Провадження № 22ц/782/598/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, березня місяця, 24-го дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області у складі :
головуючого судді: Яресько А.В., суддів:
Луганської В.М., Маляренко І.Б., при
секретарі: Веселові С.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Луганську апеляційну скаргу
Головного управління ветеринарної
медицини в Луганській області на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 15 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління ветеринарної
медицини в Луганській області про
зобов'язання зняти догану як незаконно
винесену,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою у якій просив
зобов'язати Головне управління
ветеринарної медицини в Луганській
області зняти догану, оголошену ОСОБА_1
згідно наказу №73-к від 08.10.2013 року, як
незаконно винесену. Рішенням
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 15 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 було задоволено, було
зобов'язано начальника Головного
управління ветеринарної медицини в
Луганській області скасувати наказ
№73-к від 08.10.2013 року про оголошення
догани ОСОБА_1 як такий, що був виданим
із порушенням закону. Відповідач
Головне управління ветеринарної
медицини в Луганській області не
погодилось із винесеним судом рішенням
та надало на нього апеляційну скаргу. У
скарзі вони, посилаючись на порушення
судом норм процесуального та
матеріального права, просили скаргу
задовольнити, рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 15
листопада 2013 року скасувати та
залишити наказ Головного управління
ветеринарної медицини в Луганській
області від 08.10.2013 року №73-к без змін.

Вислухавши доповідача, сторони та їх
представників, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень проти
неї, дослідивши матеріали справи та
наявні у ній докази, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду у межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Так, статтею 213 ЦПК є встановленим,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції встановив, що наказом
начальника Головного управління
ветеринарної медицини в Луганській
області від 08.10.2013 року №73-к позивачу
було оголошено догану за неналежне
виконання посадових обов'язків та
неналежну організацію роботи
підпорядкованих установ. При цьому суд
визнав, що зі змісту наказу №73-к від
08.10.2013 року вбачається, що підставою для
застосування до позивача
дисциплінарного стягнення є п.2 Рішення
засідання колегії ГУ ветеринарної
медицини в Луганській області №3 від
04.10.2013 року (а.с. 12), яким запропоновано
начальнику Головного управління в
Луганській області «розглянути
питання щодо негайного прийняття мір
дисциплінарного впливу до начальника
Луганської міської лікарні державної
ветеринарної медицини ОСОБА_1» Проте,
ні в рішенні засідання колегії, ні в
наказі про застосування стягнення не
вказується суть дисциплінарних
проступків позивача, якщо такі мали
місце та час їх скоєння, що має суттєве
значення для вирішення питання про
обґрунтованість накладеного на
позивача стягнення. За таких обставин
суд дійшов до висновків про те, що
оспорюваний наказ не відповідає
вимогам закону і тому повинен бути
скасованим.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції, адже
до них він дійшов із належним
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, адже
при розгляді справ, пов'язаних із
вжиттям заходів дисциплінарного
стягнення за порушення трудової
дисципліни предметом дослідження є те -
у чому саме конкретно проявилось
порушення, що стало підставою для
накладення дисциплінарного стягнення,
чи могло таке порушення бути підставою
для накладення дисциплінарного
стягнення, чи були належним чином
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147(1),
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при накладенні
стягнення ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок,
і попередня робота працівника. Між тим,
зі змісту самого оскаржуваного наказу
№73к від 08.10.2013 року не вбачається яке
саме порушення трудових обов'язків
позивача стало підставою для
оголошення йому догани, зі змісту
оскарженого наказу не можна зрозуміти
чи не закінчився встановлений для
застосування дисциплінарного
покарання строк, чи не застосовувалось
вже за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи було враховано при
накладенні стягнення ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяна ним
шкода, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередня робота
працівника, а отже зазначений наказ є
виданим із порушенням закону, він не
відповідає вимогам до процедури
визначеної трудовим законодавством
застосування дисциплінарних санкцій,
що підтверджує висновки суду першої
інстанції.

Доводи апеляції про те, що у наказі є
вказаним на те, що догану оголошено
саме за «неналежне виконання посадових
обов'язків та неналежну організацію
роботи підпорядкованих установ» не
може бути визнаним за достатнє
обґрунтування застосування
дисциплінарного стягнення. Наявність
певної деталізації у іншому
нормативному акті , а саме у рішенні
засідання колегії від 03.04.2010 року само
по собі не виправляє недоліків
оскаржуваного наказу, що є
немотивованим та у якому є відсутньою
мотивація та конкретизація причин
вжиття дисциплінарного покарання. Між
тим, догана є дисциплінарним заходом
особистого немайнового характеру, що
полягає у негативній оцінці і
засудженні саме певної поведінки
працівника з метою спонукати
працівника надалі належно виконувати
свої трудові обов'язки. Підставою
застосування догани є вчинення
працівником саме певного
протиправного винного діяння (дії чи
бездіяльності), яке визнається
дисциплінарним проступком та описання
якого повинно було знайти своє
відображення у наказі про вжиття
заходів дисциплінарного стягнення, при
цьому при визначенні діяння працівника
як дисциплінарного проступку
необхідно встановити наявність у
вчиненні цього діяння вини працівника,
під якою розуміється певне психічне
ставлення особи до своїх протиправних
дій і їх шкідливих наслідків, вина тут
може виступати як умисел чи
необережність. У оскарженому ж наказі
не вказано про яке саме неналежне
виконання посадових обов'язків та
неналежну організацію роботи
підпорядкованих установ тут йдеться
(а.с. 12).

Щодо доводів апеляції про помилковість
висновків суду першої інстанції щодо
відсутності письмових пояснень
Тімченка, то у матеріалах справи дійсно
є наявними «пояснення» Тімченка, що
надавались ним стосовно проекту
рішення колегії (а.с. 91), тобто вимоги ч. 1
ст. 149 КЗпП України про те, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення відповідачем були
дотримані і висновки суду першої
інстанції з цього приводу є
помилковими -проте ця обставина сама по
собі не спростовує інших висновків
суду, що ґрунтуються на змісті
оскаржуваного наказу, який не
відповідає вимогам до нього, є
немотивованим та необґрунтованим, а
відповідно до правил частини 2 статті 308
ЦПК не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань. Вирішуючи ж
спір, що виник між сторонами, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи
сторін та дав їм належну правову
оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Інші висновки суду є
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами. Отже, на підставі
вище викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального та
процесуального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
також правильно витлумачив ці норми.
Висновки суду першої інстанції про те,
що відповідачем не було конкретизовано
суть та зміст дисциплінарних
проступків, місто та час їх скоєння є
вірними, вони ґрунтуються на
обставинах, що були встановлені у
судовому засіданні на підставі наданих
сторонами доказах, у відповідності із
нормами матеріального і
процесуального законодавства, підстав
для скасування рішення суду у межах
доводів апеляційної скарги немає. Отже,
відповідно до правил ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Головного
управління ветеринарної медицини в
Луганській області відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 15 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:________________
Судді:________________________