Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/1268/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

з участю: секретаря Глинського О,А.,

та: позивача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3., представника Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Львівській області Курило С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 12 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА», Міністерства доходів
і зборів України, Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Львівській області про стягнення суми
страхового відшкодування, -

встановила:

в листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом та просив
зобов'язати солідарно Міністерство
доходів і зборів України, Головне
управління Міністерства доходів і
зборів у Львівській області
забезпечити перерахування Приватному
акціонерному товариству «Українська
акціонерна страхова компанія «АСКА»
(далі ПАТ «АСКА») 80 908 грн. 80 коп. для
виплати страхової суми ОСОБА_2 та
стягнути зазначену суму з ПАТ «АСКА» на
його (позивача) користь.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
працює з 5 березня 1993 року на різних
посадах в органах Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Львівської області, а з 5 травня 2012 року
- головним державним податковим
ревізором-інспектором відділу
оподаткування юридичних осіб.

Під час виконання своїх службових
обов'язків втратив працездатність у
зв'язку із загальним захворюванням та
йому встановлено 14 червня 2012 року другу
групу інвалідності внаслідок
загального захворювання та ступінь
втрати професійної працездатності у
відсотках - 80%.

Посилаючись на те, що у відповідності
до Порядку та умов обов'язкового
державного особистого страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.06.1994 р. № 349, був застрахованим, 26
листопада 2012 року звернувся до ПАТ
«АСКА» про виплату страхового
відшкодування, однак в цьому йому було
відмовлено з посиланням на те, що
страхові платежі, призначені для
здійснення страхових виплат, повністю
використанні.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року в
задоволені вказаних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить
його скасувати й ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на те, що рішення районного
суду є необґрунтованим, прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, апелянт
зазначає, що суд посилався на Закон
України «Про державну податкову службу
в Україні», який втратив чинність, а
слід було застосовувати Податковий
кодекс України, який діяв на момент
укладення договору та настання
страхового випадку; суд не врахував, що
Порядком та умовами обов'язкового
державного особистого страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.06.1994 р. № 349, не встановлено
будь-яких вимог до того, що
інвалідність повинна мати прямий
причинно-наслідковий зв'язок з
виконанням службових обов'язків
застрахованою особою. Крім того,
апелянт посилається на те, що посилання
суду на те, що зобов'язання сторін по
договору про надання послуг з
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби № 3126676 від
29.10.2012 р., який був укладений між ПАТ
«АСКА» та Державною податковою
адміністрацією України, припинились, є
безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 на підтримання
апеляційної скарги, представника
Міністерства доходів і зборів України
та Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Львівській області
Курило С.М. на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до наступного
висновку.

Відмовляючи у задоволені вимог
позивачу районний суд виходив з того,
що друга група інвалідності та втрата
професійної працездатності у позивача
пов'язані із загальним захворюванням,
відтак відсутня пряма залежність із
виконанням службових обов'язків.

Крім того, районний суд виходив з того,
що на час звернення позивача про
виплату страхового відшкодування,
отриманні від ДПС України для виплати
страхові суми були повністю вичерпані,
а відтак зобов'язання сторін по
укладеному між ПАТ «АСКА» та
Міністерством доходів і зборів (яке є
правонаступником ДПА України)
припинилися їх виконанням.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не повністю
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Установлено, що позивач з 5 березня 1993
року працює в Державній податковій
інспекції у Пустомитівському районі
Львівської області на різних посадах, а
з 5 липня 2012 року займає посаду
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу
оподаткування юридичних осіб (а.с.13-15).

Довідкою до акту огляду МСЕК № 494493 від
14 червня 2012 року позивачу встановлено
первинно другу групу інвалідності
внаслідок загального захворювання, а
випискою з акту огляду МСЕК № 025804 від 13
червня 2012 року підтверджується
первинне визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, а саме - 80% у зв'язку із
загальним захворюванням (а.с.11, 12).

21 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернувся із
заявою до ПАТ «Українська акціонерна
страхова компанія «АСКА» про виплату
страхової суми, оскільки між ПАТ «АСКА»
та Державною податковою інспекцією
України був укладений договір № 3126676
від 29.10.2012 р. про надання послуг із
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби України
(а.с.10).

Своїм листом від 17.01.2013 р. за № 160-22/19 ПАТ
«АСКА» повідомила позивача про відмову
у виплаті страхового відшкодування на
підставі п.6.4.4 Договору № 3126676 від 29.10.2012
р. про надання послуг по страхуванню
посадових осіб органів державно
податкової служби України, (відповідно
до якого виконавець має право
відмовити в страхових виплатах
застрахованому у випадку повного
використання на спеціальному рахунку
виконавця сплачених страхових
платежів), оскільки станом на 28 грудня
2012 року страхові виплати, призначені
для страхових виплат повністю
використані (а.18).

Супровідним листом від 05.02.13 за № 1332-22/1
ПАТ «АСКА» повернула позивачу заяву на
виплату страхового відшкодування та
додані до неї документи у зв'язку із
повним виконанням ПАТ УАСК АСКА» своїх
зобов'язань за Договором № 3126676 від
29.10.2012 р. про надання послуг з
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби України,
Договір припинив свою дію та втратив
чинність (а.с.19).

Встановлено, що на час виникнення
спірних правовідносин - отримання
позивачем інвалідності (14.06.2012 р.) та
втрати професійної працездатності
(13.06.2012 р.) діяв Закон України «Про
державну податкову службу в Україні».

Стаття 18 зазначеного Закону
передбачала, що посадові особи органів
державної податкової служби
підлягають обов'язковому державному
особистому страхуванню за рахунок
коштів державного бюджету на випадок
загибелі або смерті на суму
десятирічної заробітної плати за їх
останньою посадою, а в разі поранення,
контузії, травми або каліцтва,
захворювання чи інвалідності, що
сталися у зв'язку з виконанням
службових обов'язків, - у розмірі від
шестимісячної до п'ятирічної
заробітної плати за їх останньою
посадою (залежно від ступеня втрати
працездатності).

Порядок та умови страхування посадових
осіб органів державної податкової
служби встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Пунктами 5 та 12 Порядку та умов
обов'язкового державного особистого
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби, який
затверджено постановою Кабінету
міністрів України від 3 червня 1994 року
№ 349, передбачали, що страховик
виплачує страхові суми у разі загибелі
або смерті застрахованого під час
виконання службових обов'язків його
спадкоємцям - у розмірі десятирічної
заробітної плати застрахованого за
останньою посадою, яку він займав; у
разі втрати застрахованим
працездатності в результаті поранення,
контузії, травми або каліцтва,
захворювання чи інвалідності, що
сталися під час виконання службових
обов'язків, - у розмірі, що залежить від
ступеня втрати працездатності, який
визначається у відсотковому
відношенні до суми п'ятирічної
заробітної плати за останньою посадою,
яку він займав до встановлення втрати
працездатності, але не може бути меншим
шестимісячної заробітної плати за
зазначеною посадою.

Органи державної податкової служби
зобов'язані надавати за запитами
страховика документи про обставини
настання страхових подій, необхідні
для вирішення питання про виплату
страхових сум.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», страховий ризик -
обставини, внаслідок яких може статися
страховий випадок. Страховим випадком
є нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг.

Таким чином, відмовляючи у задоволені
вимог позивачу районний суд вірно
виходив з того, що друга група
інвалідності та втрата професійної
працездатності у позивача пов'язані із
загальним захворюванням. Доказів про
причинний зв'язок між виконанням
позивачем службових обов'язків і
захворюванням, встановленням
інвалідності та втрати професійної
працездатності позивач не представив і
в апеляційну інстанцію, а відтак
відсутні докази про те, що захворювання
та інвалідність позивача є страховим
випадком.

Від проведення медичної експертизи про
причину захворювання та причино
наслідкового зв'язку із виконанням
службових обов'язків позивач в
апеляційній інстанції відмовився.

Наданні позивачем акт довільної форми,
складений головою профспілкового
комітету ДПІ у Пустомитівському районі
за участю працівників ДПІ у
Пустомитівському районі, постанова
Галицького районного суду м. Львова від
22 січня 2014 року про скасування
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи по факту ДТП 14.10.2011
року, не є тими документами, які б
свідчили про причинний зв'язок між
виконанням позивачем службових
обов'язків та захворюванням,
встановленням інвалідності, втрати
професійної працездатності.

Відповідно до ч. 1 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що районний
суд безпідставно посилався на Закон
України «Про державну податкову службу
в Україні», який втратив чинність, а
слід було застосовувати Податковий
кодекс України, який діяв на момент
настання страхового випадку, є
безпідставним з наступних підстав.

Податковий кодекс України набрав
чинності з 1 січня 2011 року.

З набранням ним чинності в ньому був
відсутній розділ ХУІІІ, в якому
міститься ст.347. Податковий кодекс
доповнено цим розділом відповідно до
Закону України № 5083-УІ від 5 липня 2012
року «Про внесення змін до Податкового
кодексу України щодо державної
податкової служби та у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи
в Україні», тобто після встановлення
позивачу інвалідності та відсоткової
втрати професійної працездатності (в
червні 2012 року).

Зазначеним Законом не було
передбачено, що він має зворотну дію в
часі.

В той же час, посилання суду як на
підставу відмови у задоволені вимог з
тих підстав, що на час звернення
позивача про виплату страхового
відшкодування, отриманні від ДПС
України для виплати страхові суми були
повністю вичерпані, а відтак
зобов'язання сторін по укладеному між
ПАТ «АСКА» та Міністерством доходів і
зборів (яке є правонаступником ДПА
України) припинилися їх виконанням, є
помилковим, оскільки вищевказаний
висновок суду про відмову у задоволені
вимог з підстав відсутності доказів
про причинний зв'язок між виконанням
позивачем службових обов'язків і
захворюванням, встановленням
інвалідності та втрати професійної
працездатності, який є вірним, є
взаємовиключними із зазначеним.

Так, згідно з пунктом 1 Порядку та умов
обов'язкового державного особистого
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 03.06.1994 р. № 349,
обов'язкове державне особисте
страхування посадових осіб органів
державної податкової служби
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Страховик не відповідає за
зобов'язаннями держави, а держава - за
зобов'язаннями страховика (ст.41 Закону
України «Про страхування»).

Установлено, що відповідно до
укладеного договору № 3126676 про надання
послуг з страхування посадових осіб
органів державної податкової служби
України від 29 жовтня 2012 р., укладеного
між ДПА України та ПАТ "УАСК "АСКА",
страховик зобов'язаний виплачувати
страхове відшкодування до закінчення
дії цього договору або до повного
виконання страховиком вимог пункту 6.3.8
договору.

За змістом пункту 6.3.8 договору
виконавець зобов'язаний припинити
прийом документів на страхові виплати
у разі повного використання сплачених
страхових платежів, визначених пунктом
3.1 цього договору, а саме ціни договору.

Страхові платежі, не використані в
поточному році на виплату страхових
сум, зараховуються до чергових
платежів, а кошти, яких не вистачає на
виплату страхових сум, доплачуються
страхувальником (пункт 4 Порядку та
умов обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб
органів державної податкової служби,
затверджених вищевказаною постановою
Кабінету Міністрів України.

За таких обставин, у відповідності до
п.19 постанови № 12 від 24 жовтня 2008 року
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», рішення
районного суду підлягає до зміни.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги - зміни рішення, виключення з
мотивувальної частини рішення
районного суду посилання суду як на
підставу відмови у задоволені вимог з
тих підстав, що на час звернення
позивача про виплату страхового
відшкодування, отриманні від ДПС
України для виплати страхові суми були
повністю вичерпані, а відтак
зобов'язання сторін по укладеному між
ПАТ «АСКА» та Міністерством доходів і
зборів (яке є правонаступником ДПА
України) припинилися їх виконанням.

В решті рішення суду слід залишити без
змін.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.4
ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року змінити,
виключивши з мотивувальної частини
рішення районного суду посилання суду
як на підставу відмови у задоволені
вимог позивача з тих підстав, що на час
звернення позивача про виплату
страхового відшкодування, отриманні
від ДПС України для виплати страхові
суми були повністю вичерпані, а відтак
зобов'язання сторін по укладеному між
ПАТ «АСКА» та Міністерством доходів і
зборів (яке є правонаступником ДПА
України) припинилися їх виконанням.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий :
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.