Справа № 454/1994/13
Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/605/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 57
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і
Крайник Н.П.,

при секретарі Данилик
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 16 жовтня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4
до Жвирківської селищної ради про
визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Жвирківської
селищної ради,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 16 жовтня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4
до Жвирківської селищної ради про
визнання недійсним та скасування
рішення Виконавчого комітету
Жвирківської селищної ради -
відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення яким
задовольнити їх позов в повному обсязі,
визнати недійсним та скасувати рішення
Виконавчого комітету Жвирківської
селищної ради Сокальського району
Львівської області від 29.08.2007р. № 171
«Про затвердження протоколу органу
опіки і піклування», яким надано дозвіл
гр.ОСОБА_5 від імені неповнолітніх
дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 на укладення
договору застави належної їм частки
квартири АДРЕСА_1. Вважають, що судом не
в повній мірі проаналізовано
матеріальне та процесуальне
законодавство, що призвело до
винесення незаконного та
необгрунтованого рішення. Судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи та
допущено невідповідність висновків
суду обставинам справи. Звертає увагу,
що виносячи оскаржуване рішення
виконком Жвирківської ради повинен був
переконатись в належності у їх батька
іншого майна, яке в подальшому могло б
задовольнити їхні майнові інтереси,
про що мало обов'язково бути зазначено
в рішенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає із
наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 зверталися із письмовими
заявами на ім"я голови Жвирківської
селищної ради, в яких просили
надати дозвіл на оформлення застави
квартири АДРЕСА_1 та зобов"язувались в
разі виникнення необхідності
забезпечити неповнолітніх дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідною частиною в
іншому майні.

З оглянутого протоколу №13 засідання
органу опіки та піклування при
Жвирківській селищній раді
вбачається, що розглядалась заява
ОСОБА_5 про надання йому дозволу на
оформлення договору застави квартири
АДРЕСА_1 від імені неповнолітніх дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2.

На засіданні органу опіки та
піклування заслухали ОСОБА_5, який
доповів, що має можливість забезпечити
виконання умов договору застави
належної їм квартири для оформлення
кредиту, оскільки сім"я має стабільні
доходи та вирішили рекомендувати
виконкому Жвирківської селищної ради
винести рішення про дозвіл ОСОБА_5 на
укладення у встановленому законом
порядку від імені неповнолітніх дітей:
ОСОБА_3, 1990р.н. та ОСОБА_4, 1993р.н. договір
застави належної їм частки квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Жвирківської селищної ради №171 від
29.09.2007 року «Про затвердження протоколу
органу опіки та піклування» дозволено
ОСОБА_5 укласти у встановленому законом
порядку від імені неповнолітніх дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 договір застави належної
їм частки квартири АДРЕСА_1. Зобов"язано
ОСОБА_5 в разі необхідності забезпечити
неповнолітніх дітей відповідною
частиною в іншому майні.

Відповідно до протоколу Виконавчого
комітету Жвирківської селищної ради
№08 від 29.08.2007 року встановлено, що на
засіданні Виконавчого комітету
селищної ради вирішувалось питання про
затвердження протоколу органу опіки та
піклування по якому прийнято рішення
№171.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
недійсним рішення Виконавчого
комітету Жвирківської селищної ради
Сокальський районний суд Львівської
області виходив з того, що згідно заяв
наданих голові Жвирківської селищної
ради ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов"язувались
забезпечити своїх, ще тоді
неповнолітніх дітей, відповідною
частиною в іншому майні. Виконавчий
комітет Жвирківської селищної ради при
винесенні рішення №171 від 29.08.2007 року
«Про затвердження протоколу органу
опіки та піклування», яким надано
дозвіл ОСОБА_5 укласти в установленому
законом порядку від імені
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
договір застави належної їм квартири
АДРЕСА_1 в межах чинного законодавства
та не порушуючи інтересів
неповнолітніх дітей.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до делегованих повноважень виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належить, зокрема вирішення у
встановленому законодавством порядку
питань опіки і піклування.

На підставі ч.6 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради в межах своїх
повноважень приймає рішення. Рішення
виконавчого комітету приймаються на
його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконавчого
комітету і підписуються сільським,
селищним, міським головою, головою
районної у місті ради.

Відповідно до ст. 177 СК України (в
редакції станом на 16.01.2007р.) батьки
управляють майном, належним малолітній
дитині, без спеціального на те
повноваження. Батьки зобов'язані дбати
про збереження та використання майна
дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно
визначити свої потреби та інтереси,
батьки здійснюють управління її
майном, враховуючи такі потреби та
інтереси.

Якщо малолітня дитина може
самостійно визначити свої потреби та
інтереси, батьки здійснюють управління
її майном, враховуючи такі потреби та
інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири; видавати письмові
зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини.

Дозвіл органу опіки та піклування на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини надається в разі
гарантування збереження її права на
житло.

При вчиненні одним із батьків
правочинів щодо майна малолітньої
дитини вважається, що він діє за згодою
другого з батьків. Другий з батьків має
право звернутися до суду з вимогою про
визнання правочину недійсним як
укладеного без його згоди, якщо цей
правочин виходить за межі дрібного
побутового.

Статтею 17 Закону України "Про охорону
дитинства» (в редакції станом на
01.01.2006р.) визначено, що батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Статтею 12 Закону України "Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей" (в
редакції від 02.06.2005р.) встановлено, для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

З врахуванням вищенаведеного, судом
вірно встановлено, що Виконавчим
комітетом Жвирківської селищної ради
при винесенні рішення №171 від 29.08.2007
року "Про затвердження протоколу
органу опіки та піклування", яким
надано дозвіл ОСОБА_5 укласти в
установленому законом порядку віл
імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
договір застави належної їм квартири
АДРЕСА_1 в межах чинного законодавства
та не порушив інтересів неповнолітніх
дітей.

Таким чином, колегія суддів вважає
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим, ухваленим з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги такими, що жодним
чином не спростовують висновків суду,
та не є підставою для скасування
судового рішення.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне і
справедливе по суті рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 16 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили

Головуючий:
О.Я.Мельничук

Судді:
Н.П.Крайник

Н.М.Курій