РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Львівської міської ради, треті особи
Четверта Львівська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_5 про
визнання права власності в порядку
спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до відповідача Львівської
міської ради, який в установленому
порядку уточнила, та в кінцевому,
просить ухвалити рішення, яким визнати
за нею в порядку спадкування за законом
після смерті чоловіка ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
3/5 ідеальних частин житлового будинку
АДРЕСА_1 що становлять 60 % від всього
будинку, а саме на приміщення: 2-1/9,4 кв.м.
(коридор), 2-2/35,7 кв.м. (житлова), 2-3/23,9 кв.м.
(житлова), 2-4/3,7 кв.м. (підсобне), 2-5/5,7 кв.м.
(санвузол), 2-6/9,9 кв.м. (тамбур), 2-7/ 11,7 кв.м.
(коридор), 2-8/11,5 кв.м. (кухня), 2-9/12 кв.м.
(житлова), 2-10/27,4 кв.м. (житлова), гараж
літ. Д, сарай літ. Г, гараж літ. Е, які
відображені в технічному паспорті.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вона є
спадкоємцем першої черги за законом
свого чоловіка ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 Окрім неї, спадкоємцями
майна померлого є також її діти -
ОСОБА_7, та ОСОБА_8, однак вони від
спадщини відмовились в її користь. За
життя спадкодавець став власником 60 %
або 3/5 ідеальних частин двоповерхового
будинку, що розташований на АДРЕСА_1, і
після цього, разом з іншими
співвласниками, провів самовільне
розширення будинку з прибудовою
мансарди. 11.04.2012р. Інспекцією ДАБК у
Львівській області було зареєстровано
декларацію про готовність об'єкта в
експлуатацію, після чого будинок було
прийнято в експлуатацію, а 09.07.2012р.
розпорядженням ЛРА ЛМР № 293 було
затверджено висновок міжвідомчої
комісії про затвердження висновку ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО» про визначення
ідеальних часток між співвласниками
даного будинку згідно з поданими
технічними документами, а також
зобов'язано співвласників, серед яких
був спадкодавець, внести зміни в
технічну документацію та отримати
свідоцтво про право власності на
будинок. Однак, у зв'язку з раптовою
смертю ОСОБА_6, яка мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_1, останній не зміг отримати
згаданого вище свідоцтва про право
власності. Після смерті чоловіка, як
єдиний спадкоємець першої черги за
законом звернулась до нотаріальної
контори, отримала свідоцтво про право
на спадщину за законом на те майно, на
яке були всі необхідні документи,
однак, у видачі свідоцтва про право на
спадщину на 3/5 частки спірного будинку
було відмовлено з підстав відсутності
правовстановлюючих документів на це
майно. Оскільки така відмова створює їй
перешкоди в оформлені права на
спадщину, вимушена визнати це право в
судовому порядку, з приводу чого
звернулась до суду із згаданим позовом.

В судовому засіданні представник
позивача згідно договору про надання
правової допомоги від 03.02.2014р. та ордеру
серії ЛВ № 007954 - адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала, дала пояснення,
аналогічні вищенаведеним та просить
позов задовольнити.

Представник відповідача згідно
належної довіреності від 06.09.2013р.
ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову
заперечив. Визнає право позивача на
спадщину, в тому числі на 3/5 частки
житлового будинку, однак позов вважає
передчасним, а обраний стороною
позивача спосіб захисту майнових прав -
невірним. Має місце самочинне
будівництво, а тому позивачі вправі
лише визнати права забудовника, а не
право власності. Тому, вважає позов не
обґрунтованим та просить в його
задоволенні відмовити.

Представник третьої особи - 4 ЛДНК, а
також третя особа ОСОБА_5, яка являється
іншим співвласником будинку, в судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином. Обоє скерували до суду
заяву про розгляд справи у їх
відсутності. Перший у вирішенні спору
покладається на розсуд суду, друга
позовні вимоги підтримує та просить їх
задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
матеріали інвентаризаційної справи на
будинок АДРЕСА_1, матеріали спадкової
справи № 441/2012, заведеної після смерті
ОСОБА_6, оцінивши в сукупності зібрані
докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення виходячи
з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_6 за життя набув у власність
частку житлового будинку АДРЕСА_1, що
стверджується копією свідоцтва про
право на спадщину за законом від
16.03.1988р. (а.с.7). Будинок на той час
складався з чотирьох кімнат жилою
площею 66,70 кв.м. та однієї кухні і до
нього відносилось шлаковий сарай літ.
Б, цегляний сарай літ. Г, цегляний гараж
літ. Д, металеві ворота та хвіртка,
сітчата огорожа, асфальтова відмостка.

Після проведення самочинного
будівництва співвласниками житлового
будинку, якими являються ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 було подано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації,
загальна площа якого становить 298,4 кв.м.
з господарськими будівлями - гаражі
літ. «Є» та літ. «Е» (а.с.86-88). 11.04.2012р. така
декларація була зареєстрована в
Інспекції Держархбудконтролю у
Львівській області, а закінчений
будівництвом об'єкт було вирішено
вважати готовим до експлуатації.
Відповідно до п. 2 цієї декларації,
початок будівництва здійснено у квітні
2002р., закінчення будівництва - травень
2004р.

Згідно висновку про визначення
реальних часток в будинку між
співвласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від
23.04.2012р. (а.с.13), який видано за спільною,
нотаріально засвідченою заявою
співвласників від 23.04.2012р. (а.с.85
інвентаризаційної справи) на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
16.03.1988р. (а.с.7); свідоцтва про право на
спадщину від 17.10.2008р. (а.с.81
інвентаризаційної справи) та інших
документів, приміщення, які займає
перший співвласник становлять 60 % від
всього будинку або 3/5 ідеальних частки,
а приміщення, які займає другий
співвласник - 40 % або 2/5 ідеальних частки
від всього будинку. Такий висновок було
затверджено міжвідомчою комісією ЛРА
ЛМР, і в подальшому, висновок
міжвідомчої комісії було затверджено
Розпорядженням ЛРА МЛР від 09.07.2012р. № 293
та одночасно, цим розпорядженням було
зобов'язано співвласників внести зміни
в технічну документацію та оформити у
встановленому законом порядку
свідоцтво про право власності на
спірний будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, в
редакції, яка була чинна на момент
завершення будівництва, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Також, п. 3.4.1 Методичних рекомендацій з
питань технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
05.09.2003 № 146, зазначено, що до
самовільного відноситься будівництво
будинків та господарських будівель,
реконструкція та капітальний ремонт,
прибудови, надбудови, здійснені без
одержаного дозволу місцевих органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування, розробленої та
затвердженої в установленому порядку
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт, наданого
органами архітектурно-будівельного
контролю.

За загальним правилом, визначеним в ч. 2
ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Однак, як виняток з
загального правила, нормами п. 9
Прикінцевих положень Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», передбачена можливість
узаконення певних самовільно
збудованих приміщень шляхом прийняття
їх в експлуатацію до яких, серед інших
відносяться індивідуальні (садибні)
житлові будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі і
споруди, прибудови до них, збудовані у
період з 05.08.1992р. до 12.03.2011р. Такі норми
закону узгоджуються з положеннями ч. 2
ст. 331 ЦК України, відповідно до якої,
право власності на новостворене майно
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо договором
або законом передбачено прийняття
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Процедура та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків I та II категорій складності,
збудованих до 31.12.2009 без дозволу на
виконання будівельних робіт, заяви про
прийняття в експлуатацію яких подано
до 31.12.2012, а також механізм проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж
встановлена нормами Порядку прийняття
в експлуатацію індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, громадських будинків I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
24.06.2011 № 91, який був чинний на момент
подачі декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. 3.1. цього Порядку,
прийняття в експлуатацію об'єктів
здійснюється безоплатно Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними органами
за результатами технічного обстеження
їх будівельних конструкцій та
інженерних мереж та за наявності
документа, що посвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою, на якій розміщений об'єкт,
шляхом реєстрації поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Датою прийняття в
експлуатацію об'єкта є дата реєстрації
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації - п. 3.10 Порядку.

Таким чином, за результатами
проходження процедури прийняття до
експлуатації побудованого без дозволу
об'єкта оформляється право власності
такого об'єкта, і оскільки в матеріалах
справи наявна зареєстрована
декларація про готовність об'єкта в
експлуатацію, слід вважати
встановленим, що таке будівництво є
завершеним.

Представник відповідача вірно вказує,
що визнання права власності в порядку
спадкування на недобудований будинок є
неможливим, і в такому випадку, до
спадкоємців переходять майнові права
забудовника, про що йдеться у п. 8
Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р.
«Про судову практику у справах про
спадкування» та п. 3.2 Інформаційного
листа ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від
16.05.2013р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування».
Однак в цих роз'ясненнях також прямо
вказано, що будівництво є незавершеним
за умови наявності акта відведення
земельної ділянки під забудову,
дозволів на забудову, якщо будинок не
було введено в експлуатацію. У справі,
яка слухається, об'єкт будівництва хоч
і був первинно самочинним, однак в
подальшому є узаконеним шляхом
прийняття його в експлуатацію.
Оскільки наслідки прийняття в
експлуатацію законодавець однаково
тлумачить як самочинного, так і до не
самочинного будівництва, слід вважати
встановленим, що після прийняття як
першого, так і другого до експлуатації,
будівництво законом вважається
завершеним. В свою чергу, виходячи зі
змісту згаданих вище роз'яснень,
майнові права забудовника, які входять
до складу спадщини існують лише до
завершення будівництва, і оскільки
будівництво завершилось, майнові права
забудовниками припинились. Відповідно,
перейти до спадкоємців, тобто до
позивача вони не можуть, і як наслідок,
не можуть бути об'єктом судового
захисту. На переконання суду,
представник відповідача помилково
вважає, що позивачем невірно обраний
спосіб захисту спадкових прав, такий
спосіб захисту обраний вірно.

Одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів, у відповідності до
вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання
права, в тому числі визнання права
власності, що вірно обрав позивач.

Визнання права в цивільному
законодавстві - це спосіб захисту, який
застосовується у випадку спору між
суб'єктами цивільного права з приводу
наявності чи відсутності
правовідносин між сторонами і
відповідно наявності чи відсутності
цивільного права та цивільного
обов'язку. Однак, слід зазначити, що в
силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України,
цей спосіб захисту може
застосовуватись не тільки за наявності
спору, але й при невизначеності
правового стану майна. Такий спосіб
захисту здійснюється на підставі
пред'явлення позову про визнання права
власності, який може поєднувати не
тільки правову вимогу визначення
наявності чи відсутності
правовідносин, а ще й вимогу про
наявності чи відсутності цивільних
прав та обов'язків щодо майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкування є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла, до інших осіб.

За правилами ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Системно-правовий аналіз ст. ст. 16, 1216,
1218 ЦК України дає підстави для
висновку, що до складу спадкової маси
входять сукупність прав та обов'язків,
носієм яких був спадкодавець і які
переходять до його спадкоємців після
відкриття спадщини. За загальним
правилом, до складу спадщини
переходять усі права та обов'язки
спадкодавця. Коло прав та обов'язків
спадкодавця визначається на час
відкриття спадщини, яким згідно ч. 2 ст.
1220 ЦК України є день смерті особи або
день, з якого вона оголошується
померлою, і при цьому, зазначені права
та обов'язки переходять до спадкоємців
такої особи незалежно від того, чи вони
були набуті спадкодавцем до або після
настання смерті, головне, щоб вони
існували до моменту відкриття
спадщини.

Як вбачається з копії свідоцтва про
смерть (а.с.4 спадкової справи), ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а його спадкоємцями,
згідно матеріалів спадкової справи є
позивач та діти померлого - ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 Від позивача до нотаріальної
контори надійшла заява про прийняття
спадщини від 28.08.2012р. (а.с.2 спадкової
справи), в той час як від дітей
спадкодавця надійшла спільна заява про
відмову від спадщини на користь
позивача (а.с.3 спадкової справи). Тобто,
остання є єдиним спадкоємцем майна
спадкодавця.

У справі яка розглядається, об'єктом
судового захисту, є майнове право
спадкодавця, яке входить до складу
спадщини, і яке слід розцінювати не як
майнове право забудовника, а як
обмежене речове право, за яким власник
цього права наділений деякими, але не
всіма правами власника майна, і яке
свідчить про правомочність його
власника отримати право власності на
нерухоме майно у майбутньому.

Згідно згаданого вище розпорядження
від 09.07.2012р., пунктом 2 співвласників
було зобов'язано внести зміни в
технічну документацію та оформити у
встановленому порядку свідоцтво про
право власності у відповідних частках
які вказані в цьому розпорядженні.
Тобто, з припиненням у ОСОБА_6 майнових
прав забудовника, останній був
наділений правомочністю отримати
нерухоме майно у власність, і така
правомочність повинна входити до
складу спадкової маси.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови
№ 7 від 30.05.2008р. роз'яснив, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

В мотивах позову, а також в матеріалах
справи (а.с.60) наявна інформації 4 ЛДНК
про звернення позивача до нотаріальної
контори з заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину та неможливість
задоволення такої заяви через
відсутність правовстановлюючих
документів, що наділяє позивача правом
на звернення до суду з вимогою про
визнання права власності.

Оскільки спосіб захисту такого права
позивачем вибрано вірно, а позиція
відповідача до уваги взятою бути не
може, суд приходить до висновку, що таке
право позивача слід захистити в
судовому порядку, тобто знаходить
позов підставним та ухвалює рішення
про його задоволення.

При цьому, суд не ставить під сумнів
розмір частки, яка належала
спадкодавцю, і на яку слід визнати
право власності за позивачем, оскільки
ідеальна частка співвласника та
спадкодавця ОСОБА_6, що становить 60 % або
3/5 частин житлового будинку
затверджена згаданим вище
розпорядженням ЛРА ЛМР, та іншим
співвласником не оспорюється, про що
свідчить її заява про підтримання та
визнання позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.
ст. 8, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст.
3, 11, 15, 16, 319, 321, 1216, 1218 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 3/5
ідеальних частин житлового будинку
АДРЕСА_1, що становлять 60 % від всього
будинку, а саме на приміщення: 2-1/9,4 кв.м.
(коридор), 2-2/35,7 кв.м. (житлова), 2-3/23,9 кв.м.
(житлова), 2-4/3,7 кв.м. (підсобне), 2-5/5,7 кв.м.
(санвузол), 2-6/9,9 кв.м. (тамбур), 2-7/ 11,7 кв.м.
(коридор), 2-8/11,5 кв.м. (кухня), 2-9/12 кв.м.
(житлова), 2-10/27,4 кв.м. (житлова), гараж
літ. Д, сарай літ. Г, гараж літ. Е, які
відображені в технічному паспорті.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст.ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.