АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/395/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
25 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Нерушак Л. В. суддів
Пальонного В.С., Карпенко
О.В.при секретаріБурдуковій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 23 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_7, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на стороні
позивача - служби у справах дітей
Корсунь-Шевченківської районної
державної адміністрації Черкаської
області, органу опіки та піклування
Стеблівської селищної ради
Корсунь-Шевченківського району про
визначення місця проживання дитини ,-
в с т а н о в и л а :
20 вересня 2013 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача -
служба у справах дітей
Корсунь-Шевченківської районної
державної адміністрації Черкаської
області про визначення місця
проживання дитини, посилаючись на те,
що 15 листопада 2002 року вона уклала шлюб
з відповідачем ОСОБА_7, який
зареєстрували у Стеблівській селищній
раді Корсунь-Шевченківського району
Черкаської області, прожили однією
сім'єю до 14 червня 2011 року.
Позивач зазначає у позові, що від
даного шлюбу вони мають двох дітей:
дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, які після
розірвання шлюбу залишилися проживати
ОСОБА_8 посилається, що 19 липня 2013 року
відповідач забрав сина і не повернув,
та навіть не дає можливості бачитись
із дитиною. Відповідач ховає
малолітнього сина, дитина дитячий
садочок не відвідує, більше часу їх син
проживає з батьками відповідача.
Позивач запропонувала відповідачу
передати їй сина, однак ОСОБА_7
Позивач вказує в позові, що 09 серпня 2013
року вона звернулась до служби у
справах дітей Корсунь - Шевченківської
РДА Черкаської області із заявою про
визначення місця проживання їх
малолітнього сина. Дана служба
обстежила умови її проживання та умови
проживання відповідача, вислухала їх
пояснення та винесла висновок щодо
доцільності проживання малолітнього
ОСОБА_11 разом з нею, матір'ю дитини.
Однак, після ухвалення даного висновку,
так як відповідач і надалі відмовлявся
повернути їй сина, позивач в письмовій
формі звернулася до нього з вимогою
повернути їй сина, на яку отримала від
відповідача пояснення, що він не
утримує насильно дитину, та не
перешкоджає зустрічам дитини з нею, а
ніби - то саме вона не бажає
спілкуватися із сином, зокрема по
Позивач вважає, що відмова її
колишнього чоловіка ОСОБА_7 про
визначення місця проживання сина з нею
є безпідставною з наступних причин, а
саме: вона має роботу, самостійний
дохід і постійне місце проживання,
спиртними напоями не зловживає, за
місцем роботи і проживання
характеризується позитивно, добре
відноситься до сина.
В свою чергу, зазначає позивач, її
колишній чоловік з попередньої роботи
був звільнений із ініціативи
адміністрації, за місцем роботи
характеризувався негативно, лише
нещодавно працевлаштувався на роботу
до приватного підприємця з мінімальною
заробітною платою, не має достатнього
доходу і майже не займається
Позивач ОСОБА_8 вважає, що за таких умов
сину буде краще з нею, тому вона
просить суд визначити місцем
проживання малолітніх ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1,
місце проживання їх матері, ОСОБА_8 по
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її
користь понесені судові витрати.
Ухвалою Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
09 грудня 2013 року залучено орган
опіки та піклування Стеблівської
селищної ради, в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, на стороні позивача.
Рішенням Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
23 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання його
матері ОСОБА_8 по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
народився і зареєстрований АДРЕСА_2,
проживаючого АДРЕСА_3, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3,
виданий Корсунь-Шевченківським РВ УМВС
України в Черкаській області 24 лютого
1998 року, інші дані про особу суду не
відомі, на користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6,
уродженки с. Немичинці
Хмельницького району Хмельницької
області, зареєстрованої АДРЕСА_2 та
проживаючої АДРЕСА_1, паспорт серії
НОМЕР_4, виданий Корсунь-Шевченківським
РВ УМВС України в Черкаській області
від 20 червня 2003 року, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків - НОМЕР_2, інші дані про особу
суду не відомі, судовий збір в сумі 114,70
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_7 подав на рішення
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі апелянт посилається на те, що
рішення незаконне, підлягає скасуванню
з підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального, або
процесуального права. Просить
скасувати рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 23 грудня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_8 в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягають
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, постановив правильне по суті і
справедливе рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, та
визначаючи місце проживання дитини із
його матір'ю, суд першої інстанції
виходив із доведеності позовних вимог
позивачем, обґрунтовуючи рішення
висновком комісії з питань захисту
прав дитини про доцільність
проживання дитини з матір'ю.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції є обґрунтованими і
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні
рішенням Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
14 червня 2011 року розірвано шлюб між
сторонами. В шлюбі у сторін народилося
двоє дітей : дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
та син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, які після
розірвання шлюбу залишилися проживати
із ОСОБА_8

19 липня 2013 року ОСОБА_7 забрав у ОСОБА_8
сина ОСОБА_11, який став проживати з
батьком.

Предметом спору батьків є визначення
місця проживання сина ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дочка проживає
з матір'ю та сторони не заперечують
проти проживання дочки з матір'ю.

Відповідно до ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати і батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України визначено, що
місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

При вирішенні справи такої категорії
судами повинні враховуватись
положення ст.ст. 19, 158 СК України про
обов'язкову участь органу опіки і
піклування у розгляді судом спору про
визначення місця проживання дитини.

Згідно висновку комісії з питань
захисту прав дитини щодо доцільності
проживання малолітнього ОСОБА_11 з
матір'ю ОСОБА_8, враховуючи інтереси
малолітньої дитини ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вважається доцільним
проживання малолітньої дитини з
матір'ю.

Із характеристики, наданої ПП «ОСОБА_14»
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, вбачається, що
остання працює на ПП «ОСОБА_14» ткачем
та позитивно характеризується. Також
позитивну характеристику ОСОБА_8
надано Стеблівською селищною радою, що
вбачається із змісту характеристики
від 25 липня 2013 року № 1032.

Згідно даних довідки про середню
заробітну плату № 183 від 25 липня 2013 року
зазначено, що за період з січня 2013 року
по червень 2013 року заробітна плата
ОСОБА_8 у ПП «ОСОБА_14» становить 15047,02
грн.

Згідно даних довідки № 59 від 12 вересня
2013 року, виданої Стеблівським д.н.з.
«Росинка», ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, не
відвідує дошкільний навчальний заклад
з 01 вересня 2013 року, але перебуває в
обліковому складі дошкільний
навчальний заклад «Росинка».

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_7 разом із сином ОСОБА_11 проживає
у своїх батьків АДРЕСА_3.

Згідно даних акту обстеження умов
проживання вбачається, що умови
проживання сина ОСОБА_11 за
вищевказаною адресою задовільні.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач згідно трудового договору
від 09 серпня 2013 року працює слюсарем у
ФОП ОСОБА_13 та отримує заробітну плату
в розмірі 1150 грн.

Відповідно до висновку органу опіки і
піклування Стеблівської селищної рада
Корсунь- Шевченківського району про
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_11, малолітній ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 повинен проживати разом із
своєю матір'ю та сестрою.

Відповідно до вимог ч.5 ст.19 СК України
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Згідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої Україною 27 лютого 1991
року, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки судом першої інстанції не
встановлено будь-яких виняткових
обставин, які б викликали необхідність
розлучення малолітньої дитини зі своєю
матір'ю, суд дійшов правильного
висновку про визначення місця
проживання малолітньої дитини з
матір'ю.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, встановивши обставини у
справі, оцінивши надані докази, дійшов
правильного висновку, виходячи з
інтересів дитини, що відібрання
ОСОБА_11 від батька і визначення його
місця проживання з матір'ю відповідає
інтересам дитини.

Визначення місця проживання
малолітнього сина ОСОБА_11 з матір'ю, не
позбавляє права батька ОСОБА_7 бачитись
з дитиною, відвідувати сина за місцем
проживання та приймати участь у
вихованні сина.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК
України, які б давали підстави для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на стороні позивача -
служби у справах дітей
Корсунь-Шевченківської районної
державної адміністрації Черкаської
області, органу опіки та піклування
Стеблівської селищної ради
Корсунь-Шевченківського району про
визначення місця проживання дитини -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :