АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №679/1026/13-ц
Провадження №22-ц/792/741/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого судді
Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Чебан О.М.

з участю: апелянта ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3,
представника позивачів ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12 лютого 2014
року, по справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_5, малолітньої ОСОБА_6, в інтересах
якої діє орган опіки та піклування
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради, як правонаступників
ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про поділ майна, що
належить подружжю на праві спільної
сумісної власності, за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7,
правонаступниками якої є ОСОБА_3,
ОСОБА_5, малолітня ОСОБА_6, в інтересах
якої діє орган опіки та піклування
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради про поділ майна, що
належить подружжю на праві спільної
сумісної власності,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року, ОСОБА_7 звертаючись до
суду з вказаним позовом, зазначала, що 8
липня 1989 року між нею та відповідачем
зареєстровано шлюб. Рішенням
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 13 вересня 2012
року шлюб розірвано. Від шлюбу мають
двох дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2

В період шлюбу, ОСОБА_7 було придбано
квартиру АДРЕСА_1. Зазначає, що квартира
була придбана за кошти матері ОСОБА_7

________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції:
Гаврищук Л.П. Провадження №
22-ц/792/741/14

Доповідач: Купельський А.В.
Категорія: 37, 46

У зв'язку з цим, позивач просила суд
виділити їй у власність 4/5 частини
квартири АДРЕСА_1, виділити у власність
ОСОБА_1 1/5 частини вказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла.

Правонаступниками позивачки є ОСОБА_3,
ОСОБА_5, малолітня ОСОБА_6, в інтересах
якої діє орган опіки та піклування
виконавчого комітету Нетішинської
міської ради.

Позивачі-правонаступники, згідно
заяви, уточнили позовні вимоги та
просили визнати за ними право
власності на оспорювану квартиру по
26,67 % за кожним.

ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву, в
якій просив визнати квартиру АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
та визнати за ним право власності на ?
частини оспорюванної квартири.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Визначено, що частка померлої ОСОБА_7 в
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 становить 2/3 частки.
Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_6 право
власності в порядку спадкування за
померлою ОСОБА_7 на 2/3 частки зазначеної
квартири, що становить 66,7 %, а кожному із
спадкоємців по 22,23 %. В решті позову
відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частки оспорюванної квартири, що
становить 33,3 %.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задоволити його позов.

Вважає, що рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що квартира нажита
за час шлюбу і немає значення за чиї
кошти, тобто є спільною сумісною
власністю подружжя і кожен з подружжя
має право на ? частини спірної квартири.

ОСОБА_1 вказує, судом не було взято до
уваги, що він є законним представником
малолітньої ОСОБА_6, тому немає підстав
для зменшення частки у спільному майні.

Апелянт зазначає, що суд вийшов за межі
позовних вимог, визнавши за
правонаступниками ОСОБА_7 право
власності на 2/3 частки квартири, що
становить 22,3 % кожному, оскільки
позивач ставила питання про виділ 4/5
частини квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС
України, який діяв на час купівлі
спірної квартири, та ч.1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 370 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК
України, ч.1 ст.70 СК України, частки
подружжя у спільному майні є рівними.
Проте, відповідно до ч.3 ст.70 СК України
та абз.2 ч.2 ст.372 ЦК України, суд при
вирішенні спору про поділ майна
подружжя може відступити від рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення.

Так, згідно ч.3 ст.70 СК України
частка дружини, у якої є неповнолітні
діти, може бути більшою, за умови, що
розмір аліментів, які вона одержує,
недостатній для забезпечення
фізичного, духовного розвитку та
лікування дітей.

Нотаріус, відповідно до п. 224
Інструкції «Про порядок здійснення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
може видати свідоцтво про право на
спадщину після смерті одного з
учасників спільної сумісної власності
лише після виділення частки померлого
у спільному майні.

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи, що
08 липня 1989 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб, який рішенням
суду від 13 вересня 2012 року було
розірвано (а.с. 6-7).

Від шлюбу у них є двоє дітей, дочка
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8-9).

У 1991 році ОСОБА_1 на склад сім'ї з трьох
чоловік - йому, дружині ОСОБА_7, дочці
ОСОБА_5 було виділено двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_2.

В період шлюбу за договором
купівлі-продажу від 13 серпня 1996 року
ОСОБА_7 придбано трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 10).

Згідно договору купівлі-продажу від 29
листопада 2003 року ОСОБА_1, діючи в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_5, здійснив продаж двохкімнатної
квартири АДРЕСА_2, означена квартира,
згідно свідоцтва про право власності
на житло від 23.09.1996 року належала на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 105).

При цьому ОСОБА_5, згідно заяви, давала
згоду на продаж означеного житла, з
метою покращення житлових умов (а.с.115).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла (а.с. 44).

Після її смерті відкрилась спадщина на
належне їй майно і її спадкоємцями,
стали ОСОБА_3, ОСОБА_5, малолітня ОСОБА_6

Задовольняючи позови частково, суд
виходив з того, що частка дружини, в
якої є неповнолітні діти, може бути
більшою, за умови, що розмір аліментів,
які вона одержує, недостатній для
забезпечення фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини. Після
розірвання шлюбу між сторонами,
неповнолітня ОСОБА_6 проживала з
матір'ю.

З таким висновком погоджується
колегія суддів апеляційного суду.

Посилання апелянта, що квартира нажита
за час шлюбу, тому є спільною сумісною
власністю подружжя і немає значення за
чиї кошти придбана, що судом не було
взято до уваги, що він є законним
представником малолітньої ОСОБА_6, тому
немає підстав для зменшення частки у
спільному майні, в даному конкретному
випадку не може бути підставою для
скасування рішення суду і суперечить
висновкам суду.

У своєму рішенні суд першої інстанції
зазначив, що неповнолітня ОСОБА_6 після
розлучення батьків проживала з матір'ю,
а після її смерті з бабусею - ОСОБА_3, а
не з відповідачем.

Посилання апелянта, що суд вийшов за
межі позовних вимог, визнавши за
правонаступниками ОСОБА_7 право
власності на 2/3 частки квартири, що
становить 22,3 % кожному, оскільки
позивач ставила питання про виділ 4/5
частини квартири є необґрунтованим.
Зазначений розмір є спів мірним.

Інші доводи апеляційної скарги,
ретельно досліджені судом, висновків
суду не спростовують і не дають підстав
вважати, що судом допущені порушення
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне,
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи, постановлене з дотриманням
вимог процесуального права є
справедливим, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду
А.В. Купельський