Справа № 545/1350/13-ц
Провадження № 2/545/21/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2014 р.
м.
Полтава

Полтавський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого судді - Цибізова С.А.,

при секретарі - Токар М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в цивільну справу
за позовом позовну заяву ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
встановлення факту не цільового
використання земельної
ділянки,зобов'язання відновлення
цільового використання земельної
ділянки та заборону утримання великої
рогатої худоби,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду із
зазначеним позовом, в обґрунтування
якого посилались на те, що відповідачі
по справі ОСОБА_4, яка проживає за
адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_5, який
проживає за адресою АДРЕСА_1- а, мають
одне не розмежоване подвір'я і ведуть
спільне підсобне господарство, з
утриманням до 20 голів великої рогатої
худоби(далі по тексту ВРХ) При цьому
приміщення де утримується ВРХ
розташовано на відстані 3м 60см від
жилого будинку позивачів, що
суперечить санітарним будівельним та
пожежним нормам, та фактично загрожує
життю та здоров'ю позивачів. Також
вважали, що в зв'язку із наведеним
відповідачі самовільно використовують
свої земельні ділянки, виділені їм для
будівництва та обслуговування жилих
будинків для ведення особистого
селянського господарства, тобто не за
цільовим призначенням. З врахуванням
уточнених позовних вимог просили суд
встановити факт нецільового
використання земельної ділянки площею
0,24 га, розташованої по АДРЕСА_1 її
власником - ОСОБА_4 та факт нецільового
використання земельної ділянки площею
0,05 га, розташованої по АДРЕСА_2 її
власником - ОСОБА_5 - для ведення
особистого селянського господарства,
зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відновити
цільове використання земельної
ділянки площею 0,24 га, розташованої у
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,05
га, розташованої у АДРЕСА_2, наданих для
будівництва та обслуговування
житлових будинків і господарських
будівель та споруд, ведення особистого
підсобного господарства, заборонити
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 утримання великої
рогатої худоби та телят у сараї,
розташованому на земельній ділянці
ОСОБА_4 та позначеному на плані літерою
«Г».

Позивачі та їх адвокат з'явилися,
заявлені вимоги підтримали та прохали
суд їх задовольнити.

Відповідач та представник
відповідача в судове засідання
з'явились, проти задоволення позову
заперечували, пояснили що дійсно
утримують в своєму домоволодінні ВРХ,
однак норми законодавства, зокрема
щодо відстані від сараю де утримується
худоба до житлової забудови позивачів
не порушували. Позовні вимоги вважали
безпідставними та просили
компенсувати витрати на правову
допомогу.

Суд заслухавши пояснення сторін
та експерта, дослідивши докази
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до положень ст.49,50
Конституції України Кожен має право на
охорону

здоров'я. Держава, забезпечує
санітарно-епідемічне благополуччя.
Кожен має право на безпечне для життя
і здоров'я довкілля.

Згідно ч1 ст.293 Цивільного Кодексу
України фізична особа має право на
безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Відповідно до ст.1 ЗУ Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення
державні санітарні норми та правила,
санітарно-гігієнічні та
санітарно-протиепідемічні правила і
норми, санітарно-епідеміологічні
правила і норми, протиепідемічні
правила і норми, гігієнічні та
протиепідемічні правила і норми,
державні санітарно-епідеміологічні
нормативи, санітарні регламенти (далі -
санітарні норми) - обов'язкові для
виконання нормативно-правові акти
центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної політики у сфері охорони
здоров'я, що встановлюють медичні
вимоги безпеки щодо середовища
життєдіяльності та окремих його
факторів, недотримання яких створює
загрозу здоров'ю і життю людини та
майбутніх поколінь, а також загрозу
виникнення і розповсюдження
інфекційних хвороб та масових
неінфекційних захворювань (отруєнь)
серед населення;

Судом встановлено, що позивачу
ОСОБА_1 згідно державного акту від 20
квітня 2001року на право приватної
власності на землю належить земельна
ділянка площею 0,20 га передана для
будівництва та обслуговування будинку
і господарських будівель, яка пл. плану
зовнішніх меж земельної ділянки від
точки А до точки Б межує із землями
ОСОБА_4 На даній земельний ділянці
розташоване домоволодіння за адресою
АДРЕСА_3, в якому проживають ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 (т.1 а.с.20,155-156)

Відповідно до державного акту1-ПЛ
№024845 від 24 березня 1998року на право
приватної власності на землю
відповідачці ОСОБА_4 належить земельна
ділянка площею 0,24 га для
обслуговування будинку, господарських
будівель і споруд та ведення
особистого підсобного господарства,
яка від точки Б до точки В межує із
землями відповідача ОСОБА_5, а від
точки Г до точки Д - із землями
позивача ОСОБА_1

Згідно державного акту1-ПЛ №024842
від 24 березня 1998року на право
приватної власності на землю
відповідачу ОСОБА_5 належить земельна
ділянка площею 0,40 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку
та ведення особистого підсобного
господарства, яка від точки В до точки
(Г) межує із землями відповідачки
ОСОБА_4, та не межує із землями
позивачів. (т.1 а.с.67,68)

Згідно свідоцтва на право
особистої власності виданого
Мачухівською сільською радою 12 травня
1998року жилий будинок з приналежними до
нього будівлями та спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить
відповідачці ОСОБА_4 на праві особистої
власності. (т.1 а.с. 77)

Представником відповідача не
заперечувалось, що в домоволодінні
ОСОБА_4 в сараї позначеному на плані
технічного паспорта ОСОБА_4 від 28.02.1998
року на житловий будинок
індивідуального житлового фонду по
АДРЕСА_1 дійсно утримувалась велика
рогата худоба ( т. 2 а.с. 26)

Зазначений технічний паспорт
було додано відповідачами до
матеріалів цивільної справи та надано
в розпорядження експерту при
проведенні судової
будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи по
цивільній справі №545/1350/13-ц від 18.12.2013
року на час проведення дослідження
велика рогата худоба розміщена у всіх
відділеннях сараю літ. «Г» розміром 5,53
м на 9,08 м, що належить ОСОБА_4 Відстань
від житлового будинку домоволодіння,
що розташований на земельній ділянці
по АДРЕСА_3 до сараю літ. «Г», що
розташований на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 складає 7,71 м, що не відповідає
вимогам ДБН, так як вищенаведені норми
передбачають мінімальну відстань-15 м.

За таких обставин суд вважає, що
утримання відповідачкою ВРХ в сараї
позначеному на плані технічного
паспорта ОСОБА_4 від 28.02.1998 року на
житловий будинок індивідуального
житлового фонду по АДРЕСА_1 літерою «Г»,
не відповідає вимогам законодавства, а
отже позовні вимоги в цій частині
підлягають до задоволення.

Згідно стаття 48. ЗК України
від18.12.1990 року № 561-XII, що діяла до 01.01.2002р

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність
і надаються у користування:з окрема
громадянам - для ведення
особистого підсобного господарства,
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, що згідно ст.2 цього
кодексу відповідає цільовому
призначенню земель
сільськогосподарського призначення та
зазначено в державних актах на право
приватної власності на землю
відповідачів.

Відповідно до ст.56 ЗК України
від18.12.1990 року для ведення особистого
підсобного господарства громадянам за
рішенням сільської, селищної, міської
Ради народних депутатів передаються
безплатно у власність земельні
ділянки, в межах населених пунктів, у
розмірах, вказаних у
земельно-облікових документах, або
надаються безплатно у власність у
розмірі не більше 0,6 гектара. За
бажанням громадян їм додатково можуть
надаватися земельні ділянки у
користування. Загальна площа цих
ділянок не повинна перевищувати 1
гектара. Збільшення розмірів земельних
ділянок до 2 гектарів може провадитись
за погодженням з обласною Радою
народних депутатів.

Згідно статті 19 ЗК України від
25.10.2001 р. N 2768-III (далі ЗК України) землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Статтею 20 ЗК України зміна
цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення. Зміна
цільового призначення земельних
ділянок приватної власності
здійснюється за ініціативою власників
земельних ділянок. Зміна цільового
призначення земельних ділянок
приватної власності провадиться: щодо
земельних ділянок, розташованих у
межах населеного пункту, - сільською,
селищною, міською радою;

Згідно ст.21 ЗК України порушення
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель є
підставою зокрема для притягнення до
відповідальності відповідно до закону
громадян та юридичних осіб, винних у
порушенні порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 22. ЗК України
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей. До земель
сільськогосподарського призначення
належать: а) сільськогосподарські
угіддя (рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги);
б)несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо). Землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування зокрема громадянам - для
ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

Згідно ст.33 ЗК України громадяни
України можуть мати на праві власності
та орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до листа Державного
комітету України по земельних ресурсах
N 14-22-4/2080 від 05.04.2002року, поняття
"особисте підсобне господарство" (ст. 56
Земельного кодексу України від 18.12.90 р. N
561-XII ( 561-12 ) та "особисте селянське
господарство" (ст. 33 Земельного
кодексу України від 25.10.2001 р. N 2768-III(
2768-14 ) за змістом тотожні.

З матеріалів справи вбачається,
що згідно державного акту1-ПЛ №024842 від
24 березня 1998року на право приватної
власності на землю відповідачу ОСОБА_5
належить земельна ділянка площею 0,40 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства.
ОСОБА_4 згідно Державного акту
1-ПЛ№024845 від 24 вересня 1998року у
встановленому законом порядку набула у
власність 0,24 га для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, а також ведення

особистого підсобного господарство,
яке відповідно як до діючих на момент
набуття права власності норм
законодавства так і станом на
теперішній час відноситься до
категорії земель
сільськогосподарського призначення.
При цьому відповідальність згідно
норм діючого земельного законодавства
передбачена саме за порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель відповідно до
визначених ст.19 ЗК категорій цільового
призначення земель. Утримання
свійських тварин та худоби на землях
виділених під особисте підсобне
господарство, цільового призначення
сільськогосподарських земель не
порушує. Інших доказів порушення
відповідачами цільового призначення
належних їм земельних ділянок, зокрема
актів органів місцевого
самоврядування, постанов про
притягнення до адміністративної
відповідальності згідно ст. 53 КУпАП,
тощо суду не надано, а отже в частині
позовних вимог щодо встановлення факту
нецільового використання земельної
ділянки площею 0,24 га, розташованої по
АДРЕСА_1 її власником - ОСОБА_4 та факт
нецільового використання земельної
ділянки площею 0,05 га, розташованої по
АДРЕСА_2 її власником - ОСОБА_5 - для
ведення особистого селянського
господарства, зобов'язання ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відновити цільове використання
земельної ділянки площею 0,24 га,
розташованої у АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,05 га, розташованої у
АДРЕСА_2, наданих для будівництва та
обслуговування житлових будинків і
господарських будівель та споруд,
ведення особистого підсобного
господарства - слід відмовити.

Суд також звертає увагу,що згідно
наданих паспортів на велику рогату
худобу (т.1 а.с. 78-91), власником останніх є
ОСОБА_6, вимоги до якої з боку позивачів
не пред'являлися. Утримання великої
рогатої худоби з порушенням ДБН
здійснюється в господарських спорудах,
розташованих на земельній ділянці, яка
належить саме відповідачці ОСОБА_4, а
отже суд вважає, що саме з її боку
відбулося порушення прав позивачів, в
зв'язку із чим у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_2 слід відмовити

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат суд виходить з положень
ст.88 ЦПК України, та вважає, що
відповідно до розміру задоволених
позовних вимог, з врахуванням положень
ЗУ «Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», часу
фактичної участі адвоката у судових
засіданнях та часу необхідного для
складання позовної заяви з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 слід стягнути 833,33 грн.
судових витрат на правову допомогу, на
користь ОСОБА_1 - 166,67 грн. судових
витрат за проведення судової
експертизи, на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 114,70 грн. судового збору по 38,23
грн. на користь кожного.

Виходячи з вищезазначених норм
законодавства пропорційно до тієї
частини позовних вимог в задоволенні
яких відмовлено, та враховуючи час
фактичної участі адвоката у судових
засіданнях з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 необхідно стягнути 2609,10
грн. витрат на правову допомогу по 869,7
грн. з кожного.

Також необхідно достягнути з ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір на користь
держави 114,70 грн. по 38,23 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 209, 212 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення
факту не цільового використання
земельної ділянки, зобов'язання
відновлення цільового використання
земельної ділянки та заборону
утримання великої рогатої худоби -
задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_4 утримання
великої рогатої худоби у сараї,
розташованому на її земельній ділянці
в с. Мачухи Полтавського району та
позначеному на плані літерою «Г».

В задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
судовий збір на користь держави 114,70
грн. по 38,23 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 114,70 грн. по 38,23 грн. на
користь кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,
166,67 грн. судових витрат за проведення
судової експертизи

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2,
833,33 грн. судових витрат на правову
допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 2609,10 грн. витрат на
правову допомогу по 869,7 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :
С.А.Цибізова