У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 та доповнення
до неї на рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
22 січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 27 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Путлівецької сільської ради
Вінницького району Вінницької області,
ОСОБА_3 про встановлення та визнання
права власності за набувальною
давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького районного суду Вінницької
області з позовом до Путлівецької
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, ОСОБА_3 про
встановлення та визнання права
власності за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він разом із своєю дружиною з серпня 1997
року почали проживати з його бабусею
ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
його бабуся померла. З того часу і по
день звернення до суду позивач із
дружиною проживає у зазначеному
будинку. Вони відкрито та добросовісно
володіють будинком, протягом багатьох
років здійснюють фактичне управління
будинком та ставляться до нього як до
свого майна.

Позивач зазначав, що 23 березня 2011 року
Пултівецькою сільською радою
Вінницького району Вінницької області
була видана довідка на ім'я ОСОБА_3 про
те, що він вступив в оперативне
управління спірним домоволодінням. На
підставі даної довідки ОСОБА_3 оформив
право власності на вказаний будинок.
Однак, інформація, яка підтверджується
вищезгаданою довідкою абсолютно не
відповідає реальним обставинам справи
і порушує його права, як фактичного
власника будинку, оскільки відповідач
ОСОБА_3 ніколи у вищезгаданому будинку
не проживав і не мав до нього ніякого
відношення.

Просив визнати за ним право власності
на будинок АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 22 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 27 лютого 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись із
вищезазначеними судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
подав касаційну скаргу та доповнення
до неї, в якій просить скасувати
оскаржувані ним судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, доповнення
до неї, та додані матеріали, вважаю, що у
відкритті касаційного провадження
необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

З матеріалів касаційної скарги,
доповнень до неї, та змісту
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності даних судових рішень.
Викладені заявником обставини не
викликають необхідності перевірки
матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм
матеріального та процесуального права
при розгляді даної справи судами
першої та апеляційної інстанцій не
вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Путлівецької
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, ОСОБА_3 про
встановлення та визнання права
власності за набувальною давністю.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
Ізмайлова Т.Л.