Номер провадження 22-ц/775/1683/2014
Головуючий в 1 інстанції Дубовик Р.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого Лоленко А.В.

суддів: Груіцької Л.О., Ларіної Н.О.

при
секретарі: Папоян К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 30
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у
справах дітей Горлівської міської ради
про надання дозволу на виїзд з України
неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Микитівського районного суду
міста Горлівки Донецької області від 30
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах
дітей Горлівської міської ради про
надання дозволу на виїзд з України
неповнолітньої дитини задоволено.

Надано дозвіл на виїзд з України до
Російської Федерації та до Туреччини
(Турецької Республіки) неповнолітньому
громадянину України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м. Горлівки
Донецької області, разом з матір'ю
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за відсутності
згоди та супроводу з боку батька
ОСОБА_1, 1986 року народження, на період з
15 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року
включно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_1 мають малолітню
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у
теперішній час мешкає разом з матір'ю,
батько мешкає окремо.

Згідно з довідками КЛПУ „Міський
шкірно-венерологічний диспансер м.
Горлівки" від 30.11.2013р. б/н та від 10.12.2013р.
№ 315, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходилась
на диспансерному обліку в КЛПУ „МШВД м.
Горлівки" з 02.07.2013р. по 30.11.2013р. з
діагнозом: Мікоз гладенької шкіри, лаб.+
від 02.07.2013р. та Мікоз гладенької шкіри,
лаб.+ (рецидив) від 03.09.2013р., пройшла
лікування та була знята з обліку після
повного одужання в зв'язку з
закінченням терміну спостереження.

З пояснень позивачки ОСОБА_2 йдеться, що
виїзд з України її неповнолітньої
дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
Російської Федерації у період з 15.01.2014р.
по 15.02.2014р. потрібен для відвідування
разом з нею їхніх родичів, а також з
метою їхнього сумісного з дочкою
транзитного переміщення через
територію Російської Федерації до
Туреччини, де протягом того ж періоду
часу планується оздоровлення дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі з тих
підстав, що позивач не зазначила, як
буде проходити відпочинок дитини. В
судовому засіданні позивач пояснила,
що вона станом на 30.12.2013р. ще не
визначилась куди та коли саме вона
планує поїхати з дитиною. Також позивач
у судовому засіданні заявила суду, що
станом на 30.12.2013р. її дитина хвора та
проходить лікування у міській лікарні
№ 5 м. Горлівки, та не змогла надати суду
будь-яких письмових доказів,
посилаючись на те, що лікування ще не
закінчилось та коли закінчиться їй не
відомо.

Суд вважає можливим справу розглянути
у відсутності відповідача ОСОБА_1 та
третьої особи Служби у справах дітей
Горлівської міської ради, які належним
чином повідомлені про розгляд справи
телефонограмами, належним чином
оформленими.

Заслухавши доповідача, позивача
ОСОБА_2, яка просила рішення суду від 30
грудня 2013 року залишити без змін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав:

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного
кодексу України, батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу
України, здійснення батьками своїх
прав та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
„Про порядок виїзду з України в в'їзду
в Україну громадян України", оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 постанови КМУ від 27.01.1995р. № 57
„Про затвердження правил перетинання
державного кордону громадянами
України", виїзд з України громадян, які
не досягли 16-річного віку, без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків можливий у разі пред'явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоду та
супроводу другого з батьків.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про
те, що виїзд дитини з України до
Російської Федерації та до Туреччини
повністю відповідатиме інтересам
дитини, її здоров'ю, фізичному,
духовному та моральному розвитку.

Посилання апелянта на те, що позивач не
зазначила, як буде проходити
відпочинок дитини, станом на 30.12.2013р. ще
не визначилась куди та коли саме вона
планує поїхати з дитиною не є підставою
для скасування рішення суду, при цьому
апеляційним судом враховано, що
наданий судом першої інстанції строк
для виїзду практично сплинув.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не є
підставами для скасування рішення
суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішенням суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону і підстав для його скасування
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 30
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвали суду.

Головуючий:

Судді: