РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2/257/717/14

12 березня 2014 року Київський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі - Ранкової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, 3-тя особа: орган опіки
та піклування Ясинуватської міської
ради Донецької області, про
позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, 3-тя особа:
орган опіки та піклування
Ясинуватської міської ради Донецької
області, про позбавлення батьківських
прав. Позовні вимоги мотивує тим, що з
відповідачем з 2009 року по 2012 рік вона
проживала у цивільному шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5.
У свідоцтві про народження відповідач
вказаний як батько дитини. Дитина
проживає разом з нею і знаходиться на
її утриманні. У вересні 2012 року вони
розлучились. Звернутися до суду її
змусило те, що з вересня 2012 року по
даний час відповідач не приймає участі
у вихованні сина, з ними він не
спілкується і не відвідує дитину.
Матеріальну допомогу на утримання сина
він не надає. Вихованням дитини
займається лише вона з допомогою її
матері. Відповідач не виконує свої
батьківські обов'язки як передбачено
законодавством України. Дитина не знає
відповідача як батька і не має до нього
родинних почуттів. З урахуванням
наведених обставин, вирішила
звернутися до суду з вимогою позбавити
батьківських прав відповідача.

Позивач та представник позивача
ОСОБА_3, який діє на підставах та
повноваженнях перевірених судом, у
судове засідання не з*явились, були
належним чином повідомлені про день та
час розгляду справи, надали на адресу
суду заяви в яких просять розглянути
справу у їх відсутність.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, був належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справи, надав на адресу суду заяву в
якій просить розглянути справу в його
відсутність, проти задоволення позову
не заперечує.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, був належним
чином повідомлений про день та час
розгляду справи, надав на адресу суду
заяву в якій просить розглянути справу
в його відсутність, проти задоволення
позову не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна заява, об'єктивно
оцінивши докази, що мають істотне
значення для її розгляду і вирішення по
суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебували у цивільному шлюбі з 2009 року
по 2012 рік, даний факт не оспорюються та
визнані сторонами, а тому відповідно до
частини 1 статті 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до копії свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 (а.с.8) ОСОБА_5
народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками
записані: батько - ОСОБА_4, громадянин
Китайської Народної Республіки та мати
- ОСОБА_1, громадянка України.

З копії довідки з місця мешкання
позивача за адресою: АДРЕСА_1
вбачається, що вона проживає разом з
сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно висновку органу опіки та
піклування про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4, орган опіки
та піклування вважає доцільним
позбавити батьківських прав ОСОБА_4 у
відношенні малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки згідно
інформації, наданої головою
громадського дільничного комітету №9.
ОСОБА_4 за місцем проживання сина не
проживає, у вихованні і утриманні сина
не приймає участі.

Відповідно до рішення Ясинуватської
міської ради Донецької області від 26
лютого 2014 року за №39 виконком міської
ради вирішив затвердити висновок
органу опіки та піклування про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 155 Сімейного
кодексу України здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу
України, мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо буде встановлено, що вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це
насамперед спосіб захисту прав та
інтересів дитини. Тому у кожному
випадку треба виявити і оцінити
позитивний результат у долі дитини,
який має настати. Якщо такий результат
не передбачається, то позбавлення
батьківських прав не дасть дитині
полегшення. Мати, батько можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
тих дітей, стосовно яких ними була
вчинена протиправна поведінка. Особи
можуть бути позбавленні батьківських
прав лише щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України. Ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення, не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування своїми
обов'язками. Не можна позбавити
батьківських прав особу, яка не виконує
своїх батьківських обов'язків
унаслідок душевної хвороби, недоумства
чи іншого тяжкого захворювання (крім
хронічного алкоголізму чи наркоманії)
або з інших не залежних від неї причин.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу
України з позовом про позбавлення
батьківських прав можуть звернутися:
один із батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина;
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, у якому вона
перебуває; орган опіки та піклування;
прокурор; сама дитина, яка досягла
чотирнадцяти років.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків. Ухвалюючи
таке рішення, суд має право вирішити
питання про відібрання дитини у
відповідача і передачу органам опіки
та піклування (якщо цього потребують її
інтереси), але не повинен визначати при
цьому конкретний заклад.

Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав", позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують, та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що дійсно з боку
відповідача має місце неналежного
виконання своїх обов'язків, але це
невиконання було пов'язано як з
об'єктивними так і суб'єктивними
причинами, зокрема через неприязнені
стосунки між батьками (сторонами).
Позивач та її представник не довели
суду, що спілкування відповідача з
дитиною в подальшому може призвести до
порушень прав та інтересів їх дитини.
На момент звернення позивача до суду з
позовною заявою про позбавлення
батьківських права відповідача, дитині
виповнилось лише 3 роки. За таких
обставин у суду відсутні правові
підстави для застосування крайнього
заходу впливу відносно відповідача та
позбавлення його батьківських прав.
Наданий суду висновок органу опіки та
піклування про доцільність
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав,
суд вважає передчасним та не приймає до
уваги під час ухвалення рішення,
оскільки як було встановлено в
судовому засіданні належних та
достатніх роз'яснювальних заходів з
відповідачем за час звернення позивача
до органу опіки та піклування про
позбавлення відповідача батьківських
прав не проведено. Окрім цього, судом
встановлено, що з часу припинення
цивільного шлюбу до звернення до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав минуло більше 1 року, після
народження дитини сторони проживали
окремо, а тому стосунки між ними дуже
напружені, що перешкоджає
цивілізованому вирішенню їх сімейних
справ, зокрема щодо розподілу
обов'язків з приводу спільного
виховання спільної дитини.

З урахуванням наведеного суд вважає
необхідним застосувати до
відповідача ОСОБА_4 заходи
попередження про необхідність змінити
своє ставлення до виховання дитини та
своєчасної сплати грошових коштів на
її утримання, оскільки у разі ухилення
ним від цих обов'язків, ОСОБА_4 може бути
позбавлений батьківських прав.
Контроль за виконанням ОСОБА_4
батьківських обов'язків покласти на
органи опіки та піклування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч.3 статті 10, ч.1 статті 60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. За таких
обставин суд вважає, що позивачем не
було належним чином доведено, що на
теперішній час є обґрунтовані підстави
для застосування крайнього заходу
відносно відповідача та позбавлення
його батьківських прав, у зв'язку з чим
позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_4
батьківських прав відносно його
малолітнього сина ОСОБА_5 задоволенню
не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу
України, Пленуму Верховного суду
України від 30 березня 2007 року за №3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, 3-тя особа: орган опіки та
піклування Ясинуватської міської ради
Донецької області, про позбавлення
батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність
змінити ставлення до виховання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Контроль за виконанням ОСОБА_4
батьківських обов'язків покласти на
органи опіки та піклування.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Донецька
М.Ю. Лях.