Провадження № 22-ц/779/752/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
07 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що
відповідач позичив у нього кошти в сумі
70889 грн., про що написав розписку, борг
зобов»язувався повернути до 01.03.2013
року, однак взяте на себе зобов»язання
не виконав.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 07 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 72
234,92 грн. заборгованості за договором
позики та судовий збір.

ОСОБА_3 на дане рішення подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт вказав, що суд не повно з'ясував
суттєві обставин справи.

Так, відповідно до Трудової угоди №Т-30
від 26.07.2010р. він працював представником
ТОВ «Енергозберігаючі технології 2010»
під керівництвом позивача. У вересні 2012
року апелянт отримав від замовника
робіт розрахунок в сумі 70889,00 грн. Однак,
ці кошти були викрадені, про що апелянт
повідомив свого керівника ОСОБА_2
Внаслідок вказаного випадку між ними
було досягнуто домовленості, що ОСОБА_3
буде віддавати кошти частинами, але для
забезпечення цього він написав
розписку від 23.10.2012 року. Оригінал
розписки було направлено на адресу ТОВ
«Енергозберігаючі технології 2010».

04.12.2012 року апелянт відправив поштою 35000
грн. готівки на адресу ТОВ
«Енергозберігаючі технології 2010» в
рахунок погашення боргу. Решту коштів з
апелянта було стягнено шляхом списання
коштів із заробітку в різний час на
загальну суму 33984,57 грн.

ОСОБА_3 зазначив, що в цілому він
повернув 68 984,57 грн., а тому його борг на
сьогодні становить 1904,43 грн. Проте
оригінал розписки залишився у ОСОБА_2,
який відмовився повернути документ.

Апелянт вказав, що на ці обставини він
посилався у суді першої інстанції та
давав докази, однак суд безпідставно не
взяв їх до уваги.

З цих підстав ОСОБА_3 просив
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2
задовольнити частково, стягнувши з
ОСОБА_3 1904,43 грн. боргу, а в задоволенні
решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної
скарги з мотивів наведених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_5 заперечив
вимоги апеляційної скарги, посилаючись
на обґрунтованість висновків суду
першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір
позики.

Відповідно до положень ст. 1046, 1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Так, згідно письмової розписки від
23.10.2012 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2
гроші в сумі 70889 грн. на власні потреби.
Отриману суму зобов»язався повернути
до 01.03.2013 року (а.с.4).

Оскільки відповідач не представив
доказів виконання взятого на себе
зобов»язання, то суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача
суми боргу відповідно до розписки та
трьох відсотків річних від
простроченої суми відповідно до
положень ст. 625 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції не дав належної оцінки його
поясненням про те, що у зв»язку із
викраденням у нього грошей за виконані
роботи за час роботи представником ТОВ
«Енергозберігаючі технології 2010» під
керівництвом позивача, написав
останньому розписку в якій
зобов»язувався повернути кошти в сумі
70889 грн. до 01.03.2013 року, не заслуговують
на увагу, оскільки не підтверджені
жодними належними доказами.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Так, ОСОБА_3, посилаючись на отримання
коштів в сумі 70889 грн. за виконані
роботи не представив жодного
письмового доказу виконання робіт та
отримання плати за їх виконання, як і
не підтвердив факт викрадення у нього
зазначеної суми грошей, оскільки в
правоохоронні органи з цього приводу
не звертався.

Не знайшли свого підтвердження також
доводи апелянта про повернення ним
позивачу грошей в сумі 68 984,57 грн.

Посилання апелянта на декларацію
Гюнсел № про відправлення ним
04.12.2012 року 35000 грн. готівки на адресу
ТОВ «Енергозберігаючі технології 2010» в
рахунок погашення боргу не
заслуговують на увагу, оскільки
долучені письмові докази не містять
даних про внесення даних коштів в
рахунок погашення боргу за розпискою.

Жодним чином не підтверджені також
доводи апелянти про вирахування решту
суми боргу з його заробітної плати.

У зв»язку з наведеним, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції дав належну правову оцінку
зібраним доказам по справі та
постановив рішення з дотриманням вимог
норм матеріального та процесуального
права. Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, а тому підстав для скасування
рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 07 лютого 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.