Справа № 2п-3/12 Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/19/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 травня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк», третя
особа ОСОБА_2 про визнання кредитного
договору недійсним,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2010 року позивач ПАТ
«Універсал Банк» звернувся до суду із
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором. Заявлені
вимоги мотивував тим, що 08 лютого 2008
року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір про надання
кредитних послуг № 013-2008-199, за умовами
якого відповідач отримав 186095 шв.
франків для придбання земельної
ділянки до 01 лютого 2038 року; в
забезпечення виконання зобов'язань за
даним договором між ВАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_2 укладено договір
поруки. У порушення умов договору
відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, в результаті чого станом на 28
травня 2009 року прострочена
заборгованість за кредитом становить
4615,12 грн., заборгованість по відсотках -
107990,48 грн., сума дострокового стягнення
кредиту - 1291198,06 грн., на виконання умов
договору позивач направив
відповідачам вимоги дострокового
погашення кредиту, які відповідачі
отримали особисто, однак зобов'язання
по поверненню заборгованості по
договору та договору поруки не
виконали. Збільшивши позовні вимоги,
просив стягнути солідарно із
відповідачів на користь банку
заборгованість за кредитним договором
станом на 02 квітня 2012 року в розмірі
212123,49 шв. франків, що еквівалентно 1878841,39
грн.

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом про
визнання кредитного договору
недійсним, який мотивував тим, що
підпис на копії кредитного договору,
доданій до справи позивачем, виконано
не ним, а іншою особою, однак саме на
підставі даного договору позивач
просить стягнути з нього
заборгованість в сумі 1878841,39 грн.
Вказував, що не заперечує факт
отримання кредитних коштів від
позивача, однак за іншим кредитним
договором, з іншими умовами
кредитування, зокрема щодо розміру
процентної ставки, строків та графіку
погашення кредиту. Просив визнати
недійсним кредитний договір № 013-2008-199
від 08 лютого 2008 року.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 16 травня 2013 року
позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено,
стягнуто із відповідачів солідарно на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 1878841,39
грн. та судові витрати 1820 грн.,
зустрічний позов залишено без
задоволення.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 16 травня 2013 року,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, необ'єктивність
та неповноту судового розгляду, просив
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким в
задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «Універсал
Банк» про стягнення заборгованості за
кредитним договором та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
про визнання кредитного договору
недійсним, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач ОСОБА_1
на умовах, встановлених кредитним
договором, своєчасно не виплачував
суму боргу за кредитом та боргу по
відсоткам, тим самим не виконував
належним чином покладені на нього за
кредитним договором зобов'язання, суму
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 1878841,39 грн. слід стягнути на
користь позивача з відповідача ОСОБА_1
та відповідача ОСОБА_2 солідарно як
його поручителя. При цьому доводи
ОСОБА_1 про те, що кредитний договір
підписаний не ним, а іншою особою, є
безпідставними, оскільки беззаперечно
встановлено, що відповідач отримав
кредитні кошти по оспорюваному
кредитному договору та частково
виконував свої зобов'язання за ним.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 08 лютого 2008 року між ВАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 013-2008-199, додаток № 1
та додаток № 2 до нього на суму 186095 шв.
франків, що еквівалентно 856531,27 грн.
строком з 08 лютого 2008 року до 01 лютого
2038 року із сплатою 9,95 % річних за
користування кредитними коштами.

08 лютого 2008 року згідно заяви на видачу
готівки № 013В05 та меморіального
валютного ордеру № 999FTBA080390012 ОСОБА_1
отримав готівкою 164226,25 доларів США, що
еквівалентно 829342,56 грн.

АТ «Універсал Банк» є правонаступником
всіх прав та обов'язків ВАТ «Універсал
Банк» згідно рішення загальних зборів
учасників ВАТ «Універсал Банк» від 22
червня 2009 року, якими банк
перейменовано на Публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк».

Відповідно до п. п. 1.1.1 кредитного
договору, за користування кредитними
коштами понад встановлений строк або
термін погашення нараховується
процентна ставка в розмірі 29,85 % річних,
розмір підвищеної процентної ставки за
користування кредитом понад
встановлені цим договормо терміни
сплати щомісячних платежів
застосовується до всієї простроченої
суми основного боргу позичальника.

03 серпня 2010 року між АТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову
угоду б/н, відповідно до умов якої
внесено зміни до кредитного договору.
Так, п. 2.2 договору сторони підтвердили,
що станом до дати укладення цієї
додаткової угоди кредитор вже надав
позичальнику кредит, а заборгованість
позичальника за сумою кредиту, яка
надана позичальнику та не повернута
кредитору за договором, становить 183288,46
шв. франків.

01 вересня 2010 року між АТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову
угоду б/н, відповідно до якої сторони
домовилися внести зміни до договору,
виклавши пункти 1.1, 1.1.1, 1.1.2 договору в
іншій редакції.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
013-2008-199 від 08 лютого 2008 року між АТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 08 лютого 2008
року було укладено договір поруки №
013-2008-199-Р, згідно якого поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх
його зобов'язань перед кредитором, що
виникли з кредитного договору,
укладеного між кредитором та
боржником, в повному обсязі, як
існуючих в теперішній час, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому,
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

Також 03 серпня 2010 року між АТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено
договір поруки № 013-2008-199-Р без
грошового покриття, відповідно до умов
якого поручитель поручається перед
кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх
його зобов'язань перед кредитором, що
виникли з кредитного договору № 013-2008-199
від 08 лютого 2008 року та додаткової
угоди б/н від 03 серпня 2010 року до нього,
укладеного між кредитором та
боржником, в повному обсязі, як
існуючих в теперішній час, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому;
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником; відповідно до п. 1.4 договору
відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

Станом на 02 квітня 2012 року
заборгованість за кредитним договором
№ 013-2008-199 від 08 лютого 2008 року становить
212123,49 шв. франків, що еквівалентно 1878841,39
грн., з яких 184409,73 шв. франків -
еквівалент 1633372,30 грн. заборгованість
за кредитом, 27713,76 шв. франків -
еквівалент 245469,09 грн. заборгованість за
відсотками.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Оскільки за кредитним договором і
додатковими угодами до нього,
укладеним між ВАТ «Універсал Банк» і
ОСОБА_1, забезпеченим договором поруки
і додатковими угодами до нього,
укладеними із ОСОБА_2, утворилася
заборгованість внаслідок невиконання
відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного
договору, колегія суддів погоджується
із висновками суду першої інстанції
про необхідність захисту права
позивача шляхом солідарного стягнення
із відповідачів заборгованості за
кредитним договором в заявленому
позивачем розмірі.

Отже, з урахуванням наведених норм, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що заборгованість за
кредитним договором підлягає
солідарному стягненню із відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач ОСОБА_1 підписував інший
кредитний договір з іншими умовами
виконання є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 03 вересня 2013 року по справі
призначено судово-почеркознавчу
експертизу, на вирішення якої
поставлено питання, ким виконаний
підпис на договорі № 013-2008-199 від 08
лютого 2008 року від імені ОСОБА_1
відповідачем по справі - ОСОБА_1 чи
іншою особою.

Листом КНДІСЕ від 14 жовтня 2013 року №
11/01-05/9806/9807/13-32 на адресу ОСОБА_1
направлено повідомлення про
необхідність оплати експертизи,
рахунок на оплату та клопотання
експерта, яке ОСОБА_1 частково виконав.

Згідно листа КНДІСЕ від 27 грудня 2013
року № 11/01-05/9806/9807/13-32, відомості про
сплату попередньої вартості за
судово-почеркознавчу експертизу до
інституту не надійшли, а тому згідно п.
1.13 Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 08 січня 1998 року № 53/5, матеріали,
надані на дослідження, повертаються, а
висновок експертів № 9806/9807/13-32 залишено
в загальному відділі інституту.

Під час розгляду апеляційної скарги
представник ОСОБА_1 попереджувався про
необхідність сплати вартості
проведеної судово-почеркознавчої
експертизи та надання отриманого
висновку до справи, однак висновок
судово-почеркозначої експертизи
апелянтом до матеріалів справи
долучений не був.

За таких обставин колегія суддів
доходить висновку про можливість
розглядати справу на підставі доказів,
наявних в матеріалах справи, та
відхиляє доводи апеляційної скарги про
те, що кредитний договір, копія якого є
в матеріалах справи, ОСОБА_1 не
підписувався. Дії апелянта ОСОБА_1 щодо
ухилення від оплати
судово-почеркознавчої експертизи
колегія суддів оцінює як зловживання
процесуальними правами та затягування
розгляду справи.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права в зв'язку із безпідставною
відмовою в призначенні
судово-почеркознавчої експертизи за
клопотанням відповідача ОСОБА_1,
оскільки дане порушення не призвело до
неправильного вирішення питання.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України, не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Колегія суддів звертає увагу, що
апелянт особисто знайомився з
матеріалами справи ще 26 травня 2010 року,
в тому числі і з копією підписаного від
його імені кредитного договору (а. с. 74
том 1), однак зустрічний позов про
визнання кредитного договору
недійсним було ним подано в жовтні 2012
року із інших підстав - надання кредиту
в іноземній валюті, відсутність у
позивача національної ліцензії НБУ,
порушення законодавства про захист
прав споживачів, і лише в квітні 2013 року
змінено підстави позову - неналежність
підпису.

Також колегія суддів враховує, що
додаткові угоди до кредитного договору
від 03 серпня 2010 року та 01 вересня 2010
року укладені відповідачем згідно
основного договору від 08 лютого 2008
року, ними підтверджено розмір
заборгованості - 183288,46 шв. франків на 03
серпня 2010 року та змінено умови
виконання даного договору, які
апелянтом не оскаржуються.

При цьому, вказуючи на існування іншого
кредитного договору із іншими умовами,
за яким він насправді отримував
кредитні кошти, апелянт не наводить
даних інших умов, які б відрізнялися
від умов наявного в матеріалах справи
договору, та не надає доказів щодо
укладення ним інших кредитних
договорів із ПАТ «Універсал Банк».

Крім цього, згідно п. 9.6 кредитного
договору, цей договір складений у двох
оригінальних примірниках для
позичальника та кредитора, що мають
однакову юридичну силу та є
автентичними за змістом, однак свій
примірник договору на підтвердження
даної аргументації апелянтом не
надано.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи розрахунку АТ «Універсал Банк»,
заборгованість на час пред'явлення
позову складає 1878841,39 грн., доказів на
спростування даної суми
заборгованості апелянтом не надано,
таким чином судом першої інстанції
правомірно ухвалене рішення про її
солідарне стягнення із відповідачів.
При цьому заяви на переказ готівки від
17 червня 2010 року, 26 лютого 2010 року,
надані відповідачем, не суперечать
розрахунку заборгованості та
враховані в ньому.

Доводи апелянта про фальшивість заяви
про видачу готівки від 08 лютого 2014 року
(копія заяви а. с. 22 том 1) є надуманими та
безпідставними, належність ОСОБА_1
підпису на даній заяві не
спростовувалась.

Безпідставними колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги про те, що
надання кредиту в іноземній валюті,
використання іноземної валюти як
засобу платежу можливо лише за
наявності у банку індивідуальної
ліцензії.

Так, відповідно до статей 524 та 533 ЦК
України передбачено право сторін за
грошовими зобов'язаннями визначати
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19 лютого 1993 року
№ 15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій
Національного банку України (далі НБУ).
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п. 2
ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції незалежно від виду
валюти, яка використовується. Указані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії. Порядок надання
дозволу НБУ на банківські операції та
генеральних ліцензій встановлюється
також Положенням про порядок видачі
банками банківських ліцензій,
письмових дозволів та ліцензій на
виконання окремих операцій,
затвердженим постановою Правління НБУ
від 17 липня 2001 року № 2785, у п. 5. 3 якого
зазначено, що письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями, що перераховані в цьому
Положенні, є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій згідно з
Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає
підстави для висновку, що банк як
фінансова установа, отримавши у
установленому законом порядку
банківську ліцензію та відповідний
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, який є
генеральною ліцензією на валютні
операції, має право здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ,
який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
установлені законодавством межі, то на
даний час законом не встановлено
межі термінів і сум надання або
одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
режиму індивідуального ліцензування
щодо вказаних операцій достатньою
правовою підставою для здійснення
банками кредитування в іноземній
валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету
КМУ є наявність у банку генеральної
ліценції на здійснення валютних
операцій, отриманої в установленому
порядку, тобто отримання письмово
дозволу НБУ на операції, пов'язані з
іноземною валютою. Надання кредитів у
валюті за наявності в банку
відповідної генеральної ліцензії
(дозволу НБУ на здійснення кредитних
операцій у валюті) не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

При цьому колегія суддів враховує, що
ОСОБА_1 в заяві від 18 квітня 2013 року
змінив підстави зустрічного позову про
визнання кредитного договору
недійсним та доводив належність
підпису на кредитному договорі іншій
особі, однак в апеляційній скарзі знов
посилався на недійсність кредитного
договору в зв'язку із порушенням
порядку операцій з валютними
цінностями.

Разом із тим колегія суддів не
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо солідарного стягнення
із відповідачів судових витрат в
розмірі 1820 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Покладення судом солідарного обов'язку
по сплаті судових витрат не
ґрунтуються на вимогах закону та є
неправильним.

З огляду на вимоги ст. 309 ЦПК України
колегія суддів пришла до висновку про
необхідність скасування рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 16 травня 2013 року в частині
розподілу судових витрат та ухвалення
в цій частині нового рішення, за яким
стягнути із відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь позивача АТ
«Універсал Банк» судових витрат із
кожного в розмірі 910 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 травня 2013 року
скасувати в частині розподілу судових
витрат та ухвалити в цій частині нове
рішення.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2 із кожного
на користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» судові
витрати в розмірі 910 грн.

В іншій частині рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 16
травня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.