Номер провадження № 22-ц/785/2493/14
Головуючий у 1 інстанції Кісельов В.К.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника ОСОБА_1, яка
діє в інтересах ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Кредитної
спілки «Експрес Кредит», третьої особи
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про поділ спільного майна
подружжя, визнання права власності на
квартиру, про визнання кредитного
договору недійсним, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
встановлення факту належності
квартири на праві особистої приватної
власності, стягнення частини коштів за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 09 грудня 2013
року, -

встановила:

26.06.2013р. неодноразово уточнивши позовні
вимоги ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4, КС "Експрес-Кредит"
про розподіл спільного майна подружжя,
визнання права власності на квартиру,
про визнання кредитного договору
недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала
тим, що 28.09.2003р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був
укладений шлюб, який зареєстрований
Будинком цивільних обрядів м. Бресту,
Брестської області Республіки
Беларусь, актовий запис про шлюб №1160
від 28.09.2003р. Згодом подружжя переїхало
до України та позивачка отримала
свідоцтво на постійне місце проживання
в Україні, за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка посилалась на те, що в жовтні
2007 року вона з чоловіком в період
сумісного проживання за договором
купівлі-продажу придбали квартиру
АДРЕСА_2.

На підставі викладеного, позивачка
просила визнати квартиру АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, а також визнати за нею право
власності на 1/2 вищевказаної квартири.

Крім того, позивачка також просила
визнати недійсним кредитний договір
№ОДОО-О337-П від 02.10.2007р., укладений між
ОСОБА_4 та Кредитною Спілкою «Експрес -
Кредит»(далі КС «Експрес-Кредит») на
суму 151 500 грн., оскільки він був
укладений без її згоди.

Відповідач, в свою чергу, подав
зустрічний позов до ОСОБА_2 про
встановлення факту належності
квартири на праві особистої приватної
власності, про стягнення частини
коштів за кредитним договором.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 31.07.2013р. об'єднано в одне
провадження позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя,
визнання права власності на квартиру з
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про встановлення факту належності
квартири на праві особистої приватної
власності, поділ майна подружжя.

Залучено до участі в справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмету спору
на стороні відповідача - Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
Кредитну спілку «»Експрес-Кредит».

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 11.11.2013р. змінено
процесуальний статус Кредитної спілки
«Експрес - Кредит» з третьої особи, яка
не заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору на стороні відповідача
шляхом залучення як співвідповідача за
позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання кредитного договору
недійсним.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4
обґрунтовував тим, що квартира АДРЕСА_2
була придбана за 260 837 грн., які були ним
отримані на підставі договору про
надання споживчого кредиту №0 з
АКІБ «Укрсиббанк» від 02.10.2007р. Згідно з
умовами якого банк надав кредит ОСОБА_4
в іноземній валюті у розмірі 51 650
доларів США. Вказана сума кредиту
складає 260 832,5 грн.

Одночасно з двома вищевказаними
договорами, 02 жовтня 2007р., між ОСОБА_4 та
АКІБ «Укрсиббанк» було укладено
іпотечний договір, за умовами якого
ОСОБА_4 передав, а АКІБ «Укрсиббанк»
прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 у
рахунок погашення зобов'язань за
договором про надання споживчого
кредиту №0.

В зв'язку з тим, що шлюб між позивачем та
відповідачем укладався на території
Республіки Білорусь, у паспорті
громадянина України ОСОБА_4 була
відсутня печатка про укладання шлюбу,
тому договір іпотеки від 02 жовтня 2007р.
між АКІБ «Укрсиббанк» та ним, а також
договір про надання споживчого кредиту
№0 укладався без письмової згоди
ОСОБА_2

ОСОБА_4 погасив заборгованість перед
банком за рахунок особистих коштів, які
він отримав від здійснення
підприємницької діяльності, при цьому
його дружина не працювала та не мала
джерел доходу. В зв'язку з чим, на
підставі ч. 1 ст. ст. 57 СК України позивач
вважав, що, оскільки він здійснив
погашення кредитних коштів особисто,
тому вищевказана квартира повинна
бути визнана його особистою приватною
власністю.

В позовних вимогах ОСОБА_4 посилався
також на те, що 02 жовтня 2007р. між ним та
КС «Експрес-Кредит» було укладено
кредитний договір №ОДОО-О337-П, згідно з
умовами якого КС «Експрес-Кредит»
надав, а ОСОБА_4 прийняв грошові кошти у
вигляді відновлюваної кредитної лінії
у розмірі 151 500 грн.

Згідно з п. 1.3.3. зазначеного кредитного
договору, кредит надавався ОСОБА_4 на
ремонт квартири, належної йому на праві
приватної власності, а саме: квартири
АДРЕСА_2.

На підставі п. 4 ст. 65 СК України
відповідач вважав, що даний договір
укладений в інтересах сім'ї, а
відповідно створив обов'язки для
другого з подружжя.

10 липня 2013р. ОСОБА_4 було погашено
зазначений кредит у повному обсязі з
урахуванням заборгованості, що
склалася. Загальна сума, сплачена за
кредитним договором №ОДОО-О337-П від
02.10.2007р., становить 576 000 грн., що
підтверджується довідкою кредитної
спілки.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 просив
стягнути з відповідачки 1/2 частину
коштів, які він витратив на погашення
кредиту кредитним договором
№ОДОО-О337-П від 02.10.2007р.

В судовому засіданні позивачка, а також
її представник підтримали позовні
вимоги, посилаючись на те, що квартира
була придбана за рахунок спільних
коштів, а про укладення кредитного
договору на її придбання вона не знала.
В той же час, вона погоджується з
умовами даного договору, оскільки він
був укладений в інтересах сім'ї, тобто
на придбання житла. При цьому, ОСОБА_2
не визнала зустрічні позовні вимоги,
оскільки вважала, що квартира є
спільною сумісною власністю подружжя,
а не особистою приватною власністю її
чоловіка. Позивачка в судовому
засіданні пояснила, що їй не було
відомо про існування кредитного
договору №ОДОО-О337-П від 02.10.2007р., який
був укладений між ОСОБА_4 та КС
„Експрес-Кредит". Ремонт в квартирі
після її придбання не проводився, а був
частково проведений лише після
декілька років проживання в квартирі, в
зв'язку з чим, вона не визнала умови
даного договору та вважала його
недійсним, оскільки він був укладений
без її згоди, а також він не був
укладений в інтересах сім'ї.

Представник ОСОБА_4 просила відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки
вважала, що спірна квартира є особистою
приватною власністю відповідача, при
цьому просила задовольнити зустрічні
позовні вимоги.

Представник КС „Експрес-Кредит" просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
про визнання кредитного договору
недійсним, оскільки позовні вимоги не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 09.12.2013р. позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, КС "Експрес-Кредит" про поділ
спільного майна подружжя, визнання
права власності на квартиру, про
визнання кредитного договору
недійсним - задоволено частково.

Суд визнав квартиру АДРЕСА_2 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частку квартири АДРЕСА_2, що
складається з однієї кімнати,
загальною площею 34,6 кв.м., у тому числі
житловою площею 17,4 кв.м..

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на
1/2 частку квартири АДРЕСА_2, що
складається з однієї кімнати,
загальною площею 34,6 кв.м., у тому числі
житловою площею 17,4 кв.м..

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
встановлення факту належності
квартири на праві особистої приватної
власності, про стягнення частини
коштів за кредитним договором -
залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, КС
"Експрес-Кредит" про визнання
кредитного договору № ОД00-0337-П від
02.10.2007р., укладеного між КС
"Експрес-Кредит" та ОСОБА_4 - залишено
без задоволення.

Судом стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі
458,80 грн.

Судом стягнуто з ОСОБА_4 на
користь держави судовий збір у розмірі
845,36 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 просить рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 09 грудня 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а
зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
При цьому посилається на те, що
спірна квартира є приватною
власністю ОСОБА_4, набута ним за час
шлюбу, за його власні кошти.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 просила апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати, задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_4

Представник ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 просила рішення суду
залишити без змін, апеляційну скаргу
відхилити.

Інші сторони до суду не прибули, про час
та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином, про що у
справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала неявку сторін такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції на
підставі ст.ст. 57,60,61,65,69,70 СК України,
ст.ст. 190,1054 ЦК України посилався на те,
що квартира АДРЕСА_2 є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, оскільки придбана ними в
період шлюбу.

При цьому, відмовляючи ОСОБА_4 в
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції не прийняв до уваги
твердження позивача, що вищевказана
квартира є його особистою приватною
власністю, оскільки доказів з цього
приводу ОСОБА_4 не надано .

В іншій частині вимог сторін
відмовлено за недоведеністю.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
і всебічно дослідив та оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно з ст.70 СК України та ст.372
Цивільного кодексу України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності, частки
майна є рівними.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування.

Відповідно до Конституції
України усі суб'єкти права власності
рівні перед законом (ч. 4 ст. 13); кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю; право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом (ч. ч. 1,2 ст.
41).

Одним із видів розпоряджання
власністю є право власника
використовувати своє майно, в тому
числі і майно, виділене з спільної
сумісної власності подружжя, для
здійснення підприємницької
діяльності.

Основою майнових відносин подружжя
є положення про те, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (ст. 60 СК
України).

Здійснення подружжям права
спільної сумісної власності
регламентовано ст. 63 СК України,
згідно з якою дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Судом встановлено, що 28.09.2003р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб,
який зареєстрований Будинком
цивільних обрядів м. Бресту,
Республіки Беларусь, актовий запис про
шлюб №1160 від 28.09.2003р.(а.с.5). Позовні
вимоги про розірвання шлюбу в цієї
справі виділено судом в окреме
провадження(а.с.67).

02 жовтня 2007р. за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстром №4586, ОСОБА_4 була придбана
квартира АДРЕСА_2, вартість якої склала
260 837 грн.(а.с.21 ).

22.10.2007р. право власності за ОСОБА_4
зареєстровано в БТІ та РОН м.
Одеси(а.с.22).

Одночасно з вищезазначеним
договором купівлі-продажу, 02 жовтня
2007р. ОСОБА_4 було укладено договір про
надання споживчого кредиту №0 з
АКІБ «Укрсиббанк», згідно з умовами
якого банк надав ОСОБА_4 кредит в
іноземній валюті, в сумі 51 650 доларів
США. Вказана сума кредиту дорівнює 260
832,5 грн. Згідно п.1.4 кредитного
договору, кредитні кошти надавались
для придбання квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 34,6 кв.м. Тобто,
закріплено умовами договору про
надання споживчого кредиту(а.с.31-46).

Крім того, 02 жовтня 2007р., між ОСОБА_4 та
АКІБ «Укрсиббанк» було укладено
іпотечний договір, за умовами якого
ОСОБА_4 передав, а АКІБ «Укрсиббанк»
прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 у
рахунок погашення зобов'язань за
договором про надання споживчого
кредиту №0.

Згідно відповіді ПАТ «Укрсиббанк»,
яка надійшла до апеляційного суду
Одеської області, станом на 11 вересня
2013р., ОСОБА_4 виконав свої зобов'язання
за кредитним договором від 02.10.2007р.,
кредитні відносини між сторонами
припинено, в зв'язку з погашенням
кредиту(а.с.188).

02 жовтня 2007р. між ОСОБА_4 та КС
«Експрес-Кредит» було укладено
кредитний договір №ОДОО-О337-П, згідно з
умовами якого КС «Експрес-Кредит»
надав, а ОСОБА_4 прийняв грошові кошти у
вигляді відновлюваної кредитної лінії
в розмірі 151 500 грн.

Згідно з п. 1.3.3. зазначеного
кредитного договору, кредит надавався
ОСОБА_4 на ремонт квартири, належної
йому на праві приватної власності, а
саме квартири АДРЕСА_2.

10 липня 2013 року ОСОБА_4 було погашено
зазначений кредит у повному обсязі з
урахуванням заборгованості, що
склалася. Загальна сума, сплачена за
кредитним договором №ОДОО-О337-П від
02.10.2007р., становить 576 000 грн., що
підтверджується довідкою кредитної
спілки.

В суді першої інстанції КС
«Експрес-Кредит» заперечували проти
визнання кредитного договору від
02.10.2007р. недійсним, надали до суду
письмові заперечення. При цьому,
посилались на те, що ОСОБА_4 не було
видано кредит, а було відкрито
відновлювану кредитну лінію з лімітом
зняття грошових коштів у розмірі
151500грн. на ремонт квартири. Факт
ремонтних робіт в квартирі
підтверджено актом здавання -
прийняття виконаних робіт (а.с.136-139).

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про те, що
сам факт, що позивачка під час шлюбу не
мала самостійного доходу, не має
правового значення, оскільки згідно ч. 1
ст. 60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2
за період шлюбу не працювала, ніяких
джерел доходів не мала, а тому кредит
був погашений за рахунок особистих
коштів відповідача, які він отримав від
здійснення підприємницької діяльності
до уваги не приймається, оскільки сам
факт, що позивачка під час шлюбу не мала
самостійного доходу немає правового
значення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що спірна квартира
АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, вказана
квартира придбана під час перебування
подружжя у шлюбі, суд дійшов до
вірного висновку про обґрунтованість
вимоги ОСОБА_2 про поділ вказаної
квартири у рівних частках, по 1/2 частині
кожному з подружжя.

Доводи апелянта про те, що він
особисто сплачував кошти за квартиру,
які отримав за кредитним договором, а
тому ОСОБА_2, яка взагалі не мала ні яких
доходів не має право на спірну
квартиру є необґрунтованими, оскільки
відсутність доходів у ОСОБА_2 в період
шлюбу не є підставою для відмови у
позові.

За ст. 57 СК України визначений
перелік майна, що може бути визнано
особистою приватною власністю одного з
подружжя, у тому числі п. 3 даної статті
визначено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є: майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Під час розгляду справи, ОСОБА_4
посилався на те, що з початку 2006 року
він був зареєстрований як приватний
підприємець, та саме за рахунок коштів,
отриманих від підприємницької
діяльності, ОСОБА_4 сплачував кредит
впродовж 2007-2010 років.

Матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_4 є фізичною
особою підприємцем. Дата проведення
реєстрації 21.03.2006р. Даних про те, що
ОСОБА_4 на теперішній час не є
підприємцем або його діяльність
припинена до суду не надано(а.с.47-48).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про відмову в
задоволені вимог ОСОБА_4 про
встановлення факту належності
квартири на праві особистої приватної
власності, оскільки ОСОБА_4 не надав
доказів про те, що вищевказана
квартира була придбана ним за кошти,
які належали йому на праві приватної
власності. Спірна квартира була
придбана відповідачем з метою
проживання, де сторони проживають до
теперішнього часу, ОСОБА_2 не має
іншого житла, а тому суд першої
інстанції дослідивши всі обставини
справи та давши їм належну оцінку
правильно дійшов до висновку, що
спірна квартира є предметом спільної
сумісної власності подружжя та
придбана сторонами в період
зареєстрованого шлюбу.

Враховуючи положення ст. 65
Сімейного кодексу України та п. 25
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», суд першої
інстанції вірно дійшов до висновку
про відсутність підстав для визнання
кредитного договору від 02 жовтня 2007р.
у розмірі 151 500 грн. між КС
«Експрес-Кредит» та ОСОБА_4 - недійсним.

Розглядаючи спір, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
ОСОБА_2 не була повідомлена
відповідачем про укладання
кредитного договору від 02 жовтня 2007р.
між ОСОБА_4 та КС "Експрес-Кредит" у
розмірі 151500 грн. та не надала згоду на
укладання цього договору.

Колегія суддів вважає, що цей
висновок суду першої інстанції є
помилковий, оскільки 02 жовтня 2007р. було
укладено два кредитних договори на
придбання квартири та на її ремонт, з
яких один кредитний договір на
придбання квартири ОСОБА_2 визнає, а
другий договір на отримання кредитних
коштів на ремонт квартири не визнає, що
є суперечним та не підтверджено нею
відповідними доказами.

Як вбачається з копії паспорту
громадянина України, ОСОБА_4 в ньому
відсутня печатка про укладання шлюбу
між сторонами, що надало можливість
ОСОБА_4 укласти договір іпотеки без
згоди подружжя та не повідомити
нотаріуса під час укладання договору
іпотеки про те, що він знаходиться в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, але ці
обставини не є підставою для визнання
кредитного договору недійсним та не
підтверджують факту, що ОСОБА_2 не
знала про його укладання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач мав можливість
використати кредитні кошти на будь-які
інші послуги, у тому числі на ремонт
квартири АДРЕСА_1, згідно акту
здавання-приймання виконаної роботи
від 20.03.2008р. між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6

Факт ремонту квартири підтверджено
доказами, які є в наявності у КС
"Експрес-Кредит", яка здійснювала
контроль за цільовим призначенням
кредитних коштів, що підтверджено
актом здавання - приймання виконаних
робіт по вищевказаній квартирі.
Доводи апелянта про те, що він
витратив кредитні кошти на квартиру
та на її ремонт, підтверджують факт, що
вказана квартира була придбана
сторонами в період сумісного
проживання та за кошти, які були
витрачені відповідачем для її
придбання в період шлюбу, а тому суд
першої інстанції правильно визнав
спірну квартиру сумісною власністю
подружжя та розподілив спірну
квартиру між сторонами порівну по 12
частині кожному.

Оскільки кредитні кошти
витрачені на придбання квартири та її
ремонт, тому відсутні підстави для
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
1/2 частини погашення ним кредиту КС
"Експрес-Кредит" за кредитним договором
від 02.10.2007р. у розмірі 288 000 грн.

Зазначені висновки суду першої
інстанції, що не привели до ухвалення
незаконного рішення, є формальними.

Відповідно до ч. ч.1.2 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів, розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

Інші доводи апелянта не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому мають бути відхилені.

За таких обставин,
апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Підстав для ухвалення нового
рішення не має.

Керуючись ст.ст.209,303,307
ч.1п.1,308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 09 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М. Кварталова

Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук