Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1224/14
Головуючий у 1-й інстанції: Артемова Л.Г.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів:
Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 22 січня
2014 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

28 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування вимог посилалося на те,
що 29 травня 2007 року на підставі
договору без номеру відповідачеві було
надано кредит у сумі 3 300 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24, 00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Оскільки відповідач належним чином не
виконував умови договору, станом на 14
листопада 2013 року утворилася
заборгованість на загальну суму 11 830
грн. 91 коп., з яких 3 162 грн. 92 коп. борг по
тілу кредиту, 4 849 грн. 59 коп. борг по
процентам за користування кредитом, 2 778
грн. 83 коп. борг по комісії за
користування кредитом, 500 грн. штраф (
фіксована частина ), 539 грн. 57 коп. штраф (
процентна ставка ), яку позивач просив
стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 22 січня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором без номера від 29
травня 2007 року у сумі 11 830 грн. 91 коп., яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 3 162 грн. 92 коп.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 4 849 грн. 49
коп., заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 2 778 грн. 83
коп., штрафу 500 грн. ( фіксована частина ),
штрафу у сумі 539 грн. 57 коп. ( процентна
складова ). Також стягнуто судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
наданим доказам, просить рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 22 січня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду Запорізької області
доповідь судді, вислухавши пояснення
ОСОБА_2, заперечення представника
позивача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до статті 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до пункту 4 частини1
статті 309 ЦПК України порушення норм
матеріального права та процесуального
права є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності вимог
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором від 29 травня 2007 року.

З вказаним висновком погодитися не
можна, оскільки він суперечить нормам
матеріального права, наданим доказам.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає

За змістом статей 1054,1055 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальнику в
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Судом встановлено, що 29 травня 2007 року
на підставі договору без номеру
відповідачеві було надано кредит у
сумі 3 300 грн. для придбання товару у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 3% на місяць із розрахунку 360
днів у році. Строк дії кредитного
ліміту співпадає зі строком дії картки
який встановлений до жовтня 2009 року ( а.
с. 8,13 ).

Наявність кредитних зобов'язань між
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2
підтверджується також світлокопією
кредитної картки № НОМЕР_1 (а. с. 26 ).

За умовами п. 3.5 розділу І Умов та правил
надання банківських послуг у разі
оформлення та видачі платіжної карти
по кредитній схемі клієнту
оформлюється та видається пам'ятка, яка
є невід'ємною частиною договору, а
відповідно до п. 5.3 розділу П зазначених
Умов строк погашення по кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжним картам з встановленим
мінімальним обов'язковим платежем
наведений у пам'яткі клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, та
частини заборгованості по кредиту.

Згідно наданої ОСОБА_2 при укладанні
договору довідки про умови
кредитування з використанням кредитки
„Універсальна, 30 днів пільгового
періоду", розмір мінімальних
щомісячних платежів становив 7% від
заборгованості, однак не менше 50 гр. та
не більше залишку заборгованості,
строк внесення платежів - до 25 числа
місяця, наступного за звітним ( а. с. 9-13,29
).

У п. 8.6 розділу І Умов
врегульовані питання відповідальності
клієнта у разі порушення ним строків
платежів більш ніж на 120 днів у виді
штрафу , а у п. 9.6 та виданій відповідачу
довідці про умови кредитування -
питання оплати послуг банку за
обслуговування рахунку(комісія) у разі
відсутності на картковому рахунку
грошових коштів, достатніх для оплати
послуг і у разі несвоєчасного
погашення заборгованості( 1% від
загальної суми заборгованості).

За умовами п.6.5 розділу І Умов
клієнт зобов'язувався погашати
заборгованість за кредитом, відсоткам
за його використання, по перевитратам
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
договором.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ
„ПРИВАТБАНК" посилалось на те, що
відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 14 листопада 2013
року утворилася заборгованість на
загальну суму 11 830 грн. 91 коп., з яких 3 162
грн. 92 коп. борг по тілу кредиту, 4 849 грн.
59 коп. борг по процентам за
користування кредитом, 2 778 грн. 83 коп.
борг по комісії за користування
кредитом, 500 грн. штраф ( фіксована
частина ), 539 грн. 57 коп. штраф (процентна
ставка), ще підтверджується як наданим
розрахунком вказаної заборгованості,
так і даними виписки з особового
рахунку, звіту про операції по
картковому рахунку ОСОБА_2 ( а. с. 4-7 ).

Задовольняючи вимоги ПАТ КБ
„ПРИВАТБАНК" про стягнення
заборгованості, як доведених, суд не
прийняв до уваги подану відповідачем
до винесення судового рішення заяву
від 20 січня 2014 року про застосування
строку позовної давності, не перевірив
наведені в ній доводи і питання щодо
застосування строку позовної давності,
з урахуванням обставин справи, не
вирішив ( а. с. 24-25 ).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.ч.3.4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок(ст. 253 ЦК
України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення.

Позовна давність у таких
випадках обчислюється по кожному
простроченому платежу.

Такий висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Між тим, розглядаючи справу по
суті, уваги на те, що наведеними вище
умовами укладеного з ОСОБА_2 кредитного
договору встановлювався розмір
щомісячних платежів (включаючи плату
за користування кредитним коштами) у
розмірі 7% від заборгованості, але не
менше 50 грн. та не більше залишку
заборгованості, строк внесення
платежів - до 25 числа місяця, наступного
за звітним, суд не звернув, хоча з
наявного в матеріалах справи
розрахунку заборгованості за
договором № б/н від 29 травня 2007 року
вбачається, що відповідач після 22
серпня 2007 року самостійних дій,
направлених на погашення кредиту, не
вчиняв, платежі не здійснював, а строк
внесення останнього щомісячного
платежу з погашення поточної
заборгованості та процентів за
користування кредитом наступив 01
жовтня 2009 року ( а. с. 4-7 ).

Отже враховуючи, що у разі
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про стягнення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу, а з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК"
звернулося до суду 28 листопада 2013 року,
що перевищує загальний строк позовної
давності з моменту настання
зобов'язання відповідача сплатити
черговий платіж, то за вказаних
обставин, зважаючи на подану до суду
першої інстанції заяву відповідача,
колегія приходить до висновку про
наявність підстав для застосування
строку позовної давності відповідно до
вимог статей 257, 261 ЦК України.

Ствердження банку про те, що строк не
пропущено, не підтверджено належними
та допустимими доказами, які в силу
статей 10, 11, 60 ЦПК України повинен був
надати позивач.

Оскільки допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, колегія суддів дійшла висновку
про наявність підстав для скасування
постановленного по спору рішення на
підставі пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК
України та ухвалення нового рішення
про відмову у позові на підставі
частини 4 статті 267 ЦК України за
спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 22 січня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором залишити без
задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: