У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.,

секретаря судового засідання Пиляй
І.С.,

за участю

представника МВ ДВС Рівненського
міського управління юстиції Панчук
І.В.,

представника третьої особи - ПАТ
„Фідобанку (правонаступника ПАТ
„Ерсте Банк" Мушкеєва В.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_5 на рішення Рівненського
міського суду від 19 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
товариства з обмеженою
відповідальністю „УкрСпецТорг Групп"
в особі Рівненської філії, міського
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, третьої особи публічного
акціонерного товариства „Ерсте Банк"
про визнання торгів (аукціону)
недійсними.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 19 грудня 2013 року в позові
відмовлено.

Не погодивши з рішенням суду першої
інстанції позивач в апеляційній скарзі
вказує на його незаконність, яка
полягає в тому, що суд при винесенні
рішення послався на положення ст.52
Закону України „Про виконавче
провадження" при тому, що заставне
майно, яким є автомобіль позивача,
повинно реалізовуватися у
відповідності до ст.20 Закону України
„Про заставу" на підставі рішення суду
в момент настання терміну виконання
зобов'язання забезпеченого заставою,
строк дії якого наступає 16 листопада 2014
року. Суд не видавав документ, а саме
виконавчий лист, про реалізацію
заставного майна, яким є автомобіль.
Вважає, що реалізація заставного майна
відбулась в порушення Положення про
порядок проведення аукціонів
(публічних торгів), затверджених
постановою КМ України від 22 грудня 1997
року, з порушенням строку їх
проведення, за відсутності інформації
у місцевій пресі про реалізацію
заставного майна та повідомленням
заставодавця та застодержателя. З
урахуванням викладеного просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник ПАТ „Фідокомбанк", який
змінив назву з ПАТ „Ерсте Банк", рахує
безпідставними викладені в ній доводи.
Вважає, що посилання в апеляційній
скарзі на необхідності застосування
положень Закону України „Про заставу"
не відповідають матеріалам справи.
Покликається на те, що реалізація
автомобіля відбулась в порядку
виконання стягнення заборгованості за
кредитним договором на підставі
рішення суду, а не в порядку виконання
зобов'язання за договором застави.
Доводить, що позивач, як боржник перед
банком діяв недобросовісно, тому
заборгованість має бути погашена за
рахунок майна боржника,
заставодержателем якого виступає банк.
Просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16
листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ
„Ерсте Банк" укладено кредитний
договір №014/2628/73/06771 за яким позивач
отримав кредит на придбання автомобіля
„Suzuki Grand Vitara", 2007 року випуску, номерний
знак НОМЕР_1, який боржником був
переданий під заставу кредитору на
виконання кредитного договору.

Рішенням Рівненського міського суду
від 15 червня 2011 року, за невиконання
умов кредитного договору від 16
листопада 2007 року з ОСОБА_5 на користь
ПАТ „Ерсте Банк" стягнуто
заборгованість за кредитним договором
в сумі 158940 грн. 77 коп., судові витрати в
сумі 1700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в
сумі 120 грн.

3 лютого 2012 року відділом ДВС
Рівненського міського управління
юстиції, на підставі звернення
кредитора з виконавчим листом,
відкрито виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ
„Ерсте Банк" заборгованості та було
запропоновано боржнику добровільно, в
строк до 10 лютого 2012 року, виконати
зобов'язання про погашення
заборгованості за рішенням суду.
Боржник зобов'язання не виконав.

В порядку виконання рішення суду,
державним виконавцем, 13 вересня 2012 року
накладено арешт на автомобіль „Suzuki Grand
Vitara", 2007 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, який перебуває у заставі ПАТ
„Ерсте Банка", проведено його оцінку та
передано на торги до ТзОВ „УкрСпецТорг
Групп".

ТзОВ „УкрСпецТорг Групп", відповідно
до п.3.6 „Порядку реалізації
арештованого майна", затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№42/2 від 15 липня 1999 року, за 15 днів, а
саме 10 грудня 2012 року, 15 січня та 15
лютого 2013 року, розмістило
повідомлення про проведення аукціону
та реалізацію майна в порядку
визначеному Положенням про Єдиний
державний реєстр виконавчих
проваджень.

Відповідно до протоколу №018-0147/12 від 5
березня 2013 року проведено аукціон по
реалізації арештованого рухомого
майна, яке належить ОСОБА_5, яке
реалізовано фізичній особі ОСОБА_6 за
ціною 108000 грн.

Доводами апеляційної скарги не
спростовано обґрунтоване рішення суду
першої інстанції щодо дотримання
положень ст.ст.52,54 Закону України „Про
виконавче провадження" при реалізації
рухомого майна, що належить позивачу та
перебувало у заставі кредитора під час
проведення прилюдних торгів.

За даними нормами звернення стягнення
на майно боржника полягає в його
арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що
стягувач та заставодержатель є в одній
особі, а тому повідомлення про зняття
арешту з рухомого майна боржника, в
порядку ч.4 ст.54 Закону України „Про
виконавче провадження" не є необхідним.

Реалізація заставного майна відбулась
у відповідності до приписів ст.62 Закону
України „Про виконавче провадження",
якою визначено, що реалізація
арештованого майна, крім майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна, зазначеного в частині восьмій
ст.57 цього Закону, здійснюється шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо звернення
стягнення на заставлене майно у
відповідності до ст.20 Закону України
„Про заставу".

Реалізація заставного майна позивача
відбулась в порядку виконання рішення
суду про стягнення заборгованості за
кредитним договором, а не в порядку
виконання договору застави.

При цьому дії виконавчої служби
позивачем не оскаржувались, державний
виконавець діяв у відповідності до
повноважень визначених ст.11 Закону
України „Про виконавче провадження", а
реалізація арештованого нерухомого
майна відбулась у відповідності до
„Порядку реалізації арештованого
майна", затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №42/2 від 15
липня 1999 року.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
без порушень норм матеріального і
процесуального права, судом з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, в повній мірі, апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з
порушенням якого ухвалено рішення, та
не спростовує правильності висновків
суду, а тому відсутні підстави для його
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
Н.М. Ковальчук

М.П. Григоренко