Справа № 459/2237/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/857/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Шандри М.М.

суддів: Шумської
Н.Л., Струс Л.Б.

з участю
секретаря: Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 13
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: орган
опіки та піклування про позбавлення
батьківських прав, -

встановила:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 13
листопада 2013 року в позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та
піклування про позбавлення
батьківських прав відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі вважає рішення
суду незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відповідач ніколи не
займався і не займається тепер
вихованням дитини, дитина повністю
позбавлена батьківської опіки та
піклування. Батько також не утримує
дитину, у зв'язку з чим виникла
заборгованість по сплаті аліментів.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь
у справі.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові про позбавлення батьківських
прав, суд першої інстанції встановив
обставини, що мають значення по
справі, дав оцінку доказам, дійшов
обгрунтованого висновку про
відсутність підстав, передбачених
нормами матеріального права про
позбавлення відповідача батьківських
прав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є батьком
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина
проживає з матір»ю.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позбавленні
ОСОБА_4 батьківських прав районний суд
виходив з того, що позбавлення
відповідача батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
також з того, що це не буде відповідати
захисту інтересів дитини та
стимулюванню батька щодо належного
виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до ст.141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою, при
цьому, розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює
обов'язки батьків щодо виховання та
розвитку дитини, передбачено, що батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей, а
також зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 157 СК
України, той з батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
30 березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно утримують та ін.), що надані
батькам до досягнення дитино
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей. Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із висновком районного
суду про те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом і
не буде відповідати його меті - захисту
інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, зміст оскаржуваного судового
рішення, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування районним
судом норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
які передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-ХІІ, держави-учасниці поважають
право дитини, яка розлучається з одним
чи обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Як вбачається з оскаржуваного
рішення, судом першої інстанції було
дано належну та вичерпну оцінку
доводам позовної заяви щодо того, що
відповідач не виконує без поважних
причин своїх обов'язків по вихованню
доньки та ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків, а відтак
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що судом першої інстанції не було
дано належної оцінки цим доводам, не
відповідають фактичним обставинам
справи, а тому не можуть прийматися до
уваги.

Позивачем не доведено того, що
відповідач умисно ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини та не спростовано
тверджень останнього про те, що він
намагається періодично зустрічатись з
дитиною та брати участь у її вихованні.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може
не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Рішенням виконавчого комітету
Червноградської міської ради
Львівської області від 24.10.2013 року № 168
за результатами розгляду висновку
комісії з питань захисту прав дитини
від 01.10.2013 року визнано за доцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_4
відносно малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.51). При цьому, ні
позивачка, ні її представник не
змогли аргументувати в чому полягає
захист інтересів дитини шляхом
позбавлення її батька по відношенню
до неї батьківських прав. Відтак суд
першої інстанції обґрунтовано не
погодився із висновком органу опіки
і піклування про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального
права, обставинам справи, доводи
скарги висновків суду не спростовують,
тому колегія суддів підстав для
скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.1, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 13
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Шандра М.М.

Судді:
Струс Л.Б.

Шумська Н.Л.