ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/896/14-ц
Провадження № 2/362/938/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі: головуючого - судді Корнієнка
С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом
про невиконання відповідачем взятих на
себе за борговою розпискою від 24.11.2012
року зобов'язань, та вимогою про
стягнення з останнього на його користь
грошового боргу у розмірі 12726 грн., пені
у розмірі 2211,91 грн., 474,87 грн. - 3% річних,
88,72 грн. інфляційного збільшення, а
всього 15501,50 грн. та 243,60 грн. судового
збору.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач, будучи належно
повідомленим, до суду не з'явився,
причини неявки не повідомив,
заперечень щодо позову не надіслав.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 та
ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, та повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, які мають значення для
вирішення справи. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

У відповідності до положень ст.ст. 526, 530,
611, 612 ЦК України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
закону, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не пропустив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором.

Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язків до виконання
сторонами.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Суд також враховує положення ст.ст. 610
та 625 ЦК України, відповідно до яких
порушенням зобов'язання є його
невиконання, боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Крім того, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України, за договором позики, одна
сторона передає у власність другій
стороні грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів, або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК
України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, 24
листопада 2012 року позивач надав, а
відповідач отримав, грошові кошти у
сумі 12726 грн., які зобов'язався
повернути до 28 листопада 2012 року, про що
було складено розписку за підписом
останнього.

Тобто факт укладення між сторонами
договору позики підтверджується
розпискою позичальника, розмір
процентів за якою не встановлений.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК
України, позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відсутність заперечень щодо вимог
позову з боку відповідача, на думку
суду, підтверджує отримання ним
грошових коштів від позикодавця та
свідчить про відсутність повернення
їх останньому у визначений розпискою
строк.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що у встановлений
договором позики строк, відповідач
взяті на себе зобов'язання щодо
повернення взятих у борг грошових
коштів не виконав.

Враховуючи, що у судовому засіданні на
підставі зібраних у справі доказів
встановлено, що відповідач не виконав
взятих на себе зобов'язань за укладеним
із позивачем договором позики, взяті у
борг кошти не повернув, суд дійшов
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
та стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики, що
складається із 12726 грн. суми боргу, 2211,91
грн. - пені, 474,87 грн. - 3% річних, 88,72 грн.
інфляційного збільшення, а всього 15501,50
грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають
задоволенню, то, відповідно до ч. 1 ст. 88
ЦПК України, стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61,
88, 209, 212-215, 223, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 526,
625, 1046-1051 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15501
грн. 50 коп. боргу за договором позики та
243 грн. 60 коп. судових витрат, а всього
15745 (п'ятнадцять тисяч сімсот сорок
п'ять) грн. 10 коп.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.