АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2380/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 21 січня 2014 року по
справі

за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на ті обставини, що між ним
та публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») 16 квітня 2008 року
був укладений кредитний договір №
DNL0GA (далі - Кредитний договір),
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит у сумі 76735,68
доларів США зі сплатою 12 % річних.

У забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитним договором 16
квітня 2008 року між банком, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір
іпотеки, за умовами якого в іпотеку
відповідачу була передана квартира
АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що банком
неправомірно та без попередження у
жовтні 2008 року було підвищено
відсоткову ставку за Кредитним
договором з 12 % до 15,12 % річних без
внесення у порушення вимог ст. 19 Закону
України «Про іпотеку» відповідних
змін до договору іпотеки, просив суд
визнати недійсним договір іпотеки,
укладений між сторонами 16 квітня 2008
року, зменшити розмір заборгованості
за кредитним договором, на суму
збільшення відсоткової ставки та інших
санкцій з часу підвищення процентної
ставки, тобто з жовтня 2008 року.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх необґрунтованості, безпідставності
та недоведеності, а також, що
підвищення процентної ставки за
Кредитним договором відбулося у
відповідності з умовами договору та на
підставі закону.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду.

Як встановлено судом, 16 квітня 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір №
DNL0GA, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику кредит у сумі
76735,68 доларів США зі сплатою 12 % річних.
Умовами договору передбачено, що банк
має право в односторонньому випадку
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом, при зміні
кон'юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні (а.с.6-16).

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за Кредитним договором, 16
квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_1 (іпотекодавець), ОСОБА_2,
ОСОБА_3 (майнові поручителі) було
укладено Договір іпотеки квартири
(далі - Договір іпотеки) , за яким
іпотекодавець та майнові поручителі
передали в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1. Пунктом 6 Договору іпотеки
передбачено, що іпотекодавець та
майнові поручителі з умовами
кредитного договору ознайомлені
(а.с.17-22).

Отже, підписуючи Договір іпотеки,
позивач погодився з умовами Кредитного
договору та, зокрема, з можливістю
підвищення процентної ставки банком в
односторонньому порядку.

Доводи апеляції, що суд першої
інстанції не звернув увагу на
невиконання відповідачем умов ст. 19
Закону України «Про іпотеку», що при
збільшенні процентів за основним
зобов'язанням, відповідачем не було
внесено зміни до Договору іпотеки та що
іпотекодавець та майнові поручителі не
надавали згоди на передачу в іпотеку
квартири на інших умовах, не
спростовують висновків суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
законність підвищення процентної
ставки за Кредитним договором в
односторонньому порядку у жовтні 2008
року до набрання чинності Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» встановлена судовими
рішеннями, які набрали законної сили у
справах за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання підвищення
процентної ставки недійсною; за
позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк»,
третя особа ОСОБА_1 про зобов'язання
вчинити певні дії (а.с.48-57).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Жодних підстав, передбачених законом,
для визнання Договору іпотеки
недійсним, позивачем не наведено.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що, встановивши дійсні
обставини справи, суд дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи, та
ухвалив у справі законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого колегія суддів не
вбачає.

Доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, правильності висновків
суду не спростовують і не дають підстав
для їх задоволення, тому суд апеляційну
скаргу відхиляє, а рішення суду першої
інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді