Провадження № 2/638/878/14
01.04.2014 Дзержинський районний суд м.
в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.
при секретарі Шептуха В.М.
з участю судового розпорядника
з участю позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним,
визнання права власності на 1/4 частину
квартири в порядку спадкування,-
В жовтні 2013 року позивач
звернулася до Дзержинського районного
суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним,
визнання права власності на 1/4 частину
квартири в порядку спадкування, в якому
просить суд Визнати договір дарування
1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладений
06.08.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5- недійсним. Визнати за позивачем
право власності на 1/4 частку в порядку
спадкування, що належала її матері -
ОСОБА_4, на праві власності в квартирі
Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
зазначивши, що не заперечує проти
ухвалення заочного рішення суду.
Відповідач в судове засідання не
з'явився про час і місце судового
засідання повідомлений належним чином
та своєчасно, про що свідчить поштові
документи та матеріали справи, причину
неявки суду не повідомив, заперечень
проти позову не надавав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням статті 224 ЦПК
Суд, дослідивши доводи представника
позивача та оцінивши докази,
представлені в матеріалах справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.
Мати позивача - ОСОБА_4, 1923 року
народження та рідний брат позивача -
ОСОБА_3, 1946 року народження проживали
разом у трикімнатній квартирі за
адресою АДРЕСА_1. Зазначена квартира
належала матері та брату позивача на
праві спільної сумісної власності,
приватизована згідно з Законом України
„Про приватизацію державного
житлового фонду", про що свідчить
свідоцтво про право власності на житло
від 24 вересня 1997 року № 860.
В 2000 році мати позивача важко
захворіла - у неї була виявлена пухлина
головного мозку, хвороба прогресувала,
вона втрачала здатність усвідомлювати
свої дії і керувати ними, потребувала
не тільки лікування, але й цілодобового
догляду, оскільки хвороба
супроводжувалась нестерпним головним
болем. Відповідач завжди чинив на неї
психологічний тиск, який вона не могла
витримати. Також відповідач
неодноразово, в брутальній формі
вимагав, аби вона подарувала йому
належну їй частку квартири.
За десять діб до смерті мати позивача
повідомила про те, що під тиском
відповідача по справі, 06 серпня 2011 року
був укладений договір про передачу
безоплатно у власність 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1, тобто подарувала
відповідачу - ОСОБА_3 свою частку
квартири, що належала їй на праві
приватної власності.
Позивач вважає, що ОСОБА_3 скористався
психологічним станом матері, яка
знаходилась під впливом знеболюючих і
заспокійливих ліків, адже варто
врахувати той факт, що цей договір був
укладений за 4 місяці до її смерті, коли
вона вже була тяжко хвора і не могла
адекватно сприймати все, що робилося
навколо неї і з нею.
Відповідно до частини 1 статті 231 ЦК
України правочин, вчинений особою
проти її справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психологічного тиску з боку другої
сторони або збоку іншої особи,
визнається судом недійсним.
Верховний Суд України в п.21 Постанови
Пленуму „Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання право
чинів недійсними" № 9 від 6.11.2009 р.
зазначає, що при вирішенні спорів про
визнання недійсним право чину,
вчиненого особою під впливом
насильства (ст. 231 ЦК України), необхідно
враховувати, що насильство може
виражатися в незаконних, однак
необов'язково злочинних діях.
Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК
України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини,
може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором
такого право чину. Згідно з п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України тяжкими обставинами може бути
тяжка хвороба особи.
Відповідно до частини 3 статті 258 ЦК
України позовна давність у 5 років
застосовується до вимог про визнання
недійсними правочинів, вчинених під
впливом насильства чи омани.
Відповідно до статті 1261 ЦК України
право на спадкування мають діти
спадкодавця, тобто в даному випадку
брат позивача ОСОБА_3 та позивач -
ОСОБА_2 (перша черга спадкування).
Відповідно до вимог частини 1 статті 1267
ЦК України частка кожного у спадщині
має складати по 1/4 частки спірної
частки квартири, тобто тієї частки, що
Відповідно до вимог частини 3 статті 10
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Згідно з положеннями частини 1 статті 57
ЦПК України, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 58
ЦПК України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
Положеннями частини 1 статті60 ЦПК
України встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на
законність та обґрунтованість
позовних вимог, які підлягають
задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 225,258,1233, 1267 ЦК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним,
визнання права власності на 1/4 частину
квартири в порядку спадкування -
Визнати договір дарування 1/2
частки квартири АДРЕСА_1, укладений
06.08.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/4 частку в порядку спадкування, що
належала її матері - ОСОБА_4, на праві
власності в квартирі АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Дзержинський районний суд м.
Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: