Провадження №22ц/784/872/14
Головуюча в першій інстанції Тихонова
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Шолох З.Л.,

суддів: Галущенка О.І., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю прокурора
Добрікової І.В.,

позивачки ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу прокурора
Ленінського району м. Миколаєва

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 21 січня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_3

до

Миколаївської міської ради (далі -
міськрада)

про визнання права власності на
земельну ділянку

в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

28 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до міськради про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її син - ОСОБА_4 Після його смерті
відкрилася спадщина у вигляді:
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та земельної
ділянки, площею 470 кв.м., що надана для
будівництва та обслуговування
вказаного житлового будинку та
господарських споруд. Вказане
нерухоме майно належало ОСОБА_4 на
підставі

договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу 01 серпня
2011 року. 08 жовтня 2013 року, вона, як
спадкоємець першої черги за законом
звернулася до Третьої Миколаївської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини. Того ж
числа їй було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на
вказаний житловий будинок, але
постановою державного виконавця у
вчиненні нотаріальної дії щодо видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на зазначену земельну ділянку
їй було відмовлено, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документа, а саме Державного акту про
право власності на земельну ділянку.
Між тим, на державному акті про право
власності на земельну ділянку
державний нотаріус зробив відмітку про
перехід права власності на земельну
ділянку від попередніх власників із
зазначенням документа, на підставі
якого відбувся такий перехід

Посилаючись на те, що за життя, її син
ОСОБА_4 не мав можливості переоформити
право власності на зазначену земельну
ділянку на своє ім'я, а в подальшому
тяжко захворів та помер, позивачка
просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 січня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі прокурор
Ленінського району м. Миколаєва, який
вступив у справу після ухвалення
рішення суду, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову в
повному обсязі. На думку апелянта,
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки та прокурора, дослідивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що сином позивачки є
ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що
підтверджується свідоцтвами про
народження та про смерть (а.с. 10-11). Після
смерті ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги
за законом є позивачка. У встановлений
законом строк вона звернулася до
Третьої Миколаївської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини (а.с. 44).

28 жовтня 2013 року вона отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на житловий будинок АДРЕСА_1
(а.с. 12), але у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на земельну
ділянку, яка розташована під
зазначеним будинком їй було відмовлено
за відсутністю правовстановлюючого
документа на цю ділянку (державного
акту) (а.с. 14).

Як вбачається з матеріалів справи, 01
серпня 2011 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5
та ОСОБА_6 вищезазначений жилий будинок
та спірну земельну ділянку, про що
свідчить договір купівлі-продажу, який
був посвідчений приватним нотаріусом
(а.с. 15). Право власності ОСОБА_4 на
зазначене нерухоме майно було
зареєстровано у Державному реєстрі
правочинів 01 серпня 2011 року (а.с. 17).

Крім того, з державного акту на право
власності на земельну ділянку, який був
виданий колишньому власнику ОСОБА_5
вбачається, що приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу зроблено запис про перехід
права власності на цю земельну ділянку
за ОСОБА_4 (а.с. 21).

Проте, за життя ОСОБА_4 не отримав
державний акт на право власності на цю
земельну ділянку.

Відповідно до норм чинного
законодавства з 01 січня 2013 року з
набранням чинності Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
територіальні органи земельних
ресурсів не здійснюють видачу
державних актів на право власності на
земельну ділянку, тому встановлення
права власності на земельні ділянки в
порядку спадкування, можливе лише в
судовому порядку.

Тобто, матеріали цивільної справи
містять докази того, що ОСОБА_4 мав у
власності спірну земельну ділянку, але
в силу хвороби, яка привела до його
смерті, не встиг отримати державний акт
на цю земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЗК України та ч. 1 ст.
1225 ЦК України громадяни України можуть
набувати у власність земельні ділянки
на підставі успадкування на загальних
підставах.

У ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено
обов'язок спадкоємця, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, звернутися до нотаріуса за
видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Матеріали цивільної справи містять
докази того, що позивачка є єдиним
спадкоємцем першої черги після смерті
свого сина ОСОБА_4 та, що вона у
встановлений законом строк звернулась
до нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини.

Оскільки нотаріусом винесено
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальних дій щодо видачі ОСОБА_3
свідоцтва про право на спадщину за
законом на земельну ділянку, то суд
першої інстанції обґрунтовано вирішив
про необхідність визнання за
позивачкою цього права, яке не може
бути визнане іншим способом.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що міськрада є неналежним відповідачем
та, що позивачкою невірно обраний
спосіб захисту свого порушеного права
є безпідставними та ґрунтуються на
помилковому тлумаченні закону.

Так, дійсно, визнання права власності
на спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку. Але,
матеріалами справи підтверджується ця
перешкода, а саме відсутність
державного акту на спірну земельну
ділянку, що, відповідно до п. 216
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
позбавляє нотаріуса права на видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом на цю земельну ділянку. Тобто, в
даному випадку виник цивільно-правовий
спір, який підлягає розгляду у
позовному провадженні.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права
не заслуговують на увагу так як
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
Ленінського району м. Миколаєва
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 21 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді