Провадження 2/522/1126/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом Одеської
міської ради до ОСОБА_1 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
шляхом знесення самочинно збудованого
об'єкта, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до суду
з позовною заявою до ОСОБА_1 та просить
зобов'язати відповідачку власними
силами та за власний рахунок привести
до попереднього стану самовільно
захоплену земельну ділянку, шляхом
знесення самочинно реконструйованого
сараю, що розташований на
прибудинковій території за адресою:
АДРЕСА_1, до первісного стану згідно
технічної документації, а також
сплатити на користь позивача суму
судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачкою ОСОБА_1, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, була самочинно
зайнята земельна ділянка, належна до
прибудинкової території та збільшена
площа сараю на вказаній території, а
також влаштовано прибудову до квартири
АДРЕСА_1.

Позивач також вказує, що відповідачка
ОСОБА_1 провела реконструкцію
нежитлового приміщення сараю за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом збільшення
його площі до 19, 0 кв. м, змінивши його
цільове призначення, а також здійснила
реконструкцію квартири АДРЕСА_1 за
вказаною адресою шляхом збільшення
площі вказаної квартири до 126, 0 кв. м за
рахунок зведення прибудови з подальшим
улаштуванням другого поверху над усією
площею квартири на земельній ділянці,
власником якої є територіальна громада
м. Одеси в особі Одеської міської ради,
без належно затвердженого проекту та
відповідного дозволу на виконання
робіт. Тобто відповідачка здійснила
самочинне будівництво.

У судовому засіданні представник
Одеської міської ради підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та пояснив, що доказів про те, що
самочинну реконструкцію квартири
здійснила ОСОБА_2, яка є бабусею
відповідачки ОСОБА_1, немає.
Безпідставні і доводи про те, що ОСОБА_2
притягувалась до відповідальності як
винна особа за здійснення нею
самочинної реконструкції квартири.
Також вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_2 померла, а відповідачкою ОСОБА_1
як спадкоємицею подано до Першої
одеської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини.
Проте, крім ОСОБА_1, на спадкове майно,
що залишилось після смерті ОСОБА_2,
заявляють свої права також інші особи,
зокрема, ОСОБА_3, яка є донькою ОСОБА_2 За
цих обставин до теперішнього часу
відповідачкою ОСОБА_1 не отримано
свідоцтво про право на спадщину, до
складу якої входить вищезазначена
квартира. Тому вимоги Одеської міської
ради до ОСОБА_1 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
шляхом знесення самочинно збудованого
об'єкта є безпідставними.

Вивчивши матеріли цивільної справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає, що позовні вимоги
Одеської міської ради не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно листа КП
«БТІ» Одеської міської ради від 29 січня
2014 року №263-02/5 станом на 31 грудня 2012
року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за
ОСОБА_2, яка є матір'ю відповідачки
ОСОБА_1

У судовому засіданні також
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_2 померла, залишивши відповідачці
ОСОБА_1 заповіт на вищезазначену
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 28, 72, 87).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК
України ОСОБА_1 як спадкоємицею
померлої за заповітом подано до Першої
одеської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
(а. с. 81).

У зв'язку з цим, Першою одеською
державною нотаріальною конторою
відкрито спадкову справу №615/2009 після
ОСОБА_2, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
відповідні відомості внесено до
Спадкового реєстру (а. с. 30, 80).

Крім ОСОБА_1, яка є відповідачкою у
даній справі, на спадкове майно, що
залишилось після смерті ОСОБА_2,
заявляють свої права також інші особи,
зокрема, ОСОБА_3. Вказана обставина
підтверджується позовною заявою від 16
грудня 2013 року та ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013
року про відкриття провадження у
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 1299 ЦК України якщо у складі
спадщини, яку прийняв спадкоємець, є
нерухоме майно, спадкоємець
зобов'язаний зареєструвати право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна
(стаття 182 цього Кодексу). Право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна.

Однак, доказів про те, що відповідачкою
ОСОБА_1 як спадкоємицею померлої ОСОБА_2
отримано свідоцтво про право на
спадщину, до складу якої входить
вищезазначена квартира АДРЕСА_1 до суду
не надано. Відсутні також докази про
реєстрацію права власності на вказану
квартиру за ОСОБА_1

До спадкоємців, які прийняли спадщину,
у разі знесення самочинного
будівництва переходить обов'язок
відшкодувати вартість витрат на його
знесення і приведення земельної
ділянки до попереднього стану (ч. ч. 4, 7
ст. 376 ЦК України).

Суд вважає необґрунтованими
твердження позивача про те, що
самочинну реконструкцію квартири
здійснила не ОСОБА_2, а саме
відповідачка ОСОБА_1, виходячи з
наступного.

На підтвердження факту вчинення
відповідачкою самовільної
реконструкції квартири АДРЕСА_1, у
справі є, зокрема: розпорядження
Приморської райадміністрації від 21
березня 2013 року №154 (а. с. 32); доповідна
записка КП «ЖКС «Порто-Франківський»
від 12 березня 2013 року №741/11 (а. с. 33);
приписи від 04 березня 2013 року та від 06
березня 2013 року, складені начальником
дільниці №11 КП «ЖКС
«Порто-Франківський», про усунення
допущених порушень (а. с. 34, 35);
схематичні плани квартири АДРЕСА_1 до
та після реконструкції (а. с. 36, 37).

Як вбачається з вищеперелічених
документів, саме відповідачку ОСОБА_1
визначено як особу, яка притягувалась
до відповідальності за здійснення нею
самочинної реконструкції квартири
АДРЕСА_1.

Між тим, за змістом ч. ч. 1, 5 ст. 41
Конституції України, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317,
ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК, саме
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, щодо якого він має право
вчиняти будь-які дії, які не суперечать
закону. Право власності є непорушним і
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Частиною сьомою ст. 376 ЦК передбачено,
що таке нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.

Згідно п.22 постанови Пленуму ВССУ від
30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1 не є власницею
квартири АДРЕСА_1.

Тому суд вважає, що за вказаних
обставин обов'язок щодо приведення
зазначеної квартири до первісного
стану не може покладатись судом лише на
ОСОБА_1, без урахування прав, обов'язків
та інтересів іншої спадкоємиці
померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

Позивачем надано суду докази про те, що
відповідачка ОСОБА_1 провела
реконструкцію вказаного сараю. На
підтвердження факту вчинення
відповідачкою самочинної
реконструкції нежилого приміщення у
дворі будинку АДРЕСА_1, позивачем
надано, зокрема: розпорядження
Приморської райадміністрації від 21
березня 2013 року №155 (а. с. 8); доповідну
записку КП «ЖКС «Порто-Франківський»
від 12 березня 2013 року №740/11 (а. с. 9);
приписи від 04 березня 2013 року та від 06
березня 2013 року, складені начальником
дільниці №11 КП «ЖКС
«Порто-Франківський», про усунення
допущених порушень (а. с. 10, 11); акт
обстеження від 11 березня 2013 року,
складений комісією дільниці №11 КП «ЖКС
«Порто-Франківський», про обстеження
підсобного нежилого приміщення у дворі
будинку АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Однак, до суду позивачем не надані
докази про те, коли і якими особами було
побудовано вказаний сарай до його
реконструкції. Так само, не надані
докази на підтвердження обставини - яка
особа була власником вказаного
нежитлового приміщення (до його
реконструкції).

Між тим, за відсутності даних про те, що
вказаний сарай був об'єктом права
власності (до його реконструкції), він
має визнаватись самочинно зведеним
(побудованим) у цілому, а не самочинно
реконструйованим, як вказує позивач.

Не надані також докази про те, що ОСОБА_2
притягувалась до відповідальності як
винна особа за здійснення нею
самочинної реконструкції квартири.

Тому суд вважає необґрунтованою вимогу
позивача щодо зобов'язання ОСОБА_1
привести до попереднього стану
самовільно захоплену земельну ділянку
шляхом знесення самочинно
реконструйованого сараю, оскільки
позивачем не надано до суду доказів про
те, що саме ОСОБА_1 було самовільно
захоплено земельну ділянку шляхом
зведення вказаного сараю (до його
реконструкції).

Оскільки позивачем не доведено
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, суд не знаходить
підстав для задоволення вимог щодо
зобов'язання ОСОБА_1 власними силами і
за свій рахунок привести до
попереднього стану самовільно
захоплену земельну ділянку шляхом
знесення самочинно реконструйованого
сараю.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Враховуючи наведене, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги Одеської міської
ради є необґрунтованими та такими, що
не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ч.
ч.1, 5 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316,
ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321,
ст. 376, 1269, 1296, 1297, 1299 Цивільного кодексу
України, п. 22 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. №6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», ст.ст. 3, 5, 10, 11, 60, 61, 64, 209-210,
213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Одеської
міської ради до ОСОБА_1 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
шляхом знесення самочинно збудованого
об'єкта, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Ю. Б. Свячена