Провадження № 2/712/353/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді -Мельник І.О.

при секретарі - Аліценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.08.1995
року між нею та відповідачем укладено
шлюб, який зареєстрований в
Черкаському міському відділі
реєстрації актів цивільного стану,
актовий запис № 1558. Відповідачем, який
діяв в інтересах сім'ї, 11 серпня 2005
року, та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири за АДРЕСА_1. На підставі
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 11.10.2011 року по справі №2-4410/11
шлюб між нею та ОСОБА_2 був розірваний.
Тобто, під час перебування у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
останнім було набуто право власності
на квартиру АДРЕСА_1, шлюбний договір не
був укладений, домовленості між ними
щодо визначення часток у спільній
власності немає. Просила суд визнати
вказану квартиру спільним майном
подружжя та визнати за нею право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Заявою від 11.12.2013 року ОСОБА_1 позовні
вимоги змінила. Свою позицію
обґрунтовувала тим, що за час спільного
проживання у вказаній квартирі, за
згодою відповідача, нею за власні кошти
були змінені вікна з старих дерев'яних
на нові -ПВХ. Так, 08 жовтня 2005 року нею
було придбано вікно ПВХ вартістю 1669,00
грн., яке встановлено в кімнаті. 26 липня
2006 року - металопластикова рама
вартістю 2038,00 грн., якою був засклений
балкон. 20.06.2007 року замінено балконний
блок на суму 1181,80 грн. Таким чином, на
здійснення поліпшень у вигляді заміни
старих вікон мною було витрачено 4888,80
грн. Завдяки зробленим поліпшенням
збільшилась вартість придбаної
квартири. Оскільки відповідач вважає
вказану квартиру своєю власністю, то
вона вважає за необхідне зобов'язати
відповідача відшкодувати понесені
витрати на поліпшення квартири. Як
вбачається з договору купівлі - продажу
від 11.08.2005 року вартість придбаної
квартири становила 13061,00 грн., вартість
здійснених позивачкою поліпшень
становила 4888,80 грн., тобто 37%, що
являється 1/3 частини вартості квартири.
Спірна квартира є неподільною, а
відокремлення здійснених поліпшень
неможливе. За таких обставин позивачка,
як особа, що здійснила за згодою
відповідача суттєві поліпшення
придбаної ним під час шлюбу квартири,
вважає за необхідне визнати квартиру
АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної
власності, визнати за нею право
власності на 1/3 частину вказаної
квартири у якості компенсації за
здійсненні поліпшення.

Заявою від 24.03.2014 року ОСОБА_1 позовні
вимоги змінила. Просила суд визнати
квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної
сумісної власності, оскільки вона була
придбана за час шлюбу, та визнати за нею
право власності на ? частину вказаної
квартири.

В судовому засіданні позивачка
підтримувала позовні вимоги, викладені
у заяві від 11.12.2013р. Суду пояснювала, що
дійсно, спірна квартира була придбана
під час шлюбу з відповідачем за кошти,
які були отримані ним від продажу
належної ОСОБА_2 ? частини житлового
будинку АДРЕСА_2. У той же час, вона за
особисті кошті, які отримувала у
кредитних установах, здійснила
поліпшення спірної квартири, які
полягали в заміні старих вікон на
вироби з ПВХ. Загальна вартість
поліпшень 4888,80 грн. У зв'язку з цим,
просила суд визнати спірну квартиру
спільним майном подружжя внаслідок її
здорожчення завдяки проведеним
поліпшенням. Просила визнати за нею
право власності на 1/3 частину спірної
квартири.

У подальшому, в судовому засіданні
02.04.2014р., враховуючи подану заяву про
уточнення позовних вимог від 24.03.2014р.,
позивачка наполягала на тому, що спірна
квартира була придбана як за рахунок
коштів, отриманих відповідачем від
продажу власного майна, так і за
рахунок їх сімейних заощаджень, а тому
вона є спільним майном подружжя.
Просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та визнати за нею право
власності на 1/2 частину вказаної
квартири.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник -
ОСОБА_5 проти позову заперечували,
просили суд відмовити у позові.
Відповідач суду пояснив, що квартира
була придбана у період шлюбу з
позивачкою. Проте, кошти на які вона
була придана, є його особистими
коштами, які він отримав від продажу
половини будинку, отриманого в
спадщину від матері. Отримані кошти
були спрямовані та придбання спірної
квартири та її косметичний ремонт. У
подальшому виникла необхідність у
заміні вікон, що і було зроблено за
рахунок кредитних коштів, які
отримувала позивачка, проте повернення
кредитних коштів здійснювалося за
рахунок сімейного бюджету. При цьому,
відповідач суду пояснив, що на
сьогоднішній день ринкова вартість
зазначеної квартири значно перевищує
вартість її на момент купівлі, і ті
поліпшення, які зробила позивачка не
становлять 1/3 частини вартості
квартири. У подальшому, заперечуючи
проти позову, представник відповідача
просив відмовити у прийнятті заяви
позивачки від 24.03.2014р. про зміну
позовних вимог, оскільки розгляд
справи по суті розпочатий, а зміна
предмету та підстав позову можлива
лише до початку розгляду справи по
суті.

Заслухавши думку позивачки,
відповідача та його представника,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 31 ЦПК України позивач має
право протягом усього часу розгляду
справи збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитися від позову,
а відповідач має право визнати позов
повністю або частково. До початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити предмет або підставу
позову, а відповідач - пред'явити
зустрічний позов.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом поділ майна подружжя,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під
час перебування у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем, останнім було
набуто право власності на квартиру
АДРЕСА_1, шлюбний договір не був
укладений, домовленості між ними щодо
визначення часток у спільній власності
немає. Просила суд визнати вказану
квартиру спільним майном подружжя та
визнати за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Скориставшись нормами ст.31 ЦПК України,
позивачка заявою від 11.12.2013 року
позовні вимоги змінила. Просила
визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності на
підставі ст.62 СК України, визнати за нею
право власності на 1/3 частину вказаної
квартири у якості компенсації за
здійсненні нею поліпшення квартири,
які призвели до її здорожчення.

У подальшому, заявою від 24.03.2014р.
позивачка змінила предмет та підстави
позову та просила на підставі ст. 60 СК
України визнати спірну квартиру
спільним майном подружжя та визнати за
нею право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1.

Аналізуючи наведе, суд не приймає до
розгляду заяву ОСОБА_1 від 24.03.2014р. ,
оскільки позивачкою під час розгляду
справи по суті змінюється предмет та
підстави позову, що суперечить вимогам
ст.31 ЦПК України.

Керуючись приписами ст.11 ЦПК України
суд здійснює розгляд позовних вимог,
викладених ОСОБА_1 в заяві від 11.12.2013р.

Так, у ході розгляду справи судом
встановлено, що 31.08.1995 року між
позивачем та відповідачем укладено
шлюб, який зареєстрований в
Черкаському міському відділі
реєстрації актів цивільного стану,
актовий запис № 1558.

На підставі рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 11.10.2011
року по справі №2-4410/11 вищевказаний
шлюб було розірвано.

11 серпня 2005 року між відповідачем та
ОСОБА_4 укладений договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири за АДРЕСА_1. Тобто, під час
перебування у зареєстрованому шлюбі з
позивачкою, відповідач набув право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку і доходу.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.
Згідно з
роз»ясеннями п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що

підлягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст.
325 ЦК України можуть будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати,
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України
майно, набуте один з подружжя час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто, є особистою приватною
власністю чоловіка (дружини).
Відповідно до п.7 цієї статті, якщо у
придбання майна вкладені, крім
спільних коштів, і кошти, що належали
одному з подружжя, то частка у цьому
майні, відповідно до розміру внеску, є
його особистою приватною власністю.

Позивачем суду не надано та в ході
судового розгляду справи не добуто
доказів про придбання спірного майна
за спільні кошти подружжя. Навпаки, з
переконливих доказів вбачається, що
відповідачем 24.06.2005 року продана ?
частина житлового будинку з відповідно
частиною надвірних споруд АДРЕСА_2.
Ціна продажу 21677 грн. Спірна квартира
придбана 11.08.2005 року за ціною 13100 грн., що
менше ніж отримані кошти. При цьому,
вказані докази повністю узгоджуються з
позицію відповідача щодо купівлі
спірної квартири саме за отримані від
продажу частини будинку кошти та
проведення ремонту за решту грошей.
Таким чином, аналізуючи викладене, суд
доходить до висновку, що відсутні
правові підстави вважати спірну
квартиру спільним майном подружжя.

Крім того, позивачем в ході розгляду
справи суду не надано належних та
допустимих доказів того, що
встановлення віконних виробів ПВХ
призвело до її здороження. Тобто, не
доведено, як вимагає ч.1 ст. 62 СК України,
що майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, а тому воно у разі спору може
бути визнане за рішенням суду об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

За таких обставин, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 про визнання за нею права
власності на 1/3 частину квартири на
підставі ч.1 ст. 62 СК України не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 60-65, 70, 71 СК
України,ст.ст.325, 365 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
апеляційної скарги.

Головуючий: