Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №276/364/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Мельник М.Л.
(Вол-Волинський р/с)
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Забродського
М.І.

суддів: Борисюка Р.М., Талько
О.Б.

з участю секретаря

судового засідання:
Гукової О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та
пені по виплаті аліментів, стягнення
моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 30 травня
2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 5169,10 грн., неустойку (пеню) у
розмірі 15 360 грн., моральну шкоду в
розмірі 5169,10 грн. та судові
витрати.

В обґрунтування позову зазначала, що на
виконанні у відділі ДВС
Володарсько-Волинського РУЮ перебуває
виконавчий лист від 03 грудня 2012 року
про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її
користь у розмірі ? частини його доходу
на утримання синів: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3 до їх повноліття.

Проте відповідач свідомо не виконує
рішення суду та не сплачує аліменти
внаслідок чого станом на 05 березня 2013
року утворилася заборгованість у
розмірі 8 245,75 грн.

Вважає, що батько дітей свідомо
ухилявся від сплати аліментів і
допустив затримку їх виплати,
заборгованість виникла з його вини,
тому повинен сплатити неустойку (пеню)
згідно ст. 196 СК України.

Крім того, зазначає, що протиправні дії
відповідача поставили її та дітей у
скрутне матеріальне становище чим
завдано душевних страждань і
переживань, що змусило ОСОБА_2
докладати додаткових зусиль для
організації нормального життя та
матеріального забезпечення сім'ї,
придбання продуктів харчування,
медикаментів, шкільного обладнання та
одягу чим завдано моральної шкоди.

У травні 2013 року позивачка уточнила
свої позовні вимоги та просила
ухвалити рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3 на її користь заборгованість по
сплаті аліментів у розмірі 894,60 грн.,
неустойку (пеню) в розмірі 17 422,72 грн., на
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
та стягнути судові витрати.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 30 травня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 894,60 грн., неустойку (пеню) за
прострочену сплату аліментів за період
з листопада 2012 року по лютий 2013 року у
розмірі 983,56 грн. та судовий збір в сумі
229 грн. 40 коп.

В решті заявлених вимог відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення неустойки (пені) в
розмірі 983,56 грн. та відмови у
задоволення вимог про стягнення
моральної шкоди та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3 на користь позивачки неустойку
(пеню) у розмірі 17 422,72 грн. та моральну
шкоду в розмірі 5000 грн.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
порушення норм матеріального права,
оскільки судом неправильно
застосовані норми ст. 196 СК України.

При ухваленні рішення районний суд не
врахував, що аліменти призначаються та
повинні сплачуватися щомісяця,
неустойка нараховується на щомісячну
заборгованість від суми несплачених
аліментів за кожен день за весь час
прострочення по день добровільного
погашення боргу або на момент
стягнення.

Суд першої інстанції фактично
нарахував неустойку за періоди, у яких
заборгованість по аліментах
відповідача не існувало.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч.ч.1,2 ст. 196 СК
України при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Наведена норма встановлює
обов'язкову умову для нарахування пені
-вину особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 22 постанови №3 від 15 травня 2006
року «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка
за весь час прострочення сплати
аліментів.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх дітей
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2
та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.

З нього за виконавчим листом від 03
грудня 2012 року відділом ДВС
Володарсько-Волинського РУЮ на користь
ОСОБА_2 стягуються аліменти у розмірі ?
частини його доходу на утримання дітей
до досягнення ними повноліття.

Представник позивачки в апеляційному
суді пояснив, що строк сплати аліментів
відповідачем повинен був
здійснюватися у будь-який день кожного
місяця.

Згідно розрахунків державного
виконавця, щодо заборгованості по
аліментах від 01 травня 2013
року, убачається, що відповідач
своєчасно не сплачував аліменти та
допускав прострочення їх сплати
починаючи з січня 2011 року по лютий
включно 2013 року (а.с.28-29).

Відтак неустойка повинна
обраховуватися саме за цей період,
тобто з часу коли виникла
заборгованість.

За розрахунком наданим позивачкою
неустойка (пеня) із заборгованості зі
сплати аліментів ОСОБА_3 складає

- за 2011 рік 4849,63 грн. ;

- за 2012 рік - 11258,48 грн.;

- за 2013 рік (січень, лютий) - 1314,61 грн.

Всього 17422,72 грн.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Проте відповідач, на підставі цієї
норми процесуального права не надав
доказів на спростування наведеного
розрахунку пені ОСОБА_2 Тому колегія
суддів вважає такий розрахунок
правильним, оскільки він відповідає
вимогам статті 196 СК України.

Довідкою Володарсько-Волинської МДПІ
стверджується що ОСОБА_3
зареєстрований приватним підприємцем
і станом на квітень 2013 року перебував
на податковому обліку з 12 серпня 1998
року. Отже, він є працездатним.

Відтак колегія суддів вважає, що
заборгованість зі сплати аліментів
виникла з вини відповідача,оскільки
він ухилився від їх сплати, а тому
повинен сплатити неустойку (пеню)
відповідачці.

Докази для зменшення розміру
неустойки у відповідності до ч.2 ст. 196
СК України в матеріалах справи
відсутні. Крім того відповідач у
засідання до суді першої інстанції
з'являвся не регулярно і таких доказів
не надавав. До суду апеляційної
інстанції він взагалі не з'являвся хоча
був належним чином повідомленим про
час і місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає можливим змінити рішення суду
першої інстанції та збільшити розмір
пені за прострочену сплату аліментів
за період з січня 2011 року по лютий 2013
року до 17 422 грн. 72 коп. В решті рішення
суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції необґрунтовано
відмовив у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди є
безпідставні, оскільки діючим
законодавством не передбачено
стягнення моральної шкоди за
заборгованістю зі сплати аліментів.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309, 313,314,316
ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 30 травня 2013 року, в
частині стягнення пені змінити.
Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 пені за прострочену
сплату аліментів в період з січня 2011
року по лютий 2013 року з 983,56 грн. до
17422 грн. 72 коп.

В решті рішення районного суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: