АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/4175/14
Головуючий у 1-й інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Заришняк Г.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Желепи О.В., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 30 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах
дітей Шевченківської районної у місті
Києві державної адміністрації про
визначення місця мешкання дитини та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації про
визначення місця мешкання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах
дітей Шевченківської районної в місті
Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини.

Свої позовні вимоги, які були уточнені
в ході розгляду справи, обґрунтовував
тим, що з 22.03.2008р. він з відповідачкою
перебуває в зареєстрованому шлюбі, від
якого вони мають неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26.09.2013 р. даний шлюб було
розірвано. Малолітній ОСОБА_3 постійно
проживає з ним, влаштований у дитячий
садок та отримує належний догляд.
Відповідачка самостійно не може
доглядати дитину, оскільки, не працює,
вживає наркотичні засоби та постійно
змінює місце перебування, тому просив
суд визначити місце проживання дитини
ОСОБА_3 за місцем проживання батька.

Під час розгляду справи відповідачкою
було подано зустрічну позовну заяву, у
якій вона заперечувала проти тверджень
позивача з приводу способу її життя.
Зазначала, що під час їх спільного
проживання з позивачем вони разом
приймали наркотичні засоби, крім того,
позивач постійно зловживав спиртними
напоями та не мав постійного заробітку.
Вона надає дитині належний догляд та
сприяє повноцінному розвитку дитини, а
з березня 2013 р. вона добровільно
пройшла психологічну реабілітацію в
благодійному фонді для жінок з дітьми
«Точка опори». Тому просила суд
визначити місце проживання дитини - за
місцем її проживання та стягнути з
позивача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 30 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено,
визначено місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_3 разом з
батьком ОСОБА_2

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначене рішення суду та
постановити нове рішення, яким в
задоволенні первісного позову ОСОБА_2
відмовити, а її зустрічний позов
задовольнити, посилаючись на неповне
з»ясування судом обставин справи та
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з
підстав та доводів, наведених в ній.

Представник Служби у справах дітей
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, вважаючи рішення суду
законним та обґрунтованим.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 у
судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду справи повідомлений
належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість
постановленого рішення суду в цій
частині, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 161 СК України,
якщо мати і батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними вирішується судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання свої батьківських
обов`язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров`я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини, а
саме: обов'язків щодо виховання та
розвитку дитини, про що йдеться у ст. 150
СК України.

Судом встановлено, що з 22.03.2008 р. сторони
по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували
у зареєстрованому шлюбі.

Від зазначеного шлюбу вони мають сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26.09.2013 р. шлюб між
позивачем та відповідачкою було
розірвано.

Як видно з довідки форми № 3 ОСОБА_2
зареєстрований у АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5,,
ОСОБА_6, ОСОБА_2 в рівних долях.

ОСОБА_1 зареєстрована у
неприватизованій квартирі АДРЕСА_2
(а.с.78).

Згідно з довідкою № 343-к від 18.10.2013 р.,
ОСОБА_2 працює водієм - експедитором у
ТОВ «Торгівельна група «Гермес - Трейд»
з 01.10.2012 р. (а.с.76).

Як вбачається з характеристики ОСОБА_1
від 14.10.2013 р., у березні 2013 р.
відповідачка самостійно звернулася до
Реабілітаційного центру для жінок з
дітьми «Точка опори» з проханням
прийняти її на реабілітацію і
допомогти їй позбутися залежності,
змінити спосіб життя та сприйняття
навколишнього середовища, у центрі
Вона перебувала вісім місяців, стала на
шлях виправлення та позбулася
шкідливих звичок, проте в подальшому
залишила реабілітаційний центр,
оскільки перебування в ньому заважало
спілкуванню з дитиною.

Вироком Шевченківського районного
суду м. Києва від 17.07.2013 року ОСОБА_1
визнано винною у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за
повторне незаконне придбання,
зберігання та перенесення наркотичних
засобів без мети збуту, в якому також
зазначено, що відповідачка раніше
судима Шевченківським районним судом
м. Києва 27.11.2012р. та 22.04.2013р. за ст. 309 ч.1 КК
України (а.с.68-70).

Орган опіки та піклування
Шевченківської районної ради в м. Києві
державної адміністрації у Висновку від
20.01.2014 р. за № 109/04/40-298 підтримав позов
ОСОБА_2, проти задоволення зустрічної
позовної заяви заперечував,
посилаючись на те, що на даний час
дитина має всі необхідні умови для
проживання з батьком ОСОБА_2, відвідує
дитячий садок, тому місце проживання
дитини повинно бути визначено з
батьком. Окрім того, мати дитини під
кінець реабілітації порушила правила
центру, в результаті чого
адміністрація прийняла рішення про
припинення нею проходження
реабілітації.

Суд першої інстанції повно та всебічно
з»ясував обставини справи та прийшов
до правильного висновку про
необхідність визначення місця
проживання дитини з батьком, а тому
обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2,
відмовивши у задоволення зустрічного
позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону й не може бути
скасованим з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона стала на
шлях виправлення та позбулася
шкідливих звичок, не заслуговують на
увагу, оскільки як видно зі справи, вона
залишила Реабілітаційний центр, не
пройшовши повний кус лікування,
будь-яких доказів на підтвердження
того, що відповідачка вилікувалася від
наркотичної залежності суду не надано.

Відповідачкою ОСОБА_1 не доведено суду
того, що позивач ОСОБА_2 зловживає
наркотичними засобами та алкогольними
напоями, тому посилання на дані
обставини є голослівним.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 30 січня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді