Справа № 2-569/11
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суду
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Черпак Ю.В.

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання незакінченого будівництва
спільною сумісною власністю та
стягнення коштів, витрачених на
будівництво, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом до відповідачів про визнання
незакінченого будівництва спільною
сумісною власністю та стягнення
коштів, витрачених на будівництво.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилався на те, що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з
26.09.1987 року, який був розірваний 16.04.2009
року, актовий запис №175. Від шлюбу мають
сина - позивача по справі ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 1997 році відповідачка ОСОБА_2 на
підставі ордеру отримала у
користування двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. У 1999 році вказана квартира
була приватизована на ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Фактично позивач разом з відповідачами
проживали у АДРЕСА_2, яка на підставі
договору купівлі-продажу від 21.10.1999
року, реєстровий №3-1621, належить
відповідачу ОСОБА_3.

У 2003 році зі згоди органу опіки та
піклування, коли позивачу було 15 років,
була продана квартира АДРЕСА_1 за 8400
дол. США. Отримані кошти, як зазначає
позивач, відповідачі віддали у борг
знайомим, а за отримані кошти від
відсотків вирішували свої побутові
проблеми.

01.06.2005 року батько відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на підставі договору
дарування, реєстровий №1999, подарував
йому домоволодіння АДРЕСА_3, а на
підставі договору дарування від 28.03.2006
року - земельні ділянки під
домоволодінням АДРЕСА_3 площею 0,1000 га
та 0,0352 га. Після отримання у дар
домоволодіння та земельної ділянки
відповідачі розпочали будівництво
нового житлового будинку замість
старого будинку, який на думку
позивача, будувався подружжям ОСОБА_2, у
тому числі і за кошти від продажу
належної йому 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

На теперішній час новий будинок
не введений в експлуатацію та право
власності на нього не зареєстровано,
тому позивач просив суд визнати
незавершений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_3 спільною сумісною
власністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
грошові кошти, витрачені на
будівництво будинку з урахуванням
облікової ставки НБУ у розмірі 47833 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, надав пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3
проти позову заперечував, надав суду
письмові заперечення, в яких посилався
на те, що спірний будинок та земельна
ділянка є власністю ОСОБА_3, доказів
того, що позивачем були витрачені якісь
кошти на його будівництво - не надані.
Так само ОСОБА_2 не приймала участі у
витратах та будівництві будинку,
оскільки ОСОБА_3 з квітня 2008 року
проживає однією сім'єю з ОСОБА_5, з якою
зареєстрував шлюб 06.08.2011 року, а шлюб з
ОСОБА_2 був розірваний рішенням суду
від 16.03.2009 року. У зв'язку з цим вважає
позовні вимоги позивача
необґрунтованими та не доведеними у
суді, тому просив у позові відмовити у
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилась, причин неявки
суду не повідомила, про день слухання
справи повідомлялась належним чином.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 26.09.1987 року,
який був розірваний рішенням суду від
16.03.2009 року (свідоцтво про розірвання
шлюбу від 16.04.2009 року, актовий запис
№175). Від шлюбу мають сина - позивача по
справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 1997 році відповідачка ОСОБА_2 на
підставі ордеру отримала у
користування двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. У 1999 році вказана квартира
була приватизована на ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на житло від 27.05.1999
року. Фактично позивач разом з
відповідачами проживали однією сім'єю
у квартирі АДРЕСА_2, яка на підставі
договору купівлі-продажу від 21.10.1999
року, реєстровий №3-1621, належить
відповідачу ОСОБА_3.

У 2003 році на підставі висновку
опікунської ради від 11.02.2003 року
(рішення виконкому АНД районної у м.
Дніпропетровську ради №40/5 від 21.02.2003
року), була продана квартира АДРЕСА_1 за
20306 грн. на підставі договору
купівлі-продажу від 12.02.2003 року,
реєстровий №409. У судовому засіданні
відповідачі підтвердили той факт, що
продаж квартири був здійснений
фактично за 8400 доларів США.

01.06.2005 року батько відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, на підставі договору дарування,
реєстровий №1999, подарував йому
домоволодіння АДРЕСА_3, а на підставі
договору дарування від 28.03.2006 року -
земельні ділянки під домоволодінням
АДРЕСА_3 площею 0,1000 га та 0,0352 га.

Ст. 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав, власник має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

З червня 2006 року відповідач ОСОБА_3, як
власник домоволодіння та земельної
ділянки під ним, замість старого
будинку розпочав будівництво нового
будинку. На теперішній час будинок
вважається незавершеним будівництвом,
право власності на новостворена майно
за ОСОБА_3 не зареєстровано, що
підтверджується матеріалами справи та
не спростовується сторонами.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач не надав
жодного доказу того, що отримана сума
від продажу квартири АДРЕСА_1 була
витрачена саме на будівництво будинку
по АДРЕСА_3, зважаючи на той факт, що
квартира була продана у лютому 2003 року,
а будівництво спірного житлового
будинку розпочалось у червні 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи, та
підтверджується поясненнями
представника позивача, ОСОБА_1 після
продажу квартири АДРЕСА_1 проживав і на
даний час проживає та зареєстрований в
АДРЕСА_2. На думку суду, таким чином
відповідачами було збережено право
позивача на житло.

До посилань позивача з приводу того, що
після продажу квартири його батьки
отриману суму передали у борг та
отримували з цього прибуток, а належна
йому частина коштів - 22368 має вважатися
позикою та відповідно до ст. 1048 ЦК
України на вказану суму нараховуються
відсотки, суд ставиться критично,
оскільки данні факти не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні та
не доведені позивачем.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що позивач до свого
повноліття та на час навчання у ВУЗі (з
01.09.2005 року по 30.06.2010 року) проживав
разом з батьками та знаходився на
повному їх матеріальному забезпеченні,
у зв'язку з чим також були значні кошти
на виховання та розвиток сина - ОСОБА_1.

Враховую встановлені обставини справи
та недоведеність позовних вимог
позивачем, суд вважає, що правові
підстави для задоволення позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
незакінченого будівництва спільною
сумісною власністю та стягнення
коштів, витрачених на будівництво,
відсутні, тому в позовних вимогах
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання незакінченого будівництва
спільною сумісною власністю та
стягнення коштів, витрачених на
будівництво, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя