АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2482/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 14 квітня
2013 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики, посилаючись на ті обставини, що
27 травня 2008 року за усним договором
позики передала позичальнику ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 2000 доларів США,
а ОСОБА_2 зобов'язався повернути їй
гроші до вересня 2009 року. Оскільки
відповідач у встановлений строк борг
не повернув, просила стягнути з нього
16278 грн. та сплачений нею судовий збір.

Рішенням Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 було відмовлено в зв'язку
з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути надана
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 27 травня 2008 року
за договором позики ОСОБА_1 передала
позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 2000 доларів США, а ОСОБА_2
зобов'язався повернути їй гроші до
вересня 2009 року, що підтверджується
даною ним розпискою (а.с.50).

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань по
поверненню грошових коштів у
визначений строк, у позивачки виникло
право вимоги стягнення боргу.

Суд першої інстанції встановивши,
що між сторонами існують
правовідносини позики грошових коштів,
відмовив у задоволенні позовних вимог
через пропуск позивачкою строку
позовної давності, враховуючи заяву
відповідача про застосування строку
позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на нормах
Цивільного кодексу України та
обставинах справи.

Статтями 257, 261, 267 ЦК України
визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається із змісту розписки,
відповідач зобов'язався повернути борг
до вересня 2009 року, тобто право вимоги
через невиконання ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за договором позики, у
позивачки виникло з 01 вересня 2009 року.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася
23 березня 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності та про
поновлення цього строку із зазначенням
поважності причин у позові не заявляла.

Доводи апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не було роз'яснено
представнику позивачки право
позивачки на правову допомогу, яка
надається адвокатом або іншим фахівцем
у галузі права, який, у свою чергу
роз'яснив би позивачці або її
представнику про необхідність заявити
у судовому засіданні клопотання про
поновлення строку позовної давності та
надання до суду доказів, що
підтверджують поважність пропуску
такого строку, колегія суддів відхиляє
як безпідставні.

Як убачається із журналу судового
засідання, у суді першої інстанції
інтереси позивачки на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 04 квітня 2013 року представляв її син
ОСОБА_3, якому судом роз'яснювалися
права у відповідності з нормами ЦПК
України.

У судовому засіданні представник
позивачки про поновлення строку
позовної давності з обґрунтуванням
причин пропуску не заявляв, доказів на
підтвердження поважності пропуску
строку або переривання перебігу
позовної давності, не надав.

Суд першої інстанції правильно
встановивши правовідносини, які
склалися між сторонами, з'ясувавши
обставини справи, всебічно та
об'єктивно перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
постановив законне й обґрунтоване
рішення, підстави для скасування чи
зміни якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді