АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3349/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С. Ю. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.

суддів - Григорченка Е.І., Лаченкової
О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на будинок за
набувальною давністю,

В С Т А
Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивачка
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що її батько
ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 в 1958 році
самовільно побудували будинок АДРЕСА_1.
Батько ОСОБА_3 помер в 1981 році, а мати
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона мешкає в
зазначеному будинку з моменту
народження у 1957 році. На протязі
тривалого часу доглядає за будинком,
робить ремонт, сплачує рахунки за
комунальні послуги. Після смерті
матері вона звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, але їй було відмовлено та
рекомендовано звернутись до суду з
позовом про визнання права власності
на будинок. В зв'язку з цим, посилаючись
на проживання в будинку протягом 56
років та положення ч.1 ст.344 ЦК України,
просила визнати за нею право власності
на будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідача -
Дніпропетровської міської ради у
судове засідання не з'явився з
невідомих суду причин, про час розгляду
справи відповідач повідомлений
належним чином.

Вислухавши представника позивача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом установлено та підтверджується
матеріалами справи, що у 1958 році
батьками позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
самовільно побудований будинок
АДРЕСА_1, в якому зареєстрована позивач.

В 1981 році помер батько позивачки ОСОБА_3
(а.с. 21), а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати -
ОСОБА_4 (а.с.22).

Після смерті матері позивачка
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину на частину домоволодіння
АДРЕСА_1 та отримала відмову нотаріуса
через відсутність правовстановлюючого
документу, що підтверджує право
власності спадкодавця на будинок (а.с.5).

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, керуючись
ст.ст. 182, 331, 344 Цивільного кодексу
України, ухвалив рішення, яке
відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на необхідність застосування
положень ч.ч 1, 2 ст. 344 ЦК України, не
можуть бути прийняті до уваги, так як
правовідносини, що виникли з приводу
спірного домоволодіння, за своєю
природою є спадковими, отже обраний
позивачкою спосіб захисту порушеного
права, шляхом визнання права власності
за набувальною давністю є невірним.

Посилання апелянта на положення ч. 1 ст.
1216, ч. 1 ст.1218 ЦК України, спростовуються
постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року, пункт 6
якої зазначає, що право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно
збудованого майна визначся судом
відповідно до положень статті 1218 ЦК
України та з урахування роз'яснень,
наданих у пінкті 7 постанови Пленуму
Верховного суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», згідно положень
якого, якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво, до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва. Якщо право
власності на самочинно зведену
будівлю визнано судом за власником
(користувачем) земельної ділянки, на
якій вона розміщена, то до складу
спадщини входить право на
відшкодування витрат на будівництво
(ч.6 ст. 376 ЦК України).

Інші доводи апеляційної скарги
позивачки про те, що судове рішення є
незаконним, таким, що порушує її права
та законні інтереси та підлягає
скасуванню також не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки не
спростовують висновки суду першої
інстанції та встановлені ним
обставини, а зводяться до незгоди з
висновками суду та особистого
тлумачення апелянтом норм права.

Порушень матеріального чи
процесуального права, які могли б
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді