Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
Орган опіки та піклування
Вишгородської міської ради,
Прокуратура Вишгородського району
Київської області про припинення
сервітуту та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2013 року позивачка звернулася
до суду із позовом у якому просила
припинити сервітут ОСОБА_2 на
користування квартирою АДРЕСА_1, що
належить позивачу на праві приватної
власності; визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право на користування
квартирою, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору довічного утримання
від 28 січня 2013 року укладеного між нею
та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла, на момент
смерті в зазначеній квартирі була
зареєстрована її дочка ОСОБА_2, яка
власником квартири не була. У зв'язку з
чим остання з моменту реєстрації
набула сервітутне право користування
квартирою, як член сім'ї наймача.

Однак, зі смертю ОСОБА_3 підстава, яка
слугувала виникненню у ОСОБА_2
сервітутного право користування
квартирою відсутня.

У судовому засіданні представник
позивача змінив позовні вимоги та
просив припинити сервітут ОСОБА_2 на
користування квартирою АДРЕСА_1, що
належить позивачу на праві приватної
власності; позбавити ОСОБА_2 права
користування квартирою, яка
знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі
статті 406 ЦК України та статті 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні».

Законний представник відповідача
ОСОБА_4 подала письмові заперечення
щодо названого позову.

Представник прокуратури
Вишгородського району Київської
області також заперечував проти
позову, поросив відмовити у
задоволенні позовних вимог за
безпідставністю.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування Вишгородської
міської ради, до суду не з'явився, про
місце, день та час розгляду справи був
повідомлений належним чином, надав
суду письмові заперечення проти позову
та просив розгляд справи проводити за
його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду справи, дослідивши
письмові матеріали справи, суд дійшов
наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 28
січня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір довічного утримання,
посвідчений 28 січня 2003 року державним
нотаріусом Вишгородської державної
нотаріальної контори, відповідно до
якого ОСОБА_3 передає у власність
ОСОБА_1 належну їй на праві власності
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_1
зобов'язується надавати ОСОБА_3 довічно
матеріальне забезпечення (а.с.6-7).

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, 19 лютого
2003 року, на підставі зазначеного
договору за ОСОБА_1 зареєстровано право
власності на спірну квартиру у м.
Вишгороді (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 (а.с.9).

З довідки, виданої Комунальним
підприємством житлового і
комунального господарства
Вишгородської міської ради від 4
вересня 2013 року № 3262, вбачається, що
ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в
АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 28
квітня 2011 року, яке набрало законної
сили, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає
у АДРЕСА_1, визнано недієздатною і
встановлено над нею опіку, призначивши
опікуном її сестру ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с.14-15).

Відповідно до акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 15 березня 2012 року житлова площа
квартири АДРЕСА_1 складає 18,6 кв.м. умови
проживання ОСОБА_2 задовільні. Є всі
необхідні меблі, телевізор, освітлення,
газова плита, посуд. Сан. вузол в
порядку. Є вода, крани працюють. В
квартирі прибрано, чисто. Зі слів
сусідів - є все необхідне для
нормального існування (а.с. 71).

Також, відповідно до акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 14 січня 2014 року житлова площа
квартири АДРЕСА_1 складає 32,0 кв.м. умови
проживання задовільні. Даний акт
підтверджує, що зі слів сусідів і
двірника, за вказаною адресою ОСОБА_2
раніше проживала з матір'ю, а після
смерті матері проживає одна. (а.с. 72).

Відповідно до довідки виданої
Управлінням Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Вишгородському районного му
управління Пенсійного фонду і отримує
пенсію по втраті годувальника - матері
ОСОБА_3 з 1 червня 2009 року (а.с.76).

Згідно акту додаткової амбулаторної
судово-психіатричної експертизи
проведеної 8 грудня 2010 року № 871 ОСОБА_2
страждає на хронічне психічне
захворювання - помірну розумову
відсталість - олігофренію в ступені
імбецильності із судомними нападами в
амнезії та стійкою соціально-трудовою
дезадаптацією, внаслідок якого вона не
здатна усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними. Розумова
відсталість належить до категорії
хронічного, стійкого психічного
розладу внаслідок недоумства. ОСОБА_2
потребує встановлення над нею опіки
(а.с.77-78).

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 2 лютого 2012
року, яке набрало законної сили, у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування
Вишгородської міської ради,
територіальний підрозділ Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Вишгородського РВ ГУ МВС України в
Київській області про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
виселення та зняття з реєстрації
відмовлено (а.с. 81-82).

З інформаційних довідок з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 11 січня 2014 року та від 12 лютого 2014
року вбачається, що у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
відомості щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_2
відсутні (а.с. 70, 119).

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 20 березня 2012
року, яке набрало законної сили, у
задоволенні позову ОСОБА_4, як
законного представника (опікуна)
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган
опіки та піклування Вишгородської
міської ради про встановлення
сервітуту, відмовлено (а.с. 131).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Звернувшись до суду, позивач та його
представники вважають, що позов
підлягає задоволенню на підставі
пункту 4 частини 1 статті 406 ЦК України
та на підставі статті 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні».

Так, відповідно до пункту 4 частини 1
статті 406 ЦК України сервітут
припиняється у разі припинення
обставини, яка була підставою для
встановлення сервітуту.

В той же час, відповідно до частини 1
статті 401 ЦК України, право
користування чужим майном може бути
встановлено, зокрема, щодо нерухомого
майна для задоволення потреб інших
осіб, які не можуть бути задоволені
іншим способом.

Однак, всупереч вимог статті 60 ЦПК
України, суду не надано належних
доказів того, що наявність сервітуту
відповідача на користування квартирою
ОСОБА_1 порушує будь-які права
останньої, а також відсутні докази, на
підставі яких суд міг би прийти до
висновку, що є інші способи задоволення
потреб відповідачки, а саме:
забезпечення реалізації її права
користування житлом.

Тому, на думку суду, у даній справі
підстав для застосування положень
пункту 4 частини 1 статті 406 ЦК України
немає.

Твердження позивача про те, що
обов'язок, щодо забезпечення житлом
недієздатної ОСОБА_2 покладений на її
опікуна ОСОБА_4, на вимогах закону не
ґрунтується. Навпаки, згідно статті 67
ЦК України, опікун зобов'язаний
вживати заходів щодо захисту цивільних
прав та інтересів підопічного.

Інших підстав для задоволення позовних
вимог щодо припинення сервітуту на
користування квартирою - позовна заява
не містить.

Виходячи із позиції суду про
відсутність законних підстав для
припинення сервітуту, позовна вимога
про позбавлення ОСОБА_2 права
користування спірною квартирою у
АДРЕСА_1, також є такою, що не підлягає
задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 47 ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду. Чинне законодавство у
сфері житлово-правових та
цивільно-правових відносин не визначає
як підставу для позбавлення особи
права користування житлом, перехід
права власності на нерухоме майно.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Орган опіки та піклування
Вишгородської міської ради,
Прокуратура Вишгородського району
Київської області про припинення
сервітуту та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Вишгородський
районний суд Київської області.

Суддя