УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 02 квітня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Республіканського Вищого Навчального
Закладу «Кримський
інженерно-педагогічний університет»
про визнання порушення трудового
законодавства у частині невиплати
заробітної плати у день звільнення,
невидачі трудової книжки, недотримання
процедури узгодження з Профспілковим
комітетом, скасування наказу, видачі
дубліката трудової книжки, зміну
формулювання причини звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 02 грудня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом у якому просив:

- визнати порушення трудового
законодавства, а саме ст. 149 КЗпП
України, у частині оголошення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення, невиплати заробітної плати
в день звільнення (ст. 116 КЗпП України),
невидачі трудової книжки та наказу в
день звільнення (ст. 47 КЗпП України),
недодержання процедури погодження
звільнення з профспілковим комітетом
(ст. 43 КЗпП України);

- скасувати наказ від 04 квітня 2013 року №
21-ЛК про його звільнення за прогули та
зобов'язати відповідача внести
відповідний запис до трудової книжки і
сплатити йому середню зарплату за час
вимушеного прогулу на підставі ст. 235
КЗпП України;

- визнати дії РВНЗ «Кримський
інженерно-педагогічний університет» в
особі ректора ОСОБА_6 зі звільнення
ОСОБА_4, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України незаконними і винести рішення,
яким змінити причини формулювання
звільнення з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
(ч. 3 ст. 235 КЗпП України) на «звільнений
згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку
з порушенням власником законодавства
про працю» та стягнути з РВНЗ
«Кримський інженерно-педагогічний
університет» на користь ОСОБА_4
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу з 04 квітня 2013 року
до дня ухвалення судом рішення у
розмірі 2067 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 10 вересня 2013 року позов ОСОБА_4
залишено без розгляду у частині вимог
про визнання порушення трудового
законодавства в частині невиплати
заробітної плати в день звільнення,
невидачі трудової книжки, недотримання
процедури узгодження з профспілковим
комітетом, скасування наказу від 04
квітня 2013 року № 21-ЛК, внесення запису в
трудову книжку, звільнення відповідно
до ст. 36 п. 1, 38 ч. 1, ст. 39 КЗпП України за
раніше поданою заявою, видачі
дубліката трудової книжки.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим

від 02 грудня 2013 року ухвалу
Центрального районного суду

м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 10 вересня 2013 року скасовано.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Залишаючи без розгляду позовну заяву
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у частині
вимог про визнання порушення трудового
законодавства щодо невиплати
заробітної плати у день звільнення,
невидачі трудової книжки, недотримання
процедури узгодження з профспілковим
комітетом, скасування наказу від 04
квітня 2013 року № 21-ЛК, внесення запису у
трудову книжку, звільнення на підставі
ст. 36 п. 1, 38 ч. 1, ст. 39 КЗпП України за
раніше поданою заявою, видачі
дубліката трудової книжки, суд першої
інстанції керувався тим, що заява
представника позивача від 04
вересня 2013 року є фактично заявою про
залишення без розгляду позовних вимог
на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо позивач подав
заяву про залишення позову без
розгляду.

Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року
представник позивача звернулася до
суду з заявою, у якій уточнила позовні
вимоги, фактично зменшила обсяг
позовних вимог, оскільки просила суд
визнати дії РВНЗ «Кримський
інженерно-педагогічний університет» в
особі ректора

ОСОБА_6 зі звільнення ОСОБА_4 на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України
незаконними і винести рішення, яким
змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_4 згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП
України на звільнений згідно з ч. 3 ст. 38
КЗпП України, у зв'язку з порушенням
власником законодавства про працю та
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу з 05 квітня 2013 року
до дня ухвалення судом рішення у
розмірі 2067 грн (а.с. 123, 124, 125).

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не ставила
питання про залишення позовної заяви
без розгляду у будь-якій його частині, а
фактично зменшила обсяг позовних
вимог, що є волевиявленням сторони,
тому суд апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що ухвала
суду першої інстанції має бути
скасована без постановлення іншої
ухвали у зв'язку з відсутністю предмету
розгляду, тобто відсутністю заяви від
позивача чи його представника про
залишення частини позовних вимог без
розгляду.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а ухвалу суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 02
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Журавель В.І.