Справа № 755/306/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді
Яровенко Н.О.

при секретарі Лисенко
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві про встановлення
фактів, що мають юридичне значення та
внесення змін до актового запису про
народження, актового запису про смерть
та актового запису про шлюб, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з заявою
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення та внесення змін до
актового запису про народження,
актового запису про смерть та актового
запису про шлюб, оскільки в свідоцтві
про народження її прадіда ОСОБА_2
відсутні відомості про його
національність відсутні, враховуючи,
що до 1917 року національність в актових
записах не вказувалась, висновком № 325
цивільного стану відділу РАЦС
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві було відмовлено у
внесенні змін до актового запису, то ж
встановити національність іншим
способом, а ні ж шляхом звернення до
суду із позовом, неможливо.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та просить суд встановити
факти, що мають юридичне значення, а
саме: встановити факт, що її прадід -
ОСОБА_2 є поляком по національності;
встановити факт, що рідна донька ОСОБА_2
- ОСОБА_3 за національністю є полькою;
встановити факт, що походження її
матері ОСОБА_1 за її національністю
є польське, тобто визнати її за
національністю полькою, а запис
«русская» в графі «Національність» в
акті про шлюб з ОСОБА_1 являється
помилковим; встановити факт, що ОСОБА_1
за національністю є полькою. Також
просила внести доповнення у Книгу
реєстрації народжень відділу
реєстрації актів цивільного стану
Дніпровського районного управління
юстиції наступного змісту: в свідоцтві
про народження ОСОБА_3, зазначити
національність її батька ОСОБА_2 -
поляк; в свідоцтві про смерть ОСОБА_3.,
зазначити національність - полька; в
актовому записі про шлюб ОСОБА_1,
виправити національність останньої з
«русская» на «полька»; в свідоцтві про
народження ОСОБА_1, зазначити
національність - полька.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, однак направив
до суду заяву про розгляд справи у його
відсутність. В частині позову поклався
на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку позивача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Як вбачається з пояснень та матеріалів
справи, висновком № 325 відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Дніпровського районного
управління юстиції в м. Києві за
результатами розгляду заяви ОСОБА_1
про внесення змін до актового запису
про народження бабусі заявниці № 176 від
14.08.1881 року, складеного Ялуторовським
відділом запису актів громадянського
стану управління запису актів
громадянського стану Тюменської
області Російської Федерації, було
відмовлено із-за відсутності
підтверджуючих документів (а.с.6-7).

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Статтями 1 ЦПК України регламентовано,
що завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 7 ППВСУ «Про практику розгляду
судами справ про встановлення
неправильності запису в актах
громадянського стану» від 07.07.1995 року №
12 регламентовано, що питання щодо
встановлення неправильності в
актовому записі про народження,
зокрема, щодо доповнення відомостей
про національність та громадянство
батьків, суд вирішує на підставі
письмових (архівних матеріалів;
відомостей, які містяться в паспорті;
довідок з місця роботи, навчання,
проживання; військових, профспілкових,
інших посвідчень тощо) та інших
доказів, що з достовірністю
підтверджують заявлену вимогу.

Згідно зі ст. 11 Конституції України
держава сприяє консолідації та
розвиткові української нації, її
історичної свідомості, традицій,
культури, а також розвиткові етнічної,
культурної, мовної та релігійної
самобутності всіх кордонних народів і
національних меншин України.

З метою гарантування національним
меншинам права на вільний розвиток
прийнято Закон України «Про
національні меншини в Україні».

У відповідності до ст. 3 Закону України
«Про національні меншини в Україні», до
національних меншин належать групи
громадян України, які не є українцями
за національністю, виявляють почуття
національного самоусвідомлення та
спільності між собою.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про
національні меншини в Україні»,
громадяни України мають право вільно
обирати та відновлювати
національність. Примушення громадян у
будь-якій формі до відмови від своєї
національності не допускається.

З приписів ст. 300 ЦК України слідує, що
фізична особа має право на збереження
своєї національної, культурної,
релігійної, мовної самобутності, а
також право на вільний вибір форм та
способів прояву своєї
індивідуальності, якщо вони не
заборонені законом та не суперечать
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» від 31.03.1995
року № 5 (зі змінами і доповненнями)
регламентовано, що для встановлення
факту необхідна наявність певних умов,
серед яких: встановлюваний факт
повинен бути юридичним, тобто від його
встановлення у особи виникають,
змінюються або припиняються особисті
чи майнові права; чинним
законодавством не передбачено іншого
порядку їх встановлення; заявник не має
іншої можливості одержати або
відновити загублений чи знищений
документ, який посвідчує факт, що має
юридичне значення. Для цього заявник
разом із заявою про встановлення факту
подає докази на підтвердження того, що
до її пред'явлення він звертався до
відповідних організацій за одержанням
документа, який посвідчував би такий
факт, але йому в цьому було відмовлено
із зазначенням причин відмови
(відсутність архіву, відсутність
запису в актах цивільного стану тощо).

Відповідно до ст.. 12 Закону України «Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану», внесення відомостей про
народження фізичної особи та її
походження, шлюб, розірвання шлюбу,
зміну імені, смерть здійснюється
відділами державної реєстрації актів
цивільного стану шляхом складання
актового запису цивільного стану в
електронному вигляді у Державному
реєстрі актів цивільного стану
громадян та на

паперових носіях.

Порядок внесення змін до актових
записів цивільного стану врегульовано
ст. 22 Закону України «Про державну
реєстрацію актів цивільного стану» та
Правилами внесення змін до актових
записів цивільного стану, їх
поновлення та анулювання,
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5,
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 14.01.2011 року № 55/18793.

Згідно з п.1.1 зазначених Правил
внесення змін до актових записів
цивільного стану, які складено
органами державної реєстрації актів
цивільного стану України, проводиться
відділами державної реєстрації актів
цивільного стану районних, районних у
містах, міських (міст обласного
значення), міськрайонних управлінь
юстиції (далі - відділи державної
реєстрації актів цивільного стану) у
випадках, передбачених чинним
законодавством. У разі відмови у
внесенні змін до актових записів
цивільного стану у висновку відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану вказуються причини відмови та
зазначається про можливість
оскарження його у судовому порядку.

Пунктом 1.7. цих Правил передбачено, що
зміни до актового запису цивільного
стану вносяться відділом державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем зберігання відповідного
актового запису.

Відповідно до п. 1.14. Правил внесення
змін до актових записів цивільного
стану, їх поновлення та анулювання щодо
померлих проводяться за заявами осіб,
які входять до кола спадкоємців за
законом або заповітом, згідно з чинним
законодавством України.

Отже, в судовому порядку не підлягають
встановленню юридичні факти щодо
належності до певної нації, оскільки
спосіб відновлення порушеного права,
якщо воно мало місце, вирішується
шляхом звернення до відповідного
відділу реєстрації актів цивільного
стану, а в разі відмови - оскарження її
(відмови) у судовому порядку.

Аналогічні правові висновки надано і у
абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» від 31.03.1995
року № 5 (зі змінами і доповненнями), а
саме зазначено, що відмова
відповідного органу в установленні
факту може бути оскаржена
заінтересованою особою до суду.

Тобто, суди мають виходити з того, що
при розгляді даних справ вирішуються
питання не про захист суб'єктивних
прав, що виникли з цивільних, трудових,
сімейних та інших правовідносин шляхом
їх встановлення і визнання, а про
поновлення прав чи свобод громадян,
закріплених Конституцією України,
законами та іншими
нормативно-правовими актами й
порушених суб'єктами оскарження під
час здійснення ними управлінських
функцій.

Судом достовірно встановлено, що
позивач зверталася до відповідача
тільки в частині питання внесення змін
до актового запису про народження
бабусі заявниці № 176 від 14.08.1881 року,
складеного Ялуторовським відділом
запису актів громадянського стану
управління запису актів
громадянського стану Тюменської
області Російської Федерації.

Згідно абз. 3 п. 2 ППВСУ «Про практику
розгляду судами справ про встановлення
неправильності запису в актах
громадянського стану» від 07.07.1995 року №
12, відмова органу реєстрації актів
громадянського стану в реєстрації акту
громадянського стану, може бути
оскаржена в суді.

З норм ст. 55 Конституції України
вбачається, що кожен громадянин
України має гарантоване державою право
оскаржити в суді, дії чи бездіяльність
будь-якого органу державної влади,
органу місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб, якщо
вважають, що ці рішення, дія чи
бездіяльність порушують їхні права і
свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав і свобод, а тому потребують
правового захисту в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України,
цивільним законодавством регулюються
особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
судовому захисту підлягають лише
порушені, невизнані або оспорювані
права, свободи чи інтереси.

З положень ч. 1 ст. 11 ЦПК випливає, що, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК
України, особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.
Таке право мають також особи (за
винятком тих осіб, які не мають
цивільної процесуальної дієздатності),
в інтересах яких заявлено вимоги.

Статтею 4 ЦПК України регламентовано,
що здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів, регламентовано ст. 16 ЦК
України.

Статтею 17 КАС України регламентовано,
що юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Частиною 2 статті 15 ЦК України
визначено, що кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Тобто, суд як суд загальної юрисдикції,
позбавлений змоги надати оцінку
висновку відповідача, оскільки вчинена
дія суб'єктом владних повноважень може
бути перевірена на предмет законності
тільки адміністративним судом.

За таких обставин суд, вважає за
необхідне у позові позивача відмовити,
оскільки встановлення зазначених у
позовній заяві юридичних фактів
цивільним законодавством не
передбачене, адже суперечить його
загальним засадам, враховуючи, що
питання поновлення таких прав чи
свобод громадян (закріплених
Конституцією України, законами та
іншими нормативно-правовими актами)
виникає тільки у разі їх порушення
суб'єктами владних повноважень під час
здійснення ними управлінських функцій,
тобто вони не виникли з цивільних,
трудових, сімейних та інших
правовідносин шляхом їх встановлення
і визнання, у зв'язку з чим спосіб
відновлення порушеного права позивача,
в частині внесення змін до актового
запису про народження бабусі заявниці
№ 176 від 14.08.1881 року вирішується шляхом
оскарження відмовити (дії) відповідача,
як суб'єкта владних повноважень, у
судовому порядку в адміністративному
судочинстві, а стосовно решти позовних
вимог - шляхом звернення до
відповідного відділу реєстрації актів
цивільного стану та у разі його відмови
за аналогією з наявним висновком
згідно норм КАСУ.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 55 Конституції України, ст.ст. 1,
15, 16, 300 ЦК України, ст. 17 КАС України,
Законом України «Про національні
меншини в Україні», Законом України
«Про державну реєстрацію актів
цивільного стану», постановою ПВСУ
«Про практику розгляду судами справ
про встановлення неправильності
запису в актах громадянського стану»
від 07.07.1995 року № 12, постановою ПВСУ
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» від 31.03.1995 року № 5 (зі змінами
і доповненнями), Правилами внесення
змін до актових записів цивільного
стану, їх поновлення та анулювання,
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5,
ст.ст. 1, 3, 4, 11, 60-61, 208-209, 212-215, 218, 223, 256 ЦПК
України,суд -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Відділ Державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києві про встановлення
фактів, що мають юридичне значення та
внесення змін до актового запису про
народження, актового запису про смерть
та актового запису про шлюб відмовити.

До суду може бути подана апеляційна
скарга на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні при його
проголошенні протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя