АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/774/3332/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Шевцова Т.В.
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Макарова М.О.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Дніпрогаз" про визнання дій
незаконними, стягнення матеріальної та
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом до відповідача та
просив суд визнати дії відповідача
незаконними в частині виконання умов
п.6 ст.30 договору від 31 січня 2012 року, що
зобов'язує відповідача здійснити
перерахунок в залежності від зміни
способу споживання природного газу,
зобов'язати відповідача відшкодувати
позивачу матеріальну шкоду у розмірі
914,64 грн., в тому числі 160,21 грн. за
послуги виконавчої служби
Індустріального району м.
Дніпропетровська та моральну шкоду за
дискредитацію чесного імені позивача
та втрачений робочий час у розмірі 5 000
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 31 січня 2012 року
між позивачем та відповідачем було
укладено договір про надання населенню
послуг з газопостачання, згідно якого
здійснюється плата за користування
газовою плитою з розрахунку 9,8 куб.м. на
одну особу, згідно діючим тарифам. За
відсутності гарячого водопостачання
відповідач у відповідності до
Постанови КМУ від 08 червня 1996 року
встановлює норму споживання газу у
розмірі 18,3 куб.м. на одну особу за
підігрів води. У 2002 році сім'я позивача
була змушена встановити
електроводонагрівач «ARISTON» об'ємом 80л,
потужністю 1,5 кВт, про що позивачем була
надана відповідачу довідка ЖБК № 143
«Вулкан», в якому мешкає позивач із
своєю родиною. Втім працівники ПАТ
«Дніпрогаз» дану довідку не прийняли,
мотивуючи це тим, що позивач її нібито
придбав за кошти, та продовжували
нараховувати позивачеві сплату за
«підігрів води», порушуючи цим умови
договору, змушуючи позивача двічі
сплачувати за гарячу воду. 06 вересня 2011
року Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська був виданий судовий
наказ, яким було солідарно стягнуто зі
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за
спожитий природний газ, який фактично
не був використаний на так званий
«підігрів води», у розмірі 764,43 грн. На
підставі заяви позивача, 22 листопада 2012
року судовий наказ № 0714/2н-3699/2011 було
скасовано Індустріальним районним
судом м. Дніпропетровська, оскільки
судом було враховано те, що з
матеріалів даної справи вбачався спір
про право, який підлягає розгляду у
позовному провадженні.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня
2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції керувався
положеннями ст.ст. 526, 527 ЦК України,
постановою Пленуму ВС України від
31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової шкоди)», Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затвердженими постановою КМ України
від 19 грудня 1999 року № 2246, Правилами
надання населенню послуг з
газопостачання, затвердженими
постановою КМ України від 19 грудня 1999
року № 2246, а також виходив з наступного.

Відповідно до відомості про
відрахування за судовим наказом
№2н-3699/11виданим Індустріальним
районним судом м.Дніпропетровська з
ОСОБА_2 ВДВС в Індустріальному районі
стягнуто 764,43 грн. та виконавчий збір.

Згідно довідки ЖБК № 143 «Вулкан»,
виданої 20 лютого 2004 року ОСОБА_1,
підігрів води на газовій плиті він не
здійснює, оскільки має в експлуатації
електроводонагрівач «ARISTON» з лютого 2002
року /а.с.6/.

Відповідачем ПАТ «Дніпрогаз» надано до
суду письмові заперечення, згідно яких
12 квітня 2011 року та 07 липня 2011 року
позивачем було направлені відповідачу
листи з вимогами щодо проведення
перерахунку за споживання природного
газу, на що ПАТ «Дніпрогаз» було
здійснено перерахунок у зв'язку із
проживанням 1 особи за іншою адресою на
підставі наданих позивачем довідок, а
щодо проведення перерахунку у зв'язку
із використанням електроводонагрівача
відповідачем було направлено листа з
мотивуючою відповіддю на це питання, а
саме те, що нарахування за спожитий
природний газ з 01 серпня 2010 року
здійснюються згідно Постанови КМУ від
08 червня 1996 року № 619 «Про затвердження
норм споживання природного газу
населенням у разі відсутності газових
лічильників» та Постанови НКРЕ від 13
липня 2010 року № 812 «Про затвердження
роздрібних цін на природний газ, що
використовується для потреб
населення». Що стосується
електроводонагрівачів, то їх існує
безліч типів як за потужністю, так і за
принципом дії, тому забезпечити оплату
за фактично спожитий природний газ
можливо тільки за умови встановлення
лічильника газу. Таким чином, з 01 серпня
2010 року нарахування за адресою
позивача по особовому рахунку 1215058,
відкритому на ім'я ОСОБА_2, складають з
урахуванням зареєстрованих 2 осіб і
встановленого газового приладу -
газова плита : за наявності
централізованого гарячого
водопостачання (ЦГВ) 9,8 куб.м*0,7980 грн.*2
особи=15,64 грн., а за відсутності ЦГВ
18,3*0,7980 грн.*2 особи=29,21 грн., а отже
заборгованість станом на 01.07.2011 року
складає 735,22 грн (без звіряння
квитанцій).

Згідно п. п. 11, 17 Правил плата за послуги
з газопостачання розраховується
відповідно до встановлених
законодавством норм споживання та цін
на газ, і повинна вноситись споживачами
не пізніше 10 числа місяця, наступного
за розрахунковим. Споживач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за надані послуги з газопостачання.

Однак, в порушення зазначених вимог,
зобов'язання Позивача виконуються
неналежним чином - оплата отриманих
послуг здійснюється несвоєчасно та не
в повному обсязі, про що свідчить
наявність заборгованості станом на
01.09.2013 року у розмірі 343 грн. 33 коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦКУ),
зобов'язання має виконуватись належним
чином і належними сторонами.

Ст. 625 ЦКУ передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Пунктом 11 Правил надання населенню
послуг з газопостачання, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.12.99 N 2246, визначено, що у разі
відсутності лічильників газу плата за
послуги з газопостачання
розраховується відповідно до
встановлених законодавством норм
споживання та цін на газ. Зазначені
норми встановлені постановою Кабінету
Міністрів України від 08.06.96 N 619 "Про
затвердження Норми споживання
природного газу населенням у разі
відсутності газових лічильників" (далі
- Норми споживання). У разі відсутності
централізованого гарячого
водопостачання населення та наявності
газової плити норма споживання
природного газу на плиту газову
встановлюється 18,3 куб. метра на людину
на місяць.

Інших норм для оплати природного газу,
спожитого населенням без лічильника,
чинним законодавством не визначено.

Таким чином, у випадках відсутності
централізованого гарячого
водопостачання плата за споживання
природного газу збільшується, проте за
гаряче водопостачання зменшується.

Відповідно до листа НКРЕ від 26.08.2010 р. N
5310/14/17-10, питання щодо нарахування плати
за природний газ у разі відсутності
газових лічильників і гарячого
водопостачання та наявності
електричного водонагрівача
законодавством України на сьогодні не
врегульовано.

Таким чином, наявність
електрообладнання для підігріву води у
період перерви у централізованому
гарячому водопостачанні не є підставою
для того, щоб не застосовувати норму
споживання природного газу,
встановлену вищезазначеною постановою
Кабінету Міністрів України.

Враховуючи вищевикладені обставини,
для вирішення зазначеного питання
можливе лише шляхом встановлення
лічильника газу в квартирі споживача. У
цьому разі споживач буде сплачувати
тільки за фактично спожитий газ, що
виключить будь-які непорозуміння з
його оплатою та забезпечить його
чіткий облік.

Отже дії відповідача по нарахуванню
заборгованості за наданні позивачеві
та членам його сім'ї послуг з
газопостачання є правомірними.

Також, листом від 13 травня 2011 року №
2501/7/6-3 позивачу було повідомлено про
здійснення перерахунку плати за
природний газ за його зверненням №0923
від 12.04.2011 року. Та на звернення №1303 від
07 липня 2011 року позивачу повторно було
повідомлено за вих. №3639/7/6-3 від 20 липня
2011 року стосовно проведення
перерахунку при відсутності
централізованого гарячого
водопостачання та роз'яснено, що
запровадити єдину норму споживання
газу за наявності в квартирі, крім
газового обладнання
електроводонагрівачів не вбачається
можливим. Тому, забезпечити оплату за
фактично спожитий природний газ
можливо тільки за умови встановлення
лічильника газу.

Що стосується відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 914 грн. 64 коп.,
то позивач не надав жодних доказів до
суду стовно сплати за послуги
виконавчої служби Індустріального
району м. Дніпропетровська.

Стосовно заявленої моральної шкоди в
сумі 5 000 грн. - під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено, чим
підтверджується факт заподіяння йому
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Як вбачається з суті даної справи,
наявність шкоди, протиправної
поведінки та вини відповідача у
здійснених нарахуваннях за спожитий
газ по особовому рахунку позивача
відсутня.

Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Доводи про спричинення моральної
шкоди, викладені позивачем в позовній
заяві є безпідставними та не можуть
бути прийняті до уваги, так як
правовідносини, що виникли між
сторонами ґрунтується виключно на
договірних засадах, а твердження про
завдання моральної шкоди зводяться до
максимізації та переоцінки дійсних
обставин.

В апеляційній скарзі позивач також
посилається на те, що незаконними діями
відповідача йому нанесена моральна
шкода, яку оцінює в розмірі 5000 грн.
Однак, нічим не підтверджується те, що
саме з вини відповідача позивач погано
себе почуває, підвищується
артеріальний тиск. Крім того, витрати,
пов'язані із зверненнями до юристів
також є не обґрунтованими та не
підтвердженими.

Таким чином, доводи апелянта, приведені
в його апеляційній скарзі, є
безпідставними, до того ж вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
29 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді