Справа №
Провадження № 2/200/4002/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання договору купівлі-продажу
квартири удаваним, встановлення, що
договір купівлі-продажу є договором
довічного утримання, розірвання
договору довічного утримання,
повернення квартири та визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із
вказаним позовом. В обґрунтування
своїх позовних вимог, з урахуванням
уточнення, позивачі посилалися на те,
що вони є чоловік та дружиною, літніми
та хворими пенсіонерами, які
потребують стороннього догляду. ОСОБА_2
хворіє та постійно знаходиться у ліжку.
У м.Дніпропетровську проживала їх
онука ОСОБА_3, яка приблизно у квітні 2013
року запропонувала їм свої послуги по
забезпеченню їх доглядом, харчуванням,
матеріальним та грошовим
забезпеченням. За це вона попросила
відписати їй належну їм квартиру
АДРЕСА_1, укласти договір, відповідно до
якого вона буде забезпечувати їх
доглядом, харчуванням, матеріальним та
грошовим забезпе енням, грошима -
єдиноразово та кожного місяця, ліками,
господарчими предметами та іншим, а
вони відпишуть їй належну їм квартиру,
яка є єдиним їх житлом.

Позивачі посилаються на те, що
вони погодилися на пропозицію онуки,
24.04.2013 року уклали з нею у нотаріальній
конторі договір, який саме - їм
невідомо, бо вони повністю довірилися
онуці, а юридичні знання вони не мають
та за віком не можуть розуміти
особистості цивільно-правових
правочинів та угод. Також при
підписанні договору ОСОБА_1 не було
роз»яснено який саме договір він
підписує від свого імені та від імені
ОСОБА_2, від імені якої він діяв за
довіреністю. Позивач ОСОБА_1
посилається на те, що коли він
підписував договір, вважав, що це
договір довічного утримання. ОСОБА_2,
коли надавала ОСОБА_1 довіреність,
вважала, що той укладе та підпише з
ОСОБА_3 саме договір довічного
утримання. При підписанні договір
укладено українською мовою, а нотаріус
розмовляв з ОСОБА_1 російською мовою,
але ОСОБА_1, будучи етнічним українцем,
російську мову щодо юридичних
термінів та правових наслідків
розуміє погано, тому він довірився
онуці, вважаючи, що у договорі, який він
підписав, передбачені всі права та
обов»язки з утримання та догляду, про
які він та ОСОБА_2 раніше домовилися з
нею. Більш того, ОСОБА_1 не може читати
без окулярів, а з окулярами не зміг
прочитати текст договору, бо шрифт та
розмір літер договору був для нього
незручним для читання.

Позивачі посилаються на те, що
обіцянки щодо догляду та допомоги
грошами та по дому, господарству
відповідачка не виконувала, але коли
вони звернулися до суду з позовом про
розірвання договору довічного
утримання, вони виявили, що ними було
насправді укладено договір
купівлі-продажу квартири, що було
повною несподіванкою, і жодних
обов»язків з догляду та/або утримання
договір не передбачав. Більш того, як
вказано у договорі купівлі-продажу,
вони начебто отримали від відповідачки
гроші за квартиру у розмірі 162 100,00 грн.,
які вони від неї за квартиру чи в якості
допомоги не отримували. Вони вважають,
що відповідачка, укладаючи оспорюваний
договір, насправді вчиняла дії,
спрямовані на укладення договору
довічного утримання, бо так вони раніше
домовилися з відповідачкою про
укладання договору довічного
утримання. Позивачі вважають, що
договір купівлі-продажу квартири був
укладений з метою приховати дійсний
правочин про довічне утримання і тому є
удаваним правочином. Разом з цим,
позивачі вважають, що оскільки
відповідачка не виконує зобов»язання
за договором довічного утримання, він
підлягає розірванню, а передана
відповідачці квартира підлягає
поверненню позивачам.

Позивачі просять .договір
купівлі-продажу від 24.04.2013 року
квартири АДРЕСА_1, укладений між
позивачами та відповідачкою, визнати
удаваним правочином, встановити, що цей
договір є договором довічного
утримання; розірвати цей договір
довічного утримання в зв»язку з
невиконанням його умов, повернути їм
вказану квартиру та визнати за ними
право власності на неї.

В судовому засіданні ОСОБА_1 з
представником, та ОСОБА_1, який є
представником ОСОБА_2, позовні вимоги
підтримали.

В судовому зсіданні відповідачка з
представником позовні вимоги не
визнала, посилаючись на те, що між нею
та позивачами за їх згодою був
укладений договір купівлі-продажу
квартири за їх згодою.

В судовому засіданні приватний
нотаріус ОСОБА_4 вважала позовні
вимоги необґрунтованими, посилаючись
на те, що за домовленістю між
позивачами та відповідачкою 24.04.2013 року
був укладений договір купівлі-продажу
належної позивачам квартири, який був
нею посвідчений, при цьому будь-який
порушень чинного законодавства
допущено не було. Також пояснила, що
перед підписанням договору купівлі
продажу квартири вона роз»яснювала
ОСОБА_1 про те, що після укладання цього
договору право власності перейде до
ОСОБА_3 Це ж вона роз»яснила і ОСОБА_2
24.04.2013 року, до якої приїздила додому
для підписання нею довіреності на ім »я
ОСОБА_1 для продажу її частки квартири
ОСОБА_3 При цьому вона з»ясовувала у
позивачів чи розуміють вони значення
своїх дій та наслідки укладення
договору купівлі-продажу належної їм
квартири, на що вони їй пояснили, що
мають намір продати квартиру ОСОБА_3

Вислухавши пояснення осіб, які
з»явилися, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов до
висновку, що заявлені позивачами
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одн сторона
(продавець) передає або зобов»язкється
передати майно ( товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов»язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу квартири укладається в
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужував)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов»язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Згідно до ст..745 ЦК України договір
довічного утримання (догляду)
укладається в письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Договір довічного утримання (догляду),
за яким передається набувачеві у
власність нерухоме майно, підлягає
державній реєстрації.

Відповідно до ст..746 ЦК України
відчужувачем у договорі довічного
утримання (догляду) може бути фізична
особа незалежно від її віку та стану
здоров»я. Набувачем у договорі
довічного утримання (догляду) може бути
повнолітня дієздатна фізична особа або
юридична особа.

Статтею 749 ЦК України визначені
обов»язки набувача за договором
довічного утримання (догляду).

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов»язків. У відповідності до ст.627
цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначення умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, якими є умови
про предмет договору, умови, визначені
законом як істотні або є необхідними
для даного виду договору, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам суспільства. Відповідно до ч.2
цієї статті особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4,
5, 6 цієї ж статті волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямованим на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами дл приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У відповідності до ст.ст. 10, 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивачі ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
02.04.1988 року.

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_8, яка є
рідною донькою ОСОБА_1, тобто його
онукою.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в
АДРЕСА_1, загальною площею 50,7 кв.м., яка
складається з двох кімнат та належала
їм на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
виробничим об»єднанням Південний
машинобудівний завод 28.04.1994 року,
згідно з розпорядженням (наказом) від
28.04.1994 року № 4459, а саме кожному по ?
частині вказаної квартири.

24.04.2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 233 був посвідчений
договір купівлі-продажу квартири,
відповідно до якого ОСОБА_1, діючий за
себе особисто та по довіреності,
посвідченій 24.04.2013 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
за реєстровим № 232 від імені ОСОБА_2, а з
другої сторони ОСОБА_3 уклали договір
про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передають
власність, а ОСОБА_3 приймає у власність
належну їм на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу за ОСОБА_3 24.04.2013 року
було зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1, позивачі так і
залишилися проживати у вказаній
квартирі.

Відповідно до п.2 договору
купівлі-продажу квартири, вказана
квартира, загальною площею 50,7 кв.м.,
складається з двох жилих кімнат.

Оспорюючи вказаний договір
купівлі-продажу квартири, позивачі
вказують, що цей договір є удаваним,
оскільки він є насправді договором
довічного утримання, укладеним між
ними та відповідачкою, з якою вони
домовлялися про їх догляд та утримання.

Разом з цим, позивачами не надано
жодного та допустимого доказу цим
твердженням, як не надано доказів того,
які саме обов»язки набувача за
договором довічного утримання повинна
була виконувати відповідач та
необхідності укладання такого
договору.

Як вбачається із вказаного
оспорюваного договору купівлі-продажу
квартири, він був підписаний його
сторонами, і на час його підписання
ними було досягнуто згоди з усіх
істотних його умов, на час укладання
договору сторони володіли необхідним
обсягом цивільної дієздатності,
волевиявлення учасників договору було
вільним та відповідало їхній
внутрішній волі. Будь-які докази того,
що в момент його укладання не були
додержані вимоги ст.203 ЦК України суду
не надані.

Натомість, відповідно до п.11 договору
купівлі-продажу, нотаріусом при його
посвідчені були роз»яснені сторонам
договору правові наслідки укриття
розміру дійсної вартості квартири, про
зміст прав та обов»язків за цим
договором, про правові наслідки
укладеного правочину.

Підписуючи цей договір, сторони
погодилися з його умовами, викладеними
у п. 10 договору купівлі-продажу, в якому
зазначено, що сторони стверджують, що:
вони однаково розуміють значення і
умови цього договору та його правові
наслідки; договір спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; їх волевиявлення є
вільним і відповідає їх внутрішній
волі; договір не має ознак фіктивного
та удаваного правочину; договір не
укладений під впливом тяжкої для
продавців обставини і на вкрай
невигідних для них умовах; ціна
продажу, зазначена в договорі,
відповідає дійсним намірам продавців і
покупця, є остаточною і змінам не
підлягає; вони не обмежені у праві
укладати правочин; вони не визнані у
встановленому законом порядку
недієздатними (повністю або частково);
вони не перебувають у хворобливому
стані, не страждають в момент укладання
цього договору на захворювання, що
перешкоджають усвідомленню його суті.

Позивач ОСОБА_1 в позові та в судовому
засіданні зазначав, що при підписанні
договір укладено українською мовою, а
нотаріус розмовляв з ним російською
мовою, але він, будучи етнічним
українцем, російську мову щодо
юридичних термінів та правових
наслідків розуміє погано, тому він
довірився онуці, вважаючи, що у
договорі, який він підписав,
передбачені всі права та обов»язки з
утримання та догляду, про які він та
ОСОБА_2 раніше домовилися з нею.

Разом з цим, будь-яких доказів цих
тверджень суду позивачами не надано,
натомість відповідно до п.10 договору
купівлі-продажу, підписаному позивачем
за себе та ОСОБА_2, зазначено, що вільне
володіння українською мовою дозволяє
кожному із сторін договору правильно
розуміти зміст цього договору.

Суд вважає необґрунтованими
доводи позивача про те, що він не може
читати без окулярів, а з окулярами не
зміг прочитати текст договору, бо шрифт
та розмір літер договору був для нього
незручним для читання, оскільки
будь-яких доказів цьому твердженню ним
не надано, крім того, ОСОБА_1 підписав
зазначений договір купівлі-продажу без
зауважень, свій підпис на договорі у
встановленому законом порядку не
оспорював. Крім того, відповідно до
п.10 договору купівлі-продажу, який
підписав позивач за себе та дружину,
позивач підтвердив, що вони не визнані
у встановленому законом порядку
недієздатними (повністю або частково),
не перебувають у хворобливому стані і
не страждають в момент укладання цього
договору на захворювання, що
перешкоджають усвідомленню його суті.
Крім того, позовні вимоги про визнання
удаваним договору з причини їх
хворобливого стану на час його
підписання позивачами не заявлялися.

Не знайшли підтвердження в суді і
доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не
бажала укласти договір купівлі-продажу
належної їй частини квартири, оскільки
це спростовується довіреністю, виданою
ОСОБА_2 24.04.2013 року, посвідченою
приватним нотаріусом ОСОБА_4,
відповідно до якої вона уповноважила
ОСОБА_1 представляти її інтереси у всіх
державних, кооперативних, комунальних,
приватних, громадських та інших
установах, з питань, зокрема продажу за
ціну та на умовах на його самостійний
розсуд належної їй ? частки квартири
АДРЕСА_1.

Суд вважає, що позивачі не надали
будь-яких належних та допустимих
доказів своїм твердженням про те, що
вони не отримували грошових коштів за
продану квартиру, оскільки це
спростовується змістом п.3 договору
купівлі-продажу, відповідно до якого
продаж зазначеної квартири, за
домовленістю сторін, провадиться за 162
100,00 грн., які покупець сплатив, а
продавці отримали повністю до
підписання цього договору, своїм
підписом сторони підтвердили факт
повного розрахунку за продану
квартиру.

Зазначені доводи позивачів не
спростовано в суді свідком ОСОБА_9, який
підтвердив, зокрема, похилий вік
позивачів.

Також, в судовому засіданні
встановлено, що наміри у ОСОБА_1
оспорювати вказаний договір
купівлі-продажу квартири від 24.04.2013
року виникли після його укладання та в
зв»язку з його ознайомленням з
рекламною програмою Центру допомоги та
соціального захисту пенсіонерів, в
якому йому запропонували допомогу та
догляд замість передання у власність
центру спірної квартири. В зв»язку з
зазначеним відносини між ОСОБА_1 та
відповідачкою стали неприязними, що
підтверджено в суді відповідачем та
свідком ОСОБА_10, яка пояснила, що
відповідачка з матір'ю надавали
допомогу позивачам та доглядали за
ними і до укладання договору
купівлі-продажу, а невдовзі після його
укладання вони від такої допомоги
відмовилися..

Таким чином, позовні вимоги позивачів є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И
Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору купівлі-продажу
квартири удаваним, встановлення, що
договір купівлі-продажу є договором
довічного утримання, розірвання
договору довічного утримання,
повернення квартири та визнання права
власності.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Т.О.Кудрявцева