Номер провадження 2/754/2921/14
Справа №754/3898/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2014 року Деснянський
районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі
Скребньовій А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення з нього на її користь
невиплаченої франшизи та моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
зазначила, що 25.05.2013р. у м. Києві по
проспекту Ватутіна, сталася
дорожньо-транспортна подія за участю
автомобіля «Шевроле», дн НОМЕР_3, яким
вона керувала, та автомобілем
«Фольксваген Транспортер», д/н НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_2 Постановою
Деснянського районного суду м. Києва
від 01.08.2013р. ОСОБА_2 було визнано винною
у ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності.
Цивільно-правова відповідальність
відповідача була застрахована у СТ з ДВ
«Гарантія», остання виплатила позивачу
страхове відшкодування в межах ліміту
відповідальності ОСОБА_2, але з
вирахуванням франшизи, як і
передбачено Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Оскільки добровільно
відповідач не компенсував позивачу
суму франшизи в розмірі 1000грн., просила
стягнути з нього зазначені грошові
кошти, а також 3000грн. завданої їй
моральної шкоди, яка полягала у
душевних стражданнях, яких позивачка
зазнала внаслідок ДТП та пошкодження
її автомобіля. Також просила стягнути
500грн. витрат на правову допомогу,
сплачений судовий збір та витрати в
розмірі 620грн. за звіт про збитки
нанесені власнику пошкодженого
транспортного засобу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала з викладених
обставин зазначених у позові, просила
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав в частині
стягнення з нього франшизи у розмірі
1000грн., в інших вимогах просив
відмовити, посилаючись, на те, що не
відмовлявся від сплату франшизи, але
оскільки знаходиться в скрутному
матеріальному становище, на даний час
не працює, просив позивачку
розстрочити виплату в рівних частинах.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
25.05.2013р. у м. Києві по проспекту
Ватутіна, сталася дорожньо-транспортна
подія за участю автомобіля «Шевроле»,
дн НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1 та
автомобілем «Фольксваген
Транспортер», д/н НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 01.08.2013р. ОСОБА_2 було
визнано винною у ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України,
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
у встановленому Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров'ю, майну третьої
особи.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) бо іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Оскільки цивільно-правову
відповідальність відповідача було
застраховано у СТ з ДВ «Гарантія»,
остання виплатила позивачу страхове
відшкодування в межах ліміту
відповідальності ОСОБА_2, але з
вирахуванням франшизи, як і
передбачено Законом.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", визначено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розмір якої не може
перевищувати 2% від ліміту
відповідальності страховика. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як встановлено судом, безумовна
франшиза, становить 1000грн.

Відповідно до п. 6 ст. 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", страхувальником або особою,
відповідальність якої застрахована,
потерпілому має бути компенсована сума
франшизи у повному обсязі одночасно з
виплатою страховиком страхового
відшкодування.

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України
«Про страхування», франшиза - частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Враховуючи те, що СТ з ДВ «Гарантія»
виплатило позивачу суму страхового
відшкодування у розмірі 19794,51грн. без
врахуванням франшизи у розмірі 1000грн.,
суд приходить до висновку про
наявність правових підстав для
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
кошти у розмірі 1000грн. - франшизи.

Однак, суд критично ставиться до
Договору № 13-13 про проведення оцінки
майна від 30.05.2013р., оскільки в судовому
засіданні встановлено і не
заперечувалось позивачем, про те, що
Договір № 13-13 про проведення оцінки
майна від 30.05.2013р. не входив до
комплекту документів по виплаті
страхового відшкодування, так як
представником страхової компанії була
проведена незалежна експертиза від
06.06.2013р, яка і слугувала виплаті
страхового відшкодуванню позивачу
ОСОБА_1 Таким чином, суд дійшов
висновку, що вимога у стягненні коштів
у розмірі 620грн. за вартість складання
звіту про збитки нанесені власнику
пошкодженого транспортного транспорту
не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Частиною 1 статті 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2
ст. 23 ЦК України).

Абзацом 2 ч. 2 зазначеної вище статті
передбачено, що розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 "Про судову
практику в стравах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" (з
подальшими змінами), зокрема пунктом 4,
визначено, що у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Обґрунтовуючи вимогу щодо
відшкодування моральної шкоди,
позивачка посилалась на надані
письмові пояснення з цього приводу,
зазначаючи тільки про те, що моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких вона зазнала під час стресу, що
виник в неї у результаті ДТП, а також у
душевних стражданнях, яких вона
зазнала у зв'язку з пошкодженням її
майна.

За викладених обставин суд вважає, що
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача 3000грн. у відшкодування
моральної шкоди задоволенню не
підлягає, оскільки позивачка доказів
та належних обґрунтувань, що
підтверджують заподіяння їй діями
відповідача моральної шкоди, не навила,
в чому полягають її душевні страждання,
їх глибину та характер не обґрунтувала
та інших обставин, які мають істотне
значення, не надала.

Щодо вимоги про стягнення витрат на
правову допомогу в розмірі 500грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України,
передбачено, що витрати на правову
допомогу входять до витрат, пов'язаних
з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК
України, ці витрати мають бути
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які допускаються до участі в
розгляді справи ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь в розгляді
справи.

Даним законом не передбачено
відшкодування витрат на написання
позовних заяв, апеляційних, касаційних
скарг, тобто за складання відповідних
процесуальних документів.

За таких обставин у суду не має підстав
стягувати з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму 500грн. за складання позову.

Враховуючи обставини встановлені
судом, оцінюючи зібрані по справі
докази, суд дійшов висновку, що вимоги
позивача в стягненні коштів на її
користь з відповідача у сумі 1000грн., що
є безумовною франшизою, засновані на
законі та підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог слід
відмовити.

Згідно із ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 243,60грн. у
відшкодування понесених позивачем та
документально підтверджених судових
витрат.

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 "Про судову
практику в стравах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", Законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", Законом України «Про
страхування», ст.ст. 22, 23, 979, 1167 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 56-61, 79, 84, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 1000грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2,
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 243,60грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя
Бабко В.В.