РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року м. Мукачево
Справа № 303/464/14-ц

2/303/645/14

Номер рядка стат. звіту -56

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Кость В.В.

при секретарі Цульбі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мукачево цивільну
справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача (1) міського відділу
Державної виконавчої служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області

до відповідача (2) приватного
підприємства «Нива-В.Ш.»

до відповідача (3) ПАТ «Райфайзен Банк
Аваль»

до відповідача (4) ОСОБА_3

про визнання недійсними прилюдних
торгів та правочинів,

За участю:

представника позивача - ОСОБА_4;

представника відповідача (1) -
Ярошевського Д.А.;

представника відповідача (2) - Пригари
О.М.;

відповідача (4) - ОСОБА_3;

представників відповідача (4) - ОСОБА_7,
ОСОБА_8;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог (а.с. 84-93), звернулася до
суду з позовом до відповідачів про
визнання недійсними прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна (лот. №2),
а саме вбудованого на першому поверсі
нежилого приміщення магазина-кіоску з
продажу промислових товарів, загальною
площею 9,7 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Приміщення),
які були проведені 13 січня 2014 року.
Предмет позову містить також вимоги
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу Приміщення, з
прилюдних торгів, що відбулися 13 січня
2014 року, тобто:

- визнання недійсним протоколу філії 07
приватного підприємства «НИВА-В.Ш.»
від 13.01.2014 за №0713295-2 з проведення торгів
та реалізації арештованого нерухомого
майна;

- визнання незаконним акту державного
виконавця Ярошевського Дмитра
Андрійовича про реалізацію предмета
іпотеки від 14 січня 2014 року;

- визнання незаконним і скасування
свідоцтва від 15.01.2014 про придбання
нерухомого майна (предмета іпотеки) з
прилюдних торгів, яке посвідчене
приватним нотаріусом Мукачівського
міського нотаріального округу
Закарпатської області ОСОБА_9 та
зареєстрованим за №86 (бланк серії ВТР
№544058).

Позовні вимоги обґрунтовуються
порушенням майнових прав позивача як
власника Приміщення, внаслідок
проведених прилюдних торгів та
оформленням оспрюваних за предметом
позову правочинів.

Як на підставу для задоволення
позовних вимог, позивач посилається на
те, що прилюдні торги з реалізації
Приміщення відбулися 13.01.2014 з грубим
порушенням законодавчо визначеного
порядку та процедури їх проведення та
за відсутності належних на те підстав,
а також за відсутності судового
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Наголошує також на
тому, що на момент проведення прилюдних
торгів її заборгованість перед
банківською установою була погашена у
повному обсязі.

Нормативно - правовою підставою
для задоволення позовних вимог вказані
приписи ст. 55 Конституції України, ст.
ст. 203, 215 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 11, 17, 54 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 33, 39, 41, 43
Закону України «Про іпотеку»,
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна.

Представник позивача, прийнявши
участь у судовому розгляді справи,
позовні вимоги підтримав повністю, з
підстав зазначених у тексті позовної
заяви та додаткових поясненнях до неї.
Також особливу увагу суду зосередив на
тому, що на прилюдних торгах був
присутнім тільки один учасник торгів -
ОСОБА_3, а також зазначена відповідно
тільки одна пропозиція щодо ціни лоту,
що є свідченням порушення порядку їх
проведення та однозначною підставою
для визнання недійсними.

Уповноважений представник відповідача
(1), заперечуючи проти заявленого
позову, зазначив, що прилюдні торги
відбулися в межах виконавчого
провадження ВП №33655687 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк
Аваль» суми 107781,48 грн. з додержанням
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» та Закону України «Про
іпотеку».

Представник відповідача (2), прийнявши
участь у судовому розгляді справи,
позовних вимог не визнав за посиланням
на те, що реалізація Приміщення була
проведена на підставі укладеного
договору з МВ ДВС

Мукачівського міськрайонного
управління юстиції та з дотриманням
вимог Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна та Закону України «Про іпотеку»,
зокрема ст. 45.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представники, у задоволенні позову
просили відмовити повністю, з підстав
його необґрунтованості та
недоведеності. Вказали на те, що
позивач не навів жодного аргументу,
який може стати підставою для визнання
прилюдних торгів недійсними.
Наголосили на тому, що Приміщення було
придбано у законний спосіб, будь - які
докази, які б підтверджували
повідомлення ОСОБА_1 про погашення нею
боргу на момент проведення торгів, є
відсутніми.

Відповідач (3) свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, хоча про час та місце судових
засідань по справі повідомлялися
належним чином.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши подані по
справі доказові матеріали, суд
констатує наступне.

04.08.2008 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
за №010/03-3/206-М (а.с. 9-14).

З метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань позичальника,
05.08.2008 між позивачем та відповідачем (3)
був укладений договір іпотеки (а.с. 15-17),
на підставі якого ОСОБА_1 надала ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку,
належне їй на праві приватної
власності Приміщення (витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 13.10.2005 №8621253).

На підставі рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14.07.2011 з ОСОБА_1 було
стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» суму 106472,08 грн.
заборгованості за кредитним договором
від 04.08.2008 №010/03-3/206-М (а.с. 18).

У процесі процедури примусового
виконання вищевказаного рішення суду
(виконавче провадження №33655687) були
проведені прилюдні торги з реалізації
арештованого майна (Приміщення), які
відбулися 13 січня 2014 року о 11 годині в м.
Мукачево.

За результатами торгів були складені
оспорювані за предметом позову
протокол за №0713295-2 (а.с. 34), акт
державного виконавця про реалізацію
предмета іпотеки від 14.01.2014 (а.с. 35) та
нотаріально оформлене свідоцтво від
15.01.2014 (а.с. 94).

Як наслідок вищевказаного, право
власності на Приміщення перейшло до
відповідача ОСОБА_3, що також
підтверджується Витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
15.01.2014 (а.с. 95).

Аналізуючи доводи та заперечення
учасників судового процесу з приводу
заявленого позову суд також приймає до
уваги наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного
кодексу України передбачено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За загальним правилом, у разі порушення
цивільного права чи інтересу, у особи
виникає право на застосування
конкретного способу захисту, який
залежить від виду порушення та від
наявності між сторонами зобов'язальних
правовідносин. Тобто, особа обирає саме
той спосіб захисту, який відповідає
характеру порушення її права чи
інтересу.

Відповідно до частини першої ст. 20
Цивільного кодексу України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом п. 2 частини другої ст. 16
Цивільного кодексу України, одним із
способів захисту порушеного права є
визнання правочину недійсним.

Поряд з цим, згідно з абзацом другим
частини другої ст. 16 Цивільного кодексу
України суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування У ст.
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
передбачено, що «при розгляді справ
суди застосовують Конвенцію та
практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових
зобов'язань держави, положень ст. 8
Конституції України та Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод (далі - Конвенція) дотримання
принципу верховенства права є однією з
підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу №1 Конвенції
передбачено, що: «кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права».

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 01.11.96 №9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» вказано наступне:
«оскільки Конституція України, як
зазначено в її ст. 8, має найвищу
юридичну силу, а її норми є нормами
прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ мають оцінювати зміст
будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акта з точки зору
його відповідності Конституції і в
усіх необхідних випадках
застосовувати Конституцію як акт
прямої дії. Судові рішення мають
ґрунтуватись на Конституції, а також на
чинному законодавстві, яке не
суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституційні
права та свободи людини і громадянина
є безпосередньо діючими. Вони
визначають цілі і зміст законів та
інших нормативно-правових актів,
зміст і спрямованість діяльності
органів законодавчої та виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування і забезпечуються
захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою
ст. 41 Конституції України передбачено,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності.

Частиною другою ст. 214 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Так, у своїй постанові від 13 лютого 2013
року (справа №6-174цс12), Верховний Суд
України, по відношенню до аналогічних
до даної справи обставин стосовно
проведення прилюдних торгів, вказав на
те, що: «виходячи з аналізу правової
природи процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернено стягнення, до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на прилюдних
торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з
нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК
України, які відносять до договорів
купівлі-продажу процедуру прилюдних
торгів, результатом яких є видача
нотаріусом свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів на підставі
складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги (розд. 6
Тимчасового положення, ст. 34 Закону
України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження
майна з прилюдних торгів відноситься
до угод купівлі-продажу, така угода
може визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України
(ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання
прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
Тимчасовим положенням».

Вказана позиція Верховного Суду
України є обов'язковою для суду першої
інстанції, при розгляді даної справи,
оскільки фактичні обставини по ній, у
повній мірі відповідають обставинам по
справі, яка переглядалася

Верховним Судом України в порядку,
передбаченому пунктом 1 частини першої
статті 355 Цивільного процесуального
кодексу України.

У вищевказаній постанові Верховний Суд
України також зауважив на тому, що
Закон України «Про виконавче
провадження» визначає загальні
правові основи організації та
діяльності державної виконавчої
служби, її завдання та компетенцію, а
також учасників виконавчого
провадження, закріплює їхні права та
обов'язки, у тому числі право
стягувачів і боржників та інших
учасників виконавчого провадження на
оскарження дій (бездіяльності)
державного виконавця та порядок цього
оскарження (ст. ст.1, 2, 6, 12 Закону).

Питання щодо здійснення підготовки
державним виконавцем та проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна, а також реалізації
арештованого майна визначені у пп. 5.11,
5.12 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція),
яка розроблена на виконання Закону
України «Про виконавче провадження» і
визначає умови та порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону, інших нормативно-правових
актів підлягають примусовому
виконанню в разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Правовий аналіз положень указаного
Закону та Інструкції свідчить про те,
що вони не встановлюють порядку та
правил проведення прилюдних торгів, а
лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України,
такий спосіб реалізації майна, як його
продаж на прилюдних торгах, і
відсилають до інших
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України та Міністерства
юстиції України, якими визначається
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого майна (ст. 62
Закону України «Про виконавче
провадження» та п.п. 5.11, 5.12 Інструкції).

В свою чергу, правила проведення
прилюдних торгів регламентовані
Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5 (надалі - Тимчасове
положення), яке визначає умови і
порядок проведення прилюдних торгів з
продажу квартир, будинків, підприємств
як цілісного майнового комплексу,
інших приміщень, земельних ділянок, що
є нерухомим майном, на які звернено
стягнення відповідно до чинного
законодавства.

Вказаним положенням передбачені певні
правила проведення прилюдних торгів, а
саме: по-перше, правила, які визначають
процедуру підготовки, проведення
торгів (опублікування інформаційного
повідомлення певного змісту про
реалізацію нерухомого майна;
направлення письмового повідомлення
державному виконавцю, стягувачу та
боржнику про дату, час, місце
проведення прилюдних торгів, а також
стартову ціну реалізації майна) (розд.
3); по-друге, правила, які регулюють

сам порядок проведення торгів (розд. 4);
по-третє, ті правила, які стосуються
оформлення кінцевих результатів
торгів (розд. 6).

Згідно з п.п. 2.2 Тимчасового положення
прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну.

У відповідності до п.п. 4.1.-4.2., 7.1.
Тимчасового положення прилюдні торги
розпочинаються з оголошення
ліцитатором порядку їх проведення. При
цьому лот виставляється на торги за
наявності не менше двох покупців.

Прилюдні торги вважаються такими, що не
відбулися, у разі: відсутності покупців
або наявності тільки одного покупця.

У спірній справі ситуації, позивачем
заявлений позов про визнання прилюдних
торгів недійсними, оскільки на
прилюдних торгах був присутнім тільки
один учасник торгів - відповідач (4), а
також зазначена відповідно тільки одна
пропозиція щодо ціни лоту.

Заперечуючи проти таких аргументів
позивача та її представника,
відповідачі (1), (2), (4) зазначили, що
реалізація Приміщення відбулася в
порядку, передбаченому Законом України
«Про іпотеку», зокрема в порядку,
передбаченому ст. 45 названого Закону.

Надаючи правову оцінку таким доводам
та запереченням учасників судового
процесу суд констатує наступне.

Стаття 45 Закону України «Про виконавче
провадження» регламентує специфіку
дій при зверненні стягнення саме на
заставлене майно.

Частиною восьмою вищевказаної статті
передбачено, що примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Так, згідно з приписами частини третьої
ст. 33 Закону України «Про іпотеку»
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

В свою чергу частиною першою ст. 41
названого Закону передбачено, що
реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження"», з дотриманням вимог
цього Закону.

Фактичний аналіз матеріалів справи
свідчить про відсутність в них
судового рішення про звернення
стягнення на Приміщення, яке
перебувало в іпотеці на підставі
договору від 05.08.2008, натомість на
підставі рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14.07.2011 з ОСОБА_1 стягнуто
виключно суму заборгованості за
наслідками неналежного виконання
позивачем своїх зобов'язань за
кредитним договором від 04.08.2008.

Отже, положення частини третьої ст. 45
Закону України «Про іпотеку» відносно
того, що прилюдні торги проводяться
принаймні за умови присутності одного
учасника, у даному випадку
застосовуватися не можуть, оскільки
відсутніми є рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
або виконавчий напис нотаріуса.

За відсутності таких фактичних даних,
безпідставним є і посилання
відповідачів на положення ст. 45 Закону
України «Про іпотеку» як на доказ
правомірності порядку проведення
торгів, оскільки без наявності
судового рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
визначені Законом України «Про
іпотеку» процедурні особливості їх
проведення враховані бути не можуть.

Як свідчать дані оспорюваного за
предметом позову протоколу від 13.01.2014
№0713295-2 (а.с. 34), проведення прилюдних
торгів з реалізації Приміщення
відбулося за участі тільки одного
учасника торгів - ОСОБА_3, а також
зазначена тільки одна пропозиція щодо
ціни лоту - 65465,00 грн., що у контексті з
п.п. 7.1 Тимчасового положення свідчить
про те, що вони не відбулися.

Зазначений висновок суду у повній мірі
узгоджується із судовою практикою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ при розгляді аналогічних до
даної справ (ухвала від 27.11.2013 у справі
за позовом ОСОБА_3 до Придніпровського
відділу державної виконавчої служби
Черкаського міського управління
юстиції, приватного підприємства «Нива
- В.Ш.», треті особи: ОСОБА_4, публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
про визнання прилюдних торгів такими,
що не відбулися за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 24 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 18 липня 2013 року).

У випадку додержання правил проведення
торгів, визначених Тимчасовим
положенням, не було б спірної по справі
ситуації, оскільки станом на момент їх
проведення (13.01.2014), кредитна
заборгованість ОСОБА_1 була у повному
обсязі погашена нею перед банківською
установою, а саме 09.01.2014 (лист від 20.01.2014,
а.с. 32). В подальшому, такий факт, став
підставою для внесення державним
виконавцем 29.01.2014 до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень
відомостей про добровільне фактичне
виконання позивачем своїх зобов'язань
перед відповідачем (3) та закінчення
виконавчого провадження по цій
підставі.

Приймаючи до уваги вищевказані
фактичні обставини справи на предмет
їх відповідності зазначеним судом
приписам чинного законодавства та ст. 1
протоколу №1 Конвенції, змінені
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню, з констатацією фактичних
даних про порушення правил проведення
торгів, визначених Тимчасовим
положенням, що є підставою для визнання
їх недійсними. Також, у контексті з п. 2
та абзацом 2 частини другої ст. 16
Цивільного кодексу України підлягають
визнанню недійсними й прийняті
(оформлені) за результатами проведених
торгів - акт державного виконавця від
14.01.2014 та свідоцтво від 15.01.2014.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 10, 11, 14, 57-60, 212-215, 223 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити.

2. Визнати недійсними прилюдні
торги з реалізації арештованого майна
(лот. №2), а саме вбудованого на першому
поверсі нежилого приміщення
магазина-кіоску з продажу промислових
товарів, загальною площею 9,7 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належало на праві приватної власності
ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, код
НОМЕР_1), які були проведені 13 січня 2014
року.

3. Визнати недійсним Договір
купівлі-продажу об'єкта нерухомого
майна, а саме вбудованого на першому
поверсі нежитлового приміщення за
АДРЕСА_1, з прилюдних торгів, що
відбулися 13 січня 2014 року, тобто:

3.1. визнати недійсним протокол філії 07
приватного підприємства «НИВА-В.Ш.»
від 13.01.2014 за №0713295-2 з проведення торгів
та реалізації арештованого нерухомого
майна, а саме вбудованого на першому
поверсі нежитлового приміщення за
АДРЕСА_1.

3.2. визнати недійсним акт державного
виконавця Ярошевського Дмитра
Андрійовича про реалізацію предмета
іпотеки від 14 січня 2014 року,
затверджений начальником міського
відділу Державної виконавчої служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області Міністерства юстиції України
Медвідь Іваном Михайловичем, а саме
вбудованого на першому поверсі
нежитлового приміщення за АДРЕСА_1.

3.3. визнати недійсним свідоцтво від
15.01.2014 про придбання нерухомого майна
(предмета іпотеки) з прилюдних торгів, а
саме вбудованого на першому поверсі
нежитлового приміщення за АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, код НОМЕР_2,
яке посвідчене приватним нотаріусом
Мукачівського міського нотаріального
округу Закарпатської області ОСОБА_9 та
зареєстрованим за №86 (бланк серії ВТР
№544058).

4. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
учать у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
/підпис/ В.В. Кость

Повний текст рішення суду
виготовлено та підписано 31.03.2014.

Згідно з оригіналом.

Оригінал рішення суду знаходиться в
матеріалах цивільної справи №2/303/645/14,
яка збеігається в приміщенні
Мукачівського міськрайонного суду.

Суддя
В.В. Кость