного спору, то його
предметом є перешкоджання
відповідачкою ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_4
у вселенні у спірну квартиру і
користування нею. Зазначені обставини
виникли після 15 листопада 2011 рок та
існують до теперішнього часу.

Таким чином, предмет та підстави даного
спору є зовсім інші, ніж предмет та
підстави спору, по якому 15 листопада 2011
року було ухвалено судове рішення, у
зв'язку з чим колегія суддів не вбачає
підстав для закриття провадження у
справі.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники
апеляційної скарги не надали суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які вони
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, разом з тим, доводи апеляційної
скарги його частково спростовують, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскаржуване
рішення суду змінити з підстав,
викладених вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1
ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 лютого 2014 року змінити.

В абзаці другому описової частини
рішення слова та цифри: «…є власником 12
частини квартири АДРЕСА_1» замінити
словами і цифрами: «…є власником 1/2
частини квартири АДРЕСА_1».

В абзаці третьому резолютивної частини
рішення слова та цифри: «…у
користуванні 12 частини квартири
АДРЕСА_1» замінити словами і цифрами:
«… у користуванні квартирою АДРЕСА_1».

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко