Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 2-378/13
Провадження № 22ц/782/5477/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - судді Околота
Г.М.,

суддів -
Ступіної Я.Ю., Коротенка Є.В.,

при секретарі -
Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 листопада 2013 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору,

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2011 року позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся з зазначеним
позовом до суду до відповідача ОСОБА_3
який уточнив у ході судового засідання
та в обґрунтування своїх вимог вказав,
що 26.09.2007 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір № DN80AM00000222 за умовами якого
позивач зобов'язався надати
відповідачу грошові кошти для
придбання транспортного засобу , а
також кошти для сплати винагороди за
надання фінансового інструменту у
момент надання кредиту, сплати
страхових платежів та для реєстрації
предмета застави на строк до 25.09.2014
року. Відповідач зобов`язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановленому
кредитним договором. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_3 передано Банку у
заставу автомобіль SAMAND LX , 2007 року
випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1. Відповідач зобов'язання
за кредитним договором виконує
неналежним чином, внаслідок чого
утворилася заборгованість за
кредитним договором , яка станом на
05.03.2013 року складає 28 393,34 долари США, що
за курсом 7,99 грн. НБУ складає 226 862,78 грн.
, з яких - заборгованість за кредитом у
сумі 9445,68 долари США, заборгованість
за відсотками за користування
кредитом у сумі 9842,39 долари США , пеня у
сумі- 9105,25 долари США , яку позивач
просить стягнути з відповідача , а
також просить стягнути судові витрати
по справі. ( а.с. 3-6, 222-227)

У лютому 2012 року ОСОБА_3 ( прізвище до
шлюбу ОСОБА_3) звернулася до суду з
зустрічними позовними вимогами до ПАТ
КБ «Приватбанк» про визнання недійсним
кредитного договору, які уточнила у
судовому засіданні та в обґрунтування
своїх вимог вказала, що Банк,
фактично відповідно до умов кредитного
договору, сплатив від імені
позичальника лише 78 400 грн. як оплату
вартості придбаного нею автомобіля, а
інших коштів вона не отримувала. ОСОБА_3
зазначає, що вона сплатила банку
грошові кошти у розмірі 3508,03 долари США,
крім того, у 2009 році банк за проданий
автомобіль виручив 7843,29 долари США , які
були зараховані у погашення
заборгованості і всього вона фактично
повернула банку 11 351,32 долари США, а тому
вимога банку про сплату 28 393,34 долари
США є надуманою і ніякими об'єктивними
даним не підтверджується. Крім того,
банк при укладені кредитного договору
навмисно ввід її в оману відносно
обставин, що мають істотне значення , а
саме про необхідність виконання
зобов'язань в іноземній валюті , що
значною мірою погіршує положення
позичальника по відношенню до
положення банку, оскільки банк надав
її кредит у гривні, а вимагає сплати у
доларах США, що робить цей договір
нерівноправним. На підставі
викладеного просить суд у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк»
відмовити, визнати на підставі ст.. 230
ЦК України недійним кредитний договір
та зобов'язати банк зарахувати суму
фактично сплачених нею коштів та
коштів отриманих від продажу
автомобіля у рахунок погашення
заборгованості за кредитом, уточнити
суму заборгованості та прийняти її з
розстрочкою платежу у національній
валюті - гривні по курсу НБУ 5,05. ( а.с.
48-51, 254-256) .

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 листопада 2013 року та
додатковим рішенням від 26 листопада 2013
року, позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
були задоволені частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № DN80AM00000222 від
26.09.2007 року у сумі 20 288,07 долари США , що
за курсом НБУ складає 162 162,54 грн. , а
також стягнуто витрати на сплату
державного мита у сумі 1700 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 120
грн. У задоволені решти позовних вимог
ПАТ КБ «Приватбанк» було відмолено. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання недійсним
кредитного договору було відмовлено (
а.с. 261-262, 263)

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу, в якій , посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, зокрема на
безпідставне зменшення судом розміру
нарахованої пені, з 9105,27 доларів США до
1000 доларів США , просив рішення суду
змінити, скасувати його в частині
стягнення розміру пені і та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
стягнути з відповідача пеню у сумі 9105,27
доларів США . ( а.с. 267-270)

Представник ОСОБА_2 , який діє в
інтересах відповідача за первинним
позовом ОСОБА_3 також подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
незаконність рішення суду першої
інстанції просить його скасувати, та у
задоволенні вимог Банку відмовити, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити у повному обсязі. В
обґрунтування скарги посилається на
те, що Банк не виконав свої зобов'язання
перед позичальником відповідно до умов
п. 7.1 договору , а саме те, що ОСОБА_3 не
отримувала грошових коштів визначених
у кредитному договорі ( крім коштів на
оплату вартості автомобіля) , а тому
вимоги банка про стягнення
заборгованості безпідставні. Крім
того, вважає, що суд не врахував тих
обставин, що Банк уклав кредитний
договір для отримання своєї
матеріальної вигоди, оскільки навмисно
при укладені договору ввів в оману
позичальника та зобов'язав його
сплачувати кредит у доларах США не
зважаючи на те, що оплату проводив у
гривні, тим самим значною мірою
погіршив положення позичальника по
відношенню до положення банку, що є
підставою для визнання кредитного
договору недійсним. (а.с. 279-282)

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційних
скарг і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» і стягуючи з відповідача
заборгованість, суд першої інстанції
виходив із доведеності факту
невиконання відповідачем ОСОБА_3
зобов'язань за укладеним кредитним
договором і набуття у зв'язку з цим
позивачем права достроково стягнути
заборгованість за кредитом,
нарахованих процентів та пені
відповідно до умов кредитного
договору. При вирішенні справи суд
першої інстанції застосував до
правовідносин сторін норми ст.ст.526, 527,
549, 612,1050 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
позивачем ОСОБА_3 не надано належних та
допустимих доказів щодо обставин, на
які вона посилається в обґрунтування
своїх вимог, зокрема , позивач не довела
, що відповідачем введено її в оману з
метою укласти оспорюваний договір на
невигідних для неї умовах, що її
волевиявлення, як учасника правочину,
не було вільним і не відповідало
внутрішній волі.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду є вірним. Розглядаючи
спір, суд першої інстанції, у
відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК
України, повно, всебічно та об'єктивно
з'ясував обставини справи на які
посилалися сторони, як на підставу
своїх вимог та заперечень, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
застосував закон, що їх регулює.

Судом встановлено, що 26.09.2007 року між
сторонами був укладений кредитний
договір №DN80AM00000222 за умовами якого
позивач повинен був надати
відповідачу кредит у вигляді не
поновлюваної кредитної лінії у
розмірі 22 305,03 доларів США для
придбання транспортного засобу, а
також для інших виплат на строк з
26.09.3007 року по 25.09.2014 року. Відповідно
до умов п.7.1 кредитного договору
відповідач зобов'язувався щомісячно
надавати Банку кошти у сумі 318,29 доларів
США для погашення заборгованості , що
складається із заборгованості по
кредиту, , відсоткам, винагороди,
комісії.

На виконання умов кредитного договору ,
а саме п.п. 7, 7.1. , позивач надав
відповідачу кредитні кошти у розмірі 15
633,10 доларів США на купівлю автомобіля
SAMAND, 783,22 долари США - для сплати
винагороди за надання фінансового
інструменту у момент надання кредиту,
164,15 доларів США для сплати
особистого страхування на поточний рік
та 6,78 долари США для сплати за
реєстрацію предмета застави у
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 0,83 % на
місяць на суму залишку заборгованості .

За умовами п. 4.1 кредитного договору у
разі порушення зобов'язань за
договором Банк має право нарахувати, а
Позичальник зобов'язаний сплатити
Банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочки. ( а.с. 8-11)

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором позичальником
ОСОБА_3 передано Банку у заставу
автомобіль автомобіль SAMAND LX , 2007 року
випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1. ( а.с. 12-15)

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 ( ОСОБА_3) неналежним
чином виконувала покладені на неї
кредитним договором зобов'язання, у
зв'язку з чим виникла заборгованість,
яка, станом на на 05.03.2013 року складає 28
393,34 долари США, що за курсом 7,99 грн. НБУ
складає 226 862,78 грн. , з яких -
заборгованість за кредитом у сумі 9445,68
долари США, заборгованість за
відсотками за користування кредитом у
сумі 9842,39 долари США , пеня у сумі- 9105,25
долари США ( а.с. 226-227, 305, 314-316)

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК
України, підставами для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір, який є обов'язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом

Згідно положень ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа ( кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому, відповідно до положень ст.612
ЦК України, боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Положеннями статті 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку щодо
необхідності стягнення з відповідача
на користь позивача заборгованості за
кредитом та відсотками за користування
кредитом . При вирішенні справи суд
правильно застосував до правовідносин
сторін норми матеріального права.

При вирішенні питання щодо стягнення
розміру пені, суд першої інстанції до
спірних правовідносин застосував
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

При зменшенні розміру пені суд першої
інстанції врахував, що розмір
заборгованості за кредитом складає
9445,68 доларів США . а розмір нарахованої
пені складає майже сто відсотків від
суми заборгованості ( 9105,27 доларів США) ,
а також те, що пеня є фінансовою
санкцією, а не платою за користування
грошима.

Однак з таким висновком суду колегія
суддів не погоджується.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка.

Виходячи зі змісту п.27 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року N 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», положення частини
третьої статті 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. Істотними обставинами в
розумінні частини третьої статті 551 ЦК
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач не виконувала зобов'язання
належним чином з вересня 2008 року,
довідок про свій майновий стан не
надавала , крім того відповідач ОСОБА_3
та її представник ОСОБА_2 не подавали
заяву про зменшення судом розміру пені
на підставі ст. 551 ЦК України, тому що
позовні вимоги не визнавали в повному
обсязі , що вбачається як із заявлених
зустрічних позовних вимог та доводів
їх апеляційної скарги , тому на думку
колегії суддів підстав для
застосування ст.. 551 ЦК України до вимог
про стягнення пені у суду першої
інстанції не було, однак не зважаючи на
це, суд не дав належної оцінки вказаним
обставинам і дійшов необґрунтованого
висновку про зменшення розміру пені на
підставі ст.551 ЦК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що
ПАТ КБ «Приватбанк» невірно нарахував
пеню без урахування строку позовної
давності.

Відповідно до ч.1, п.1.ч. 2 ст. 258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Колегія суддів вважає, що позивач вірно
розрахувавши розмір заборгованості за
тілом кредиту та відсоткам, невірно
визначив суму заборгованості
відповідача по пені та штрафу
(процентна складова).

Згідно розрахунку наданого позивачем у
засіданні суду апеляційної інстанції у
межах строку позовної давності
встановленої законом, який перевірений
апеляційним судом, пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором
розрахована за період одного року до
моменту звернення з позовом до суду , а
саме з 31.08.2010 року по 31.08.2011 року та
складає 69 197 грн. 10 коп. ( а.с. 335)

За таких обставин колегія суддів
вважає, що саме у такому розмірі
позивач і повинен був вимагати її
сплати, а не у розмірі заявленому ним у
позові.

Крім того, як роз'яснено у п.42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 3 березня 2012
року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" у резолютивній частині
рішення суду в разі задоволення
позовних вимог в обов'язковому порядку
має зазначатись загальний розмір вимог
та всі його складові , що підлягають
сплаті.

В порушення зазначених вимог
резолютивна частина рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 листопада 2013 року не
містить складових частин усієї суми
заборгованості.

Таким чином, рішення суду, в частині
стягнення заборгованості за кредитом ,
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення у зв'язку з
неправильним застосуванням судом
першої інстанції норм матеріального
права та ухваленням нового рішення
відповідно до вимог ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК
України, тому доводи апелянта ПАТ КБ
«Приватбанк» у цій частині є
обґрунтованими та такими що підлягають
задоволенню.

Доводи представника апелянта ОСОБА_3-
ОСОБА_2 про те, що відповідача
ОСОБА_3(ОСОБА_3) не отримувала грошові
кошти які зазначені п.7.1. кредитного
договору та позивач надав кредит лише у
сумі 78400 грн. є безпідставними і
колегія суддів їх відхиляє, оскільки ці
твердження спростовуються копією
меморіальних ордерів, наданих
представником ПАТ КБ «Приватбанк»
апеляційному суду, а також договором
купівлі-продажу автомобіля ,
специфікацією, актом прийому -передачі
, з яких вбачається, що банк надав
відповідачу саме кредит у розмірі 16
587,25 доларів США , з яких 15 633,10 доларів
США - перераховані на придбання
автомобіля, 783,22 долари США для сплати
винагороди за надання фінансового
інструменту у момент надання кредиту,
164,15 доларів США для сплати особистого
страхування на поточний рік , 6,78 долари
США для сплати за реєстрацію предмета
застави у Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна.

Ці грошові кошті , відповідно до п. 7
кредитного договору , за дорученням
Позичальника та без додаткового її
узгодження були конвертовані у
національну валюту - гривню ( 78 400 грн,
3955,26 грн., 823,20 грн., 34 грн.) та
перераховані на відповідні рахунки ТОВ
«Лідер Мегатранс» , ПАТ КБ
«Приватбанка», ЗАО «Інгострах», ДП
«Фнформаційний центр МЮУ» Наданні
копії меморіальних ордерів на
конвертацію валюти та на перерахування
грошових коштів, спростовують
твердження апелянта , щодо неотримання
ОСОБА_3 ( ОСОБА_3) кредитних коштів у
розмірі 16 587,25 доларів США ( а.с. 56-60, 317,
318, 319, 320, 331, 332, 333, 334).

Саме з суми 16 587,25 доларі США , а не з суми
22 305,03 долари США, позивачем ПАТ КБ
«Приватбанк» був зроблений розрахунок
заборгованості по кредиту, який був
наданий позивачем у засіданні суду
апеляційної інстанції і перевірений
судом. З наданого розрахунку
вбачається, що після продажу у квітні
2009 року автомобіля, відповідач ОСОБА_3
на травень 2009 року мала заборгованість
за кредитом у розмірі 9445,68 доларів США
, заборгованість за відсотками у
розмірі 430,79 доларів США, тому доводи
апеляційної скарги відповідача , що
наданий банком розрахунок
заборгованості по кредиту є
необґрунтованим, не заслуговують на
увагу, оскільки належних та допустимих
доказів на підтвердження вказаних
доводів відповідач та її представник
суду не надали і в чому саме є
неправильність розрахунку,
представник ОСОБА_2 не пояснив та не
зазначив це у своєму розрахунку. ( а.с.
314-316, 305, 312, 313)

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду першої інстанції в часині
відмови у задоволенні зустрічних вимог
ОСОБА_3 є незаконним та
необґрунтованим, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки суд повно та
об'єктивно встановив дійсні обставини
справи, дослідив надані сторонами
докази, дав їм вірну правову оцінку та
ухвалив рішення у цій частині у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Колегією суддів встановлено, що як в
зустрічній позовній заяві, так і в
апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 посилається на те, що спірний
кредитний договір був укладений під
впливом обману і правовою підставою
позову зазначав положення ст. 230 ЦК
України, вказуючи, що при укладенні
спірного кредитного договору ПАТ КБ
«Приватбанк» ввело ОСОБА_3 в оману.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч.
1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 20 постанови від 06 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний кредитний договір підписаний
сторонами, а саме ОСОБА_3 та
представниками «Приватбанк»

Матеріалами справи підтверджується, що
сторони при підписанні договору мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача
ОСОБА_3 , як учасника оспорюваного
правочину було вільним і відповідало
її внутрішній волі. Договір вчинено у
формі, встановленій законом і
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
ПАТ КБ «Приватбанк» мав право на
здійснення валютних операцій ,зокрема
на укладення договорів кредиту в
іноземній валюті.

В ході слухання справи позивачем
ОСОБА_3 та її представником не надано і
судом першої інстанції не встановлено
факту укладання кредитного договору в
результаті помилки чи під впливом
обману. У позивача був намір отримання
кредиту для придбання автомобіля у
певній сумі, а також отримання коштів
для сплати фінансової винагороди,
страхових внесків, та за реєстрацію
предмета обтяження , які її фактично
було надано відповідачем.

Колегія суддів погоджується в даному
випадку з висновком суду першої
інстанції про те, що зі сторони
відповідача прямого умислу,
направленого на обман, не доведено,
докази про наявність обманних дій
відповідача, які б свідчили про
навмисне введення в оману позивача під
час підписання спірного договору, як
того вимагають приписи ст. ст. 10, 11 ЦПК
України відсутні.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

З огляду на норму даної статті,
посилання представника ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі на те, що при
укладенні кредитного договору в
іноземній валюті банк ввів в оману
позичальника стосовно виконання
зобов'язань у доларах США у зв'язку з
чим поставив позичальника у нерівне
положення по відношенню до банку , є
безпідставними, оскільки банк мав
право на здійснення валютних операцій,
зокрема на укладення договорів кредиту
в іноземній валюті, сама позичальник
була ознайомлена з умовами договору
щодо сплати щомісячно платежів у
розмірі саме 318,29 доларі США, до 2009 року
сплачувала заборгованість за кредитом
саме у доларах США , про що свідчить
виписка з рахунку ( а.с. 38-123, 124-161)

Крім того, на думку колегії суддів,
позивачка не була позбавлена
можливості вибору валюти отримання
кредиту, при укладенні кредитного
договору повинна була оцінювати
можливі валютні ризики і мала
можливість передбачити зміну курсів
валют.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3,
оскільки такі вимоги є безпідставними
та недоведеними, а доводи апеляційної
скарги в цій частині вважає
необґрунтованими та відхиляє їх .

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи апелянта ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 щодо невідповідності висновків
суду обставинам справи та порушення
норм процесуального права , не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки всі
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, 307, 309, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів ,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» , ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 Борисівни- задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 листопада 2013 року-
змінити.

Скасувати рішення суду в частині
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, і.п.н. НОМЕР_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № DN80AM00000222 від
26.09.2007 року , а саме- заборгованість за
кредитом у сумі 9445,68 доларів США, що
еквівалентно 75 470 ( сімдесят п'ять тисяч
чотириста сімдесят) грн.. 98 коп.,
заборгованість за відсотками за
користування кредитом- 9842,39 доларів
США, що еквівалентно 78 640.69 грн..(
сімдесят вісім тисяч шістсот сорок)
грн.. 69 коп. , пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором - 69
197 ( шістдесят дев'ять тисяч сто
дев'яносто сім) грн.. 10 коп.

В іншій частині рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 26
листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: