Справа № 755/8981/14-ц
Провадження № 2/755/3030/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання та встановлення факту
проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання та встановлення
факту проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка.

Підсудністю у цивільному судочинстві
визначено розмежування компетенції
між окремими ланками судової системи і
між судами однієї ланки щодо розгляду і
вирішення підвідомчих їм цивільних
справ.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 114 Цивільного
процесуального кодексу України,
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", при
застосуванні ст.74 Сімейного кодексу
України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ним
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п. 23, 24 постанови від 21
грудня 2007 року № 11 „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Майно, яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності судом з
тих підстав, що за час шлюбу його
цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох. Не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за
кошти, що належали одному з подружжя
особисто.

Зокрема, обов'язковому встановленню та
доказуванню підлягають факти
придбання одним з подружжя майна під
час спільного чи окремого проживання
незалежно від реєстрації чи розірвання
шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох при створенні
спільної власності подружжя та,
залежно від установленого, розмір
часток подружжя у спільній сумісній
власності.

Виходячи з практики Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ позиція судів щодо розгляду в
окремих провадженнях справ про поділ
майна, набутого в цивільному шлюбі, та
встановлення факту проживання однією
сім'єю, є неправильною, а питання щодо
поділу спільного майна, набутого
особами як у цивільному, так і в
зареєстрованому шлюбі, має
розглядатись в одному провадженні.

Так, в одному із своїх роз'яснень Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ чітко
зазначає: „Вказівка в рішенні
апеляційного суду про те, що майно,
придбане в період спільного проживання
однією сім'єю чоловіка і жінки без
реєстрації шлюбу, може бути визнане
спільною власністю таких осіб лише в
разі подання про це позову, є
помилковою" (справа № 6-12074СК12). При
цьому суд вказав, що правове значення в
цьому випадку має доведеність
обставин, на які посилається позивач
для обґрунтування вимог щодо поділу
майна, а тому неможливо погодитись з
посиланням в ухвалі апеляційного суду
на те, що поділ такого майна виходить за
межі позову.

Таким чином, у випадку, якщо особи
спочатку перебували в цивільному
шлюбі, а потім зареєстрували його, суд
повинен встановити наявність факту
проживання жінки та чоловіка однією
сім'єю та вирішити питання про поділ
майна, набутого як за час цивільного,
так і за час офіційного шлюбу, за однією
позовною заявою та в межах одного
провадження. Однак у цьому випадку
сторони повинні обґрунтувати та
довести ті обставини, які вказують на
статус майна як спільного.

Як убачається з матеріалів поданої
позовної заяви, предметом спору є
встановлення факту проживання
позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу у період з 13.05.1998
року по 18.06.2005 року, з метою подальшого
поділу сумісно набутого нерухомого
майна, а саме: квартири АДРЕСА_1,
придбаної відповідачкою 22.06.2004 року
згідно договору купівлі-продажу
квартири.

Таким чином, ураховуючи положення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", а також
приймаючи до уваги судову практику
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, яким встановлено неправильність
розгляду в окремих провадженнях справ
про встановлення факту проживання
жінки та чоловіка однією сім'єю у
незареєстрованому шлюбі поза межами
позову про поділ сумісно нажитого
майна під час незареєстрованого шлюбу,
що передбачає встановлення обставин,
які мають цивільно-правове значення
щодо такого поділу, а також приймаючи
до уваги предмет спору за позовом
ОСОБА_1 про встановлення факту
проживання з відповідачкою однією
сім'єю без реєстрації шлюбу у період з
13.05.1998 року по 18.06.2005 року, з метою поділу
сумісно набутого нерухомого майна, а
саме: квартири АДРЕСА_1, що також
передбачає вирішення спору у позовному
провадженні за правилами виключної
підсудності за місцем знаходження
майна, що підлягає поділу, - суд дійшов
висновку про наявність підстав
повернення позовної заяви позивачу для
реалізації права позивача щодо поділу
сумісного майна, набутого за час
цивільного шлюбу, що підлягає розгляду
в межах одного провадження з вимогою
про встановлення факту проживання
жінки та чоловіка однією сім'єю, з
урахуванням правил виключної
підсудності за місцезнаходженням
майна, поділ якого є метою встановлення
факту згідно предмету спору за позовом
ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
судовий збір", судовий збір - збір, що
справляється на всій території України
за подання заяв, скарг до суду, а також
за видачу судами документів і
включається до складу судових витрат.

Судом встановлено, що позивачем 07.03.2014
року сплачено судовий збір в сумі 243,60
грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1, 3 ст. 7 Закону
України „Про судовий збір", сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду у разі повернення заяви
або скарги. Повернення сплаченої суми
судового збору здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної фінансової
політики.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
114, 115, 121, 209, 210, 293 Цивільного
процесуального кодексу України, -

у х в а л и в:

Повернути позивачу ОСОБА_1 поданий ним
позов до ОСОБА_2 про визнання та
встановлення факту проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп., сплачений
відповідно до квитанції від 07.03.2014 року
на розрахунковий рахунок № 0005,
отримувач платежу: УДК у Дніпровському
районі м. Києва, код за , банк
ГУ УДК у м. Києві, МФО 820019.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана протягом п'яти днів з дня її
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення ухвали
суду, можуть подати апеляційну скаргу
протягом п'яти днів з дня отримання
копії цієї ухвали.

С у д д я: