Справа № 583/185/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого судді
Ільченко В.М.

при секретарі
Вербі Н.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

її представника
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання права спільної
сумісної власності на майно та поділ
спільного сумісного майна,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2014 року відкрито провадження у
справі. Позивачка свої вимоги, в
послідуючому уточнені, мотивує тим, що
з 04.07.1992 року по 27.11.2013 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. До реєстрації шлюбу
батьки відповідача придбали земельну
ділянку зі старим будинком АДРЕСА_1. У
період шлюбу сторони за допомогою
рідних (батьків, братів), докладаючи
свої трудові та фінансові зусилля,
збудували на цьому місці новий
житловий будинок, який був введений в
експлуатацію. Зазначений будинок
побудували на дві квартири, в одній
квартирі проживали сторони з дітьми, в
другій - батьки відповідача. Крім того,
на подвір'ї збудували сарай, два
погреби, поставили ворота та паркан.
Частина жилого будинку, в якій
проживали сторони, складається з:
коридорів 1-1 та 1-5, кухні 1-2, ванної
кімнати 1-3, жилих кімнат 1-4 та 1-6. Право
власності на 67/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами зареєстроване за
відповідачем. Також, за час спільного
проживання подружжям було придбано
рухоме майно: стінка вартістю 500 грн.,
м'яка частина (диван, крісло) вартістю
2000 грн., телевізор Samsung вартістю 1000 грн.,
телевізор вартістю 700 грн., комп'ютер
(системний блок, монітор, клавіатура)
вартістю 2000 грн., пральна машина
вартістю 2000 грн., холодильник вартістю
2000 грн., газова плита вартістю 1000 грн. та
кухонні меблі (стіл, 2 стільця, диван)
вартістю 1000 грн. Оскільки угоди про
добровільний розподіл зазначеного
майна між сторонами досягнуто не було,
позивачка просить визнати 67/100 частин
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з частками у цьому
спільному майні по ? частині кожному;
виділити в користування ОСОБА_1 житлову
кімнату 1-6 площею 19,8 кв. м, ОСОБА_4 -
житлову кімнату 1-4 площею 8,8 кв. м,
залишивши у спільному користуванні
коридор 1-1 площею 6,7 кв. м, кухню 1-2
площею 11,1 кв.м, ванну кімнату 1-3 площею
4,7 кв.м, коридор 1-5 площею 3,8 кв. м.,
надвірні будівлі та споруди: сарай «Б»
площею 32 кв. м, навіс «б» площею 8,4 кв. м,
ворота № 1 та паркан № 2; виділити у
власність ОСОБА_1 телевізор Samsung
вартістю 1000 грн. та холодильник
вартістю 2000 грн., а також стягнути
судові витрати.

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та пояснила, що в 1992
році зареєструвала шлюб з
відповідачем, після весілля вони
півроку проживали в м. Суми, потім
переїхали в м. Охтирка. На час
реєстрації шлюбу в спірному будинку
був залитий фундамент та побудований
цоколь, сам будинок будували вже під
час шлюбу за допомогою батьків та
родичів, сторонніх людей до
будівництва не залучали. Під час
будівництва позивачка не працювала,
оскільки займалася вихованням двох
дітей, відповідач працював в колгоспі
ім. Петровського, а потім в Литовській
школі. Її мати купляла частину труб на
опалення, цемент, газову плиту, газовий
котел, харчувалися за рахунок її
батьків. З 1996 року стали проживати в
новому будинку, в 2001 році були
оформлені на будинок документи. Вважає,
що 67/100 частини будинку є їх з
відповідачем спільною сумісною
власністю, а тому наполягає на
задоволенні позову. Щодо спільного
майна подружжя, просить виділити їй
телевізор та холодильник, решту речей
залишити відповідачу.

В судовому засіданні представник
позивачки заявлені вимоги підтримав,
зазначивши, що побудований будинок був
зареєстрований на відповідача, хоча
сторони його будували разом. Просив
задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково та
пояснив, що його батьки в 1989 році
придбали старий будинок по АДРЕСА_1,
після чого останні почали поступово
придбавати будівельні матеріали. Коли
він прийшов з армії, батьками вже був
побудований фундамент та цоколь. В 1992
році зареєстрував шлюб з позивачкою.
Після весілля проживали в м. Суми,
оскільки він навчався в інституті,
навесні 1993 року переїхали жити в м.
Охтирку до батьків. На цей час батьками
вже була побудована коробка будинку з
дахом. В 1993 році батько подарував йому
49/100 частин старого будинку. Він та
позивачка участі в будівництві не
приймали, оскільки позивачка не
працювала та займалася вихованням
дітей, а йому за станом здоров'я була
протипоказана фізична робота та робота
з лакофарбовими матеріалами. Крім того,
він отримував мінімальний дохід, тому
не мав змоги придбавати будівельні
матеріали. Фактично будинок побудували
батьки за свої кошти. В 1995 році разом
вони переїхали в новий будинок, батьки
в одну частину будинку, а він з
позивачкою в іншу. Його батько мав
намір оформити будинок на себе, однак
не встиг, оскільки в 1997 році помер. В 2001
році були оформлені документи на
будинок: однокімнатна частина будинку
була оформлена на матір як спадкоємця,
а двокімнатна - на нього як
співвласника старого будинку. Тому
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог щодо визнання спільною
сумісною власністю частини
домоволодіння та виділення в
користування житлових приміщень. Щодо
розподілу спільного майна зазначив, що
позивачка з приводу поділу майна в
позасудовому порядку до нього не
зверталася. Він погоджується, що
перераховане майно було нажите ними у
шлюбі і не заперечує проти його поділу
в рівних частинах.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечував проти
виділення у власність позивачки
телевізора Samsung та холодильника,
заперечив проти позову в частині
визнання спільною сумісною власністю
частини домоволодіння та виділення в
користування житлових приміщень.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що в 1992
році сторони зареєстрували шлюб, після
чого проживали в старому будинку, де й
народилися їх діти. На час весілля
нового будинку ще не було, чи був
збудований фундамент вона сказати не
може. Хто саме будував новий будинок їй
не відомо.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_1
та ОСОБА_4 одружилися в 1992 році. Останні
проживали на подвір'ї в старому будинку
по АДРЕСА_1. Свідок особисто, по
родинному, коли був час, приймав участь
у будівництві стін, будував разом з
братом відповідача. Батько відповідача
за роботу дав йому банку меду. Ким були
придбані будівельні матеріали він не
знає, не пам'ятає чи допомагали при
будівництві позивачка та її батьки.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона та
її чоловік ОСОБА_10, в той час як син
ОСОБА_4 проходив службу у армії,
придбали старий будинок по АДРЕСА_1. На
той час вони працювали в радгоспі та
закупляли будівельні матеріали. Вони
підвели до будинку газ, воду, потім
побудували цоколь. Вікна, короба робив
чоловік, якому допомагав син ОСОБА_12.
Після весілля син з невісткою мешкали в
м. Суми на квартирі, і син ОСОБА_12
допомагав їм у вирішенні побутових
питань. Коли ОСОБА_4 з дружиною
переїхали в м. Охтирка, то на будинку
вже був зроблений дах. Будувати сторони
не допомагали, так як невістка
займалася з дітьми, а син ОСОБА_4 хворів.
Будівництво закінчили в 1995 році та ще
за життя чоловіка стали проживати в
новому будинку, однак документально в
експлуатацію його не ввели, оскільки
чоловік хворів і на оформлення будинку
не було коштів. Вона особисто займалася
введенням будинку в експлуатацію, в БТІ
право власності оформили по квартирам.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що його
батьки в 1989 році купили старий будинок
АДРЕСА_1. В 1992 році сторони одружилися,
на цей час вже був побудований
фундамент та цоколь. Після весілля
сторони близько року проживали в м.
Суми, оскільки навчалися. Будівництво
йшло без їх участі, будували він з
батьком, деяких людей наймали та
платили їм за роботу. Він робив
опалення в будинку, газ і воду
проводили за кошти батька. Будівельні
матеріали ОСОБА_10 виписував в радгоспі
в рахунок заробітної плати. Його
однокласник ОСОБА_8 два дні допомагав
зводити стіну, за роботу батько дав
йому дві банки меду. Після закінчення
навчання сторони переїхали в м.
Охтирка, на той час вже була побудована
коробка, було поштукатурено. Сторони не
приймали участі в будівництві. Потім
йому стало відомо, що батько подарував
частину старого будинку братові. Хоча
він також приймав участь у будівництві,
однак проти волі батька не заперечував.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що
проживає по сусідству. Ще до весілля
сторін батьки відповідача купили
старий будинок, зробили фундамент.
Після весілля позивач та відповідач в
м. Охтирці не проживали, оскільки
навчалися. Будинок будували батьки
відповідача, їм постійно допомагав
брат відповідача - ОСОБА_12 Свідок
особисто допомагав робити двері,
короба. Один раз бачив батька
позивачки, однак останній в
будівництві участі не приймав. Будинок
добудували за життя ОСОБА_10 ОСОБА_4 при
будівництві будинку він не бачив, бачив
тільки як відповідач в 2005-2006 роках
робив сарай. Перейшли жити в новий
будинок ще за життя ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що
проживає по сусідству. На час весілля
сторін в спірному будинку вже був
зроблений фундамент. Після весілля
молодята поїхали проживати в м. Суми,
будинок будували батьки відповідача.
Коли сторони повернулися до м. Охтирка
коробка будинку вже була покрита дахом.
Вона не бачила, щоб сторони допомагали
при будівництві, ОСОБА_10 постійно
допомагав ОСОБА_12, який, зокрема,
проводив воду, робив опалення.
Відповідач не приймав участі в
будівництві через хворобу. Після
смерті ОСОБА_10 мати відповідача казала,
що частину будинку оформила на себе, а
частину на відповідача, оскільки
хотіла, щоб він був господарем.

Суд проаналізував матеріали справи,
вислухав пояснення сторін, покази
свідків, дослідив письмові докази,
дійшов наступного висновку.

Спір порушений з майнових прав
подружжя.

Як вбачається зі свідоцтва про
укладення шлюбу, 04.07.1992 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_1 відділом РАГС Охтирського
міськвиконкому Сумської області,
зареєстрований шлюбу, актовий запис №
151. Від шлюбу народилися ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
27.11.2013 року рішенням Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
шлюб між сторонами розірваний.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 20.10.1989 року, ОСОБА_10 придбав жилий
будинок жилою площею 34 кв.м. з
надвірними побудовами: погребом- а,
сараєм -аП, сараєм -Б, л.кухнею -В,
гаражем -Г., огорожею та колодязем № 3 на
земельній ділянці розміром 910 кв.м. в
АДРЕСА_1.

З матеріалів інвентарної справи
вбачається, що рішенням виконкому
Охтирської міської ради народних
депутатів від 10.06.1991 року № 225 ОСОБА_10
надано дозвіл на будівництво житлового
будинку площею 45,1 кв.м. взамін
непридатного старого. 17.06.1991 року був
складений акт винесення в натурі меж
земельної ділянки та розбивки
будівель. 18.11.1991 року ним отриманий
дозвіл на виконання будівельних робіт.

09.12.1993 року ОСОБА_10 подарував ОСОБА_4 49/100
частин жилого будинку з надвірними
будовами, розташованого по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування.

12.09.1995 року ОСОБА_10 звертався до
Охтирського МБТІ з замовленням на
проведення первинної інвентаризації
після перебудови. В матеріалах
інвентарної справи в акті поточних
змін міститься запис від 19.08.1995 року,
згідно якого на ділянці побудований
новий житловий будинок ( старий не
знесений ), заміряна нова огорожа.
Будинок не прийнятий в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер. 03.11.1997 року
ОСОБА_15 було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом на спадкове
майно у виді 51/100 частини жилого
будинку, житловою площею 31 в.м. з
надвірними будовами по АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Охтирської
міськради № 408 від 15.08.2001 року ОСОБА_15 та
ОСОБА_4 надано дозвіл на закінчення
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1. 09.10.2001 року зазначений 2-х
квартирний будинок прийнятий в
експлуатацію згідно з актом державної
комісії № 46. Здійснено розрахунок
ідеальних долей, згідно якого ОСОБА_15
належить 33/100 частини домоволодіння,
ОСОБА_4 - 67/100 частин домоволодіння.

Положеннями ст. 60 СК України визначено,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності ,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини ( навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо ) самостійного
заробітку (доходу).

Разом з тим, згідно до положень ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю
одного з подружжя є, зокрема, майно,
набуте за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування.

Такі ж норми містилися і в ст. 24 Кодексу
України про шлюб та сім'ю, згідно якої
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержано ним під
час шлюбу в дар або у порядку
спадкування, є власністю кожного з них.

Статтею 62 СК України визначено, що в
разі, якщо майно дружини, чоловіка за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж норми містила і ст. 25 Кодексу
України про шлюб та сім'ю.

Статтею 60 Цивільного процесуального
кодексу України визначено що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, коли наявні підстави
звільнення від доказування. Також,
ст.ст. 57-59 Цивільного процесуального
кодексу України визначено, що доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані мають містити
інформацію щодо предмета доказування
та відповідати вимогам допустимості,
тобто повинні бути отримані з
дотриманням встановленого законом
порядку.

З досліджених в судовому засіданні
доказів вбачається, що під час
перебування у шлюбі відповідач отримав
в дар 51/100 частину будинку, придбаного
його батьками.

Разом з тим, в період з 1991 року по 1995 рік
на підставі отриманих ОСОБА_10
дозвільних документів, було здійснено
будівництво нового будинку, тобто
фактично створено нову річ. Зазначене
підтверджується як показами свідків,
допитаних в судовому засіданні, так і
вбачається з наданих відповідачем
документів, що підтверджують отримання
ОСОБА_10 відповідних дозволів,
придбання ОСОБА_10 будівельних
матеріалів.

Прийняття будинку в експлуатацію в 2001
році не спростовує факту його побудови
батьком відповідача до 1995 року, що
підтверджується як показами свідків,
так і матеріалам інвентарної справи.

Таким чином, відповідач оформив право
власності на підставі договору
дарування на частину новозбудованого
будинку вже після смерті батька. І лише
з цього часу у позивачки виникає право
на порушення питання про визнання
зазначеного майна спільною сумісною
власністю подружжя, за умови істотного
збільшення його вартості за час шлюбу.

Разом з тим, доказів істотного
збільшення вартості 67/100 частин будинку
по АДРЕСА_1 після отримання у власність
під час шлюбу позивачкою не надано, в
зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення її вимог щодо визнання
зазначеного майна спільною сумісною
власністю.

Оскільки питання визначення порядку
користування кімнатами є похідним від
вирішення питання про визнання 67/100
частин житлового будинку спільною
сумісною власністю, зазначені вимоги
також не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання рухомого майна
спільною сумісною власністю та його
поділ, суд дійшов до наступного
висновку.

Відповідач визнав, що під час шлюбу
сторонами були придбане майно, згідно
переліку, зазначеного позивачкою.
Відповідачем також не оспорюється
вартість майна, зазначена позивачкою.

Таким чином, в світлі положень ст. 60 СК
України, наявні підстави для визнання
зазначеного рухомого майна спільною
сумісною власністю.

Згідно з положеннями ст.ст. 69, 70 СК
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Однак, позивачка наполягає на визнанні
за нею права власності та в порядку
реального поділу виділення їй лише
телевізору Samsung, вартістю 1000 грн. та
холодильника, вартістю 2000 грн.

Згідно ст. 11 Цивільного процесуального
кодексу України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позивачкою вимог, суд дійшов висновку
про наявність підстав для їх
задоволення і визнання за позивачкою в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя права власності на
телевізор та холодильник.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України, якщо позов задоволено
частково, судові витрати
присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

При зверненні до суду з позовом
позивачкою був сплачений судовий збір
у розмірі 243,60 грн. Крім того, позивачкою
понесені витрати, пов'язані з
інвентаризаційною оцінкою
домоволодіння у розмірі 433,99 грн., що
підтверджується наданими квитанціями.

Разом з тим, вартість майна, про
визнання право на яке порушує питання
позивачка становить 62136,88 грн. (сума ?
від вартості 66/100 частин домоволодіння
та вартості рухомого майна, на яке
позивачка просить визнати право
власності за нею). Таким чином, розмір
судового збору, який підлягає сплаті
становить 621,36 грн.

Виходячи з розміру задоволених вимог, з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивачки в рахунок
відшкодування судових витрат 50,65 грн.
(62136,88 грн. - розмір заявлених вимог, 3000
грн. - розмір задоволених вимог, що
складає 4,8 % від розміру заявлених вимог
). Оскільки при подачі позову судовий
збір позивачкою був сплачений не у
повному обсязі, з позивачки на користь
держави підлягають стягненню кошти у
розмірі 377,76 грн. ( 621,36 - 243,60 грн. ).

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 24, 25 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, ст.ст. 57, 60, 62, 69, 70 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 56, 58-60, 88,
212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу
спільного сумісного майна право
власності на телевізор Samsung, вартістю
1000 (одна тисяча) гривень та холодильник,
вартістю 2000 ( дві тисячі ) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування судових витрат
50,65 грн. (п'ятдесят гривень 65 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 в прибуток держави
судовий збір у розмірі 377,76 грн. (триста
сімдесят сім грн. 76 коп.).

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Охтирський міськрайонний суд
Сумської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які
приймали участь у справі, але не були
присутні при проголошенні рішення - в
той же строк, з часу отримання його
копії.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області
В.М. Ільченко