Єдиний унікальний номер 262/10/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1394/2014
Єдиний унікальний номер: 262/10/13ц
Номер провадження: 22ц-775/1394/14
Головуючий 1 інстанції - Кирилюк Н.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

21 лютого 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді
Шевченко В.Ю.,

суддів
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі
Внуковій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до головного
управління благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради, ОСОБА_2,
Житлово-будівельного кооперативу
«Мир-66» про визнання свідоцтва про
право власності недійсним та визнання
права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 27 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого вказав, що разом зі
своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 в 1973
році, сплативши вступний внесок, він
набув членство в Житлово-будівельному
кооперативі «Мир-66», який надав його
сім'ї в користування кооперативну
квартиру АДРЕСА_1. Всі пайові внески за
вказану квартиру були сплачені і, у
зв'язку з припиненням шлюбних відносин
з відповідачкою, протоколом загальних
зборів ЖБК "Мир-66" від 25 липня 1990 року,
були поділені паєнакопичення у сумі
5785 грн.19 коп. між ним та ОСОБА_2, по 1/2
частині кожному. Однак, порушуючи його
право власності на частину зазначеної
квартири, шляхом використання
недостовірної інформації щодо сплати
пайових внесків лише нею ОСОБА_2,
остання 22 вересня 2011 року отримала
свідоцтво про право власності на всю
квартиру АДРЕСА_1. Просив визнати
вказане свідоцтво про право власності
на спірну квартиру, видане головним
управлінням благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради на ім'я ОСОБА_2 частково
недійсним та визнати за ним право
власності на 1/2 частку цього майна.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 27 грудня 2013 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідачка ОСОБА_2 звернулась із
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. В обґрунтування своєї скарги
відповідачка зазначила, що судом
першої інстанції не було враховано, що
по справі залучені неналежні
відповідачі. Крім того, висновок суду
про загальний розмір сплачених пайових
внесків за спірну квартиру не
підтверджується належними доказами по
справі.

Представник відповідачки ОСОБА_3,
діючий за довіреністю, в судовому
засіданні апеляційного суду скаргу
підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_4 у
судовому засіданні апеляційної
інстанції заперечував проти
задоволення апеляційної скарги.

Представник житлово-будівельного
кооперативу «Мир-66» Шашкіна Л.М. проти
задоволення апеляційної скарги не
заперечувала.

Представник головного управління
благоустрою та комунального
обслуговування Донецької міської ради
в судове засіданні не з'явився, був
повідомлений про час та місце розгляду
справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що в 1973 році
позивач, під час шлюбу з ОСОБА_1,
увійшов у склад членів
Житлово-будівельного кооперативу
«Мир-66», сплатив вступний пайовий
внесок і отримав у користування його
сім'ї квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 в 1982 році повністю вніс свій пай
за вказану кооперативну квартиру в
сумі 2892,60 крб.(а.с.7)

Рішенням загальних зборів
Житлово-будівельного кооперативу
«Мир-66» від 25 липня 1990 року
постановлено розділити
паєнагромадження у загальній сумі 5785
крб.19 коп. між колишнім подружжям
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за
кожним.(по 2892,60 крб.) Крім того,
вказаним рішенням за позивачем ОСОБА_1
була закріплена кімната розміром 13
кв.м., а за ОСОБА_2 - кімнати розмірами 17,2
кв.м. та 7.1 кв.м. Також до складу членів
кооперативу була прийнята ОСОБА_2.
(а.с.8).

Головним управлінням благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради ОСОБА_2 , на підставі
рішення виконкому Пролетарської
районної ради № 261/1 від 08 червня 2011
року, було видане свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.121)

Згідно постанови Пролетарського
районного суду м. Донецька від 29 серпня
2013 року був частково задоволено позов
ОСОБА_1 та скасоване рішення виконкому
Пролетарської районної ради № 261/1 від 08
червня 2011 року, яким вирішено оформити
право власності на спірну квартиру за
ОСОБА_2 (а.с.164-168).

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач будучи членом
житлово-будівельного кооперативу вніс
половину пайових внесків за спірну
квартиру, тому він набув право
власності 1/ 2 частку даного нерухомого
майна.

Частково відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку, що законодавством не
передбачено часткове визнання
свідоцтва про право власності
недійсним та, крім того, рішення
виконкому Пролетарської районної ради
№ 261/1 від 08 червня 2011 року, на підставі
якого видавалось це свідоцтво,
скасоване, тому воно не має юридичної
сили.

Проте, повністю з такими висновками
суду першої інстанції погодитись на
можна.

Апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який 21
листопада 1983 року був розірваний (а.с.27)

Позивач в 1973 році увійшов до складу
членів Житлово-будівельного
кооперативу «Мир-66», яким його сім'ї
була надана в користування
кооперативна квартира АДРЕСА_1.

Пайові внески за вказану квартиру були
повністю внесені і рішенням загальних
зборів ЖБК "Мир-66" від 25 липня 1990 року
постановлено розділити
паєнагромадження сумі 5785 крб.19 коп.
між колишнім подружжям ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, по 1/2 частці кожному.( по 2892,60
крб.) Крім того, вказаним рішенням до
складу членів кооперативу була
прийнята ОСОБА_2 (а.с.8).

На підставі рішення виконкому
Пролетарської районної ради № 261/1 від 08
червня 2011 року, головним управлінням
благоустрою та комунального
обслуговування Донецької міської ради
ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно постанови Пролетарського
районного суду м. Донецька від 29 серпня
2013 року був частково задоволено позов
ОСОБА_1 та скасоване рішення виконкому
Пролетарської районної ради № 261/1 від 08
червня 2011 року, яким вирішено оформити
право власності на спірну квартиру за
ОСОБА_2 (а.с.164-168). Підставою для
задоволення позову стала та обставина,
що ОСОБА_2 надала недостовірну довідку,
видану головою Житлово-будівельним
кооперативом «Мир-66», згідно якої
пайові внески за спірну квартиру у
повному обсязі внесла вона.

Таким чином з урахуванням обставин
справи, суд першої інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку, що оскільки
за позивач сплатив 1/ 2 частку
паєнагромаджень за спірну квартиру,
він набуває право власності на 1/ 2
частку цього нерухомого майна.

Разом з тим, частково відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції не врахував наступне.

Статтею 64 Конституції України
передбачено право кожного на судовий
захист.

За змістом статті 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Способи
захисту цивільних прав та інтересів
судом передбачені у частині 2 статті 16
ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права;2) визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Зазначений перелік способів захисту не
є вичерпним, а тому суд може
застосувати інші способи захисту. За
загальним правилом у разі порушення
цивільного права чи інтересу у
потерпілої особи виникає право на
застосування конкретного способу
захисту, який залежить від виду
порушення та від наявності чи
відсутності між сторонами загальних
правовідносин. Тобто, потерпіла особа
не звертається з усіма передбаченими
вимогами до суду, а обирає саме той
спосіб захисту, який відповідає
характеру порушення її права чи
інтересу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
надав об'єктивну оцінку наявності
порушеного права позивача та дійшов
помилкового висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності не
передбачений законом.

Таким чином, суд першої інстанції не
правильно застосував норми
матеріального права, які є обов'язковою
підставою для часткового скасування
рішення.

Отже, оскільки є підстави для визнання
за позивачем права власності на 1/2
частку спірної квартири, а також
враховуючи наявність постанови
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 29 серпня 2013 року, якою
скасоване рішення виконкому
Пролетарської районної ради № 261/1 від 08
червня 2011 року, апеляційний суд вважає
необхідним оскаржуване рішення в
частині відмови у задоволенні позову
скасувати та визнати свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1
від 22 вересня 2011 року, яке видане на ім'я
ОСОБА_2, недійсним в частині її права
власності на ? частку квартири.

Довід відповідачки ОСОБА_2 про те,
що позов до неї безпідставний, оскільки
вона не оспорює право власності
позивача на частку спірної квартири,
апеляційний суд вважає
необґрунтованим, оскільки той факт, що
відповідачка ОСОБА_2 надала до
виконкому довідку з недостовірними
відомостями з метою оформлення права
власності на спірну квартиру за неї
свідчить про те, що право власності
позивача на це нерухоме майно
відповідачкою не визнається.

Також не заслуговують на увагу
апеляційного суду посилання апелянта
на те, що судом першої інстанції не
встановлений загальний розмір
паєнагромаджень, сплачених за спірну
квартиру, що свідчить про хибність
розмірів часток спірної квартири
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, так як вирішальним
для суду є те, що ці сплачені в повному
обсязі паєнагромадження рішенням
загальних зборів ЖБК "Мир-66" від 25 липня
1990 року були поділені між колишнім
подружжям в рівних частках. Крім того,
інша загальна сума паєнагромаджень,
сплачених за спірну квартиру в розмірі
6904, 32 крб. зазначена в довідці, яка
визнана судом такою, що утримує
недостовірну інформацію.

Інші доводи апеляційної скарги
є також необґрунтованими і на висновки
суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 27 грудня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позову
про визнання свідоцтва про право
власності частково недійсним
скасувати.

Визнати свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 від 22 вересня 2011
року, яке видане головним управлінням
благоустрою та комунального
обслуговування Донецької міської ради
на ім'я ОСОБА_2, недійсним в частині
права власності ОСОБА_2 на ? частку
квартири.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цього рішення.

Судді