Справа № 467/42/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2014 року Арбузинський районний
суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді
Кірімової
О.М.,

за участю секретаря
Торба А.В.,

за участю представника відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Арбузинка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 1
серпня 2013 року близько о 07 год. 30 хв. на
автошляху Р-06 Ульянівка-Миколаїв
погоничі тварин ОСОБА_4 та ОСОБА_5
переганяли стадо корів, серед якого
була і належна позивачу корова. В цей
час, ОСОБА_3, рухаючись на автомобілі
ДАФ державний номерний знак НОМЕР_2 зі
швидкістю 80 км/год зі сторони м.
Первомайська в сторону с. Благодатне,
здійснив наїзд на корову, власником
якої була вона, від чого тварина загина
на місці. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди, з вини
відповідача, їй завдано матеріальної
шкоди в розмірі 13500 грн. та моральної
шкоди на 10000 грн. Вважає, що
неправомірними діями відповідача
порушено її право, тому вимушена була
звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач
підтримала заявлені вимоги та просила
суд їх задовольнити. Суду пояснила, що
дійсно, вранці 1 серпня 2013 року вона
передала належну їй корову погоничам
тварин ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з якими було
укладено договір про випас худоби. Того
ж дня, відповідач, який керував
автомобілем ДАФ державний номерний
знак НОМЕР_2, здійснив наїзд на її
корову, від чого остання загинула, а за
такого тушу тварини було утилізовано
до скотомогильника. За даним фактом ДТП
було складено протокол про
адмінінстративне правопорушення
відносно погонича ОСОБА_4 за ст. 124
КУпАП. Однак, відповідно до постанови
Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 1 жовтня 2013
року провадження у справі про
притягнення ОСОБА_4 до
адмінністративної відповідальності
закрито у зв»язку з відсутністю складу
адмінністративного правопорушення. За
такого вважає, що винним в загибелі
належної їй тварини винен водій ОСОБА_3

Внаслідок протиправних дій
відповідача їй завдано матеріальної
шкоди, яку позивач оцінює в 13500 грн.,
оскільки тварина мала 800 кг ваги, була
віком п»яти років, була дійною та
тільною.

Розмір моральної шкоди в 10000 грн.
мотивує тим, що корова була
продуктивною, від продажу молока вона
отримувала прибутки, що давало
можливість утримувати сім'ю.

В судовому засіданні відповідач позов
не визнав, заперечував проти
задоволення вимог та суду пояснив, що
дійсно вранці 1 серпня 2013 року, він, на
підставі довіреності, керував
автомобілем ДАФ державний номерний
знак НОМЕР_2, що належить на праві
власності ОСОБА_7 зі швидкістю 60-65
км/год., оскільки виконував вимоги
дорожнього знаку «Початок населеного
пункту» та враховував стан дороги. Біля
с. Благодатне, раптово на проїздну
частину дороги вибігли корови. Він, не
змінюючи траекторії руху автомобіля,
почав гальмувати. Однак, першу корову,
яка почала перебігати дорогу, він все ж
таки вдарив передньою частиною
автомобіля, від чого тварина
пошатнулася, перейшла на іншу частини
дороги, після чого спала на землю.
Відповідач запропонував дорізати
худобу, що й зробив якийсь чоловік.
Через деякий час приїхали якісь люди на
автомобілі з прицепом, стягнули тушу
корови в кювет та стали розбирати на
м»ясо. Вважає, що вини його в загибелі
худоби не має, протокол про
адмінінстративне правопорушення
відносно нього працівниками ДАІ не
складався. Зауважив, що дорожній знак
на даній ділянці дороги «Перегін
тварин» встановлений не був, а тому за
безпеку тварин, які переганялися через
автодорогу, повинні відповідати саме
погоничі тварин.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, вважав, що вимоги
до відповідача заявлені безпідставно,
оскільки вини ОСОБА_3 в
дорожньо-транспортній пригоді, що
сталася 1 серпня 2013 року не встановлено.
Позивачем не доведено належним чином
розмір матеріальної та моральної
шкоди, яку вона зазнала. Тому просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши позивача, відповідача,
представника відповідача, свідка
ОСОБА_8, дослідивши письмові матеріали
справи в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, суд приходить до наступного.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до копії паспорту великої
рогатої худоби ( а.с.12) власником корови
Рябушка, 15 листопада 2008 року народження
є ОСОБА_2

Відповідно до протоколу про
адміністративне правопорушення від
01.08.2013 року (оглянутий адмінматеріал)
ОСОБА_4, 1 серпня 2013 року о 07 год. 30 хв. на
автодорозі Р-06 «Ульянівка-Миколаїв»
переганяв стадо корів, не вжив заходів
для забезпечення безпеки дорожнього
руху та не створив перешкоди для інших
учасників дорожнього руху, допустив
вихід тварин на проїжджу частину
дороги перед транспортним засобом ДАФ
державний номерний знак НОМЕР_2, який
наближався, під керуванням водія
ОСОБА_3, в результаті був здійснений
наїзд на корову, яка загинула, а
автомобіль отримав механічні
пошкодження, чим порушив п.7.6 ПДР
України.

Згідно постанови Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 1 жовтня 2013 року провадження у
справі про притягнення ОСОБА_4 до
адмінністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з
відсутністю складу адмінністративного
правопорушення (а.с.24).

Зазначена постанова набрала законної
сили та є чинною. А тому відповідно до
ч.4 ст. 61 ЦПК встановлені нею обставини
додатковому доведенню не підлягають.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ( а.с.47) власником
автомобіля ДАФ державний номерний знак
НОМЕР_2 є ОСОБА_7

Згідно довіреності від 23 травня 2013 року
(а.с.46) ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3
експлуатувати для вантажних
перевезень автомобіль ДАФ державний
номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до копії посвідчення водія
(а.с.53) ОСОБА_3 має право керувати
вантажними автомобілями.

Відповідач в судовому засіданні
пояснив, що термін дії наявного у нього
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності на
день ДТП, скінчився.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що
він є спеціалістом по ремонту
автомобілів. ОСОБА_3 є його клієнтом.
Минулого року, коли сталася ДТП,
відповідач зателефонував йому,
повідомив про пригоду та попросив
приїхати подивитись технічний стан і
оцінити ремонт пошкоджень автомобіля.
Коли приїхав на місце ДТП, побачив
корову, яка лежала на обочині, однак
тварина була жива. Свідок запропонував
позивачці зарізати тварину, здати м'ясо
та отримати за нього гроші. Бачив, як
приїздили невідомі йому люди на
автомобілі з прицепом, відтягнули тушу
тварини на обочину, а потім почали тушу
роділяти.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Для настання деліктної
відповідальності за завдання шкоди
майну необхідно наявність складу
правопорушення, а саме: - наявність
шкоди, - протиправна поведінка
заподіювача шкоди, - причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача, - вина заподіювача.

У відповідності з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого. Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 (п.
6) роз'яснено, що особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Відповідно до роз'яснень, викладених в
абз. 4 п. 4 цієї ж постанови, відповідно
до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим, у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (ст. 38 Кодексу України про
адміністративні правопорушення), суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.
Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами КПК
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами КПК України 2012 року не
означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК
України

Факт володіння відповідачем ОСОБА_3
автомобілем ДАФ державний номерний
знак НОМЕР_2 під час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди на
законній правовій підставі сторонами
не заперечується.

Крім того, сторонами в судовому
засіданні не заперечувався і факт
відсутності на місці ДТП наявність
дорожнього знаку 1.35 «Перегін худоби»

Однак, в судовому засіданні позивачем
не надано суду доказів того, що саме з
вини ОСОБА_3 їй завдано майнової шкоди у
вигляді загибелі корови. Її докази
базувались лише на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях

Відшкодування шкоди передбачає
наявність складу цивільного
правопорушення: порушення цивільного
права чи інтересу, завдання шкоди та
причинний зв'язок між порушенням права
та шкодою. Саме при наявності таких
обставин в особи виникає право на
відшкодування завданої шкоди.

В судовому засіданні знайшло своє
підтвердження, те що позивач зазнав
матеріальної шкоди та порушено його
право власності на худобу, однак в
судовому засіданні не встановлений та
не знайшов свого підтвердження
причинно-наслідковий зв'язок, саме між
протиправною поведінкою ОСОБА_3. та
шкодою, завданою ОСОБА_2

Для встановлення суб'єктивного
цивільного права на відшкодування
завданої шкоди, необхідне настання
обов'язку в іншої особи, а саме
наявність винної поведінки, тобто
заподіяння шкоди умисно чи з
необережності.

Кожна обставина, яка мала місце в
судовому засіданні, повинна
доводитись, однак при розгляді даної
справи, позивачем не доведено в суді, а
ні умисної вини, а ні необережної вини
ОСОБА_3, в заподіянні останнім їй шкоди.

Крім цього, позивачем суду не доведений
розмір матеріальної шкоди, яку вона
зазнала внаслідок загибелі корови, не
надано доказів, що могли б підтвердити
причину смерті корови, із паспорту ВРХ
видно, що тварина не проходила
ветеринарні дослідження та обробку з
2012 року, не доведено в судовому
засіданні й дійсну вагу корови, а також
не доведено позивачем і факт
утилізації туши корови до
скотомогильника, не надано суду
доказів і про наявність договору
укладеного між нею, як власником
тварини та погоничем худоби.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
за можливе відмовити ОСОБА_2 в
задоволені позову в частині стягнення
із відповідача на її користь
матеріальної шкоди в розмірі 13500 грн.,
так як вказане не є підґрунтям для його
задоволення

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди, є похідними від вимог
про відшкодування матеріальної шкоди,
і задоволенні яких відмовлено, суд
вважає за необхідне відмовити позивачу
і в даній частині позову.

В силу ст. 88 ЦПК України, не підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача сплачені останнім судові
витрати, оскільки в задоволенні позову
відмовлено.

Керуючись ст. ст. 60,209,213,215,218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 18
березня 2014 року

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Арбузинський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду
О.М. Кірімова