Справа № 461/430/14
Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/2316/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:79
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 20 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою задоволено
подання державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області (в подальшому -
«ДВС») та тимчасово обмежено у праві
виїзду за межі України ОСОБА_3 - без
вилучення паспортного документу - до
сплати ним заборгованості у розмірі 7
191 693 грн. 81 коп. та судових витрат у
розмірі 1 820 грн., а всього - 7 193 513 грн.
81 коп., по виконавчому провадженню ВП №
34453714, яке перебуває на виконанні у ДВС.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_3

Апелянт просить ухвалу скасувати та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні вище згаданого подання
ДВС, покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, та на порушення
норм процесуального права.

Вважає, що висновок суду про те, що він
ухиляється від виконання зобов'язань,
які покладені на нього судовим
рішенням, не відповідає фактичним
обставинам справи, а відтак вважає, що
відсутні правові підстави для
задоволення подання державного
виконавця.

Апелянт і ДВС, будучи своєчасно
належним чином повідомленими про час і
місце апеляційного розгляду справи
(а.с. 15, 16), в судове засідання не
з'явилися і про причини своєї неявки
суд не повідомили, що (у відповідності
до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В силу статті 13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено
вичерпний перелік підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, зокрема,
коли громадянин України ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України „Про виконавче
провадження ".

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного
Закону державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до статті 2
протоколу № 4 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікованого Законом України від 11
вересня 1997 року) та статті 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» в демократичному
суспільстві заходи щодо обмеження
свободи пересування повинні бути
достатньо виправдані суспільними
інтересами.

Відтак, дотримання судами
процесуального законодавства при
ухваленні судових рішень з питань, що
пов'язані з обмеженням конституційних
прав і свобод громадян, зокрема - щодо
обмеження їх у праві виїзду за межі
України, є визначальним з огляду на
дотримання законних прав людини і
громадянина.

Як вбачається з вище наведеного,
законодавством встановлено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а при ухиленні боржника
від їх виконання. Право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України „Про виконавче провадження",
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України
встановлено, що суд негайно розглядає
подання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України - без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Тобто, стаття 377-1 ЦПК України
імперативно вказує на те, що розгляд
вище згаданого подання відбувається за
участю державного виконавця і не
містить положень про те, що неявка в
судове засідання державного виконавця
не є перешкодою для вирішення питання
про обмеження виїзду боржника за межі
України.

Як вбачається з вище наведеного, саме
державний виконавець зобов'язаний
довести суду з наданням відповідних
матеріалів виконавчого провадження
необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

В той же час, як вбачається з матеріалів
справи, державний виконавець в судове
засідання по справі взагалі не
викликався і матеріали виконавчого
провадження судом не оглядалися, а
відтак висновок суду про те, що ОСОБА_3
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
зроблено за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та за недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

В порядку досудової підготовки
апеляційного розгляду справи судом
було витребувано з ДВС фотокопію
виконавчого провадження ВП № 34453714 про
стягнення з ОСОБА_4 заборгованості (а.с.
17-37).

В той же час, матеріали виконавчого
провадження не містять будь-яких
доказів, які можна було б визнати
належними і допустимими, про те, що
ОСОБА_4 взагалі відомо про це виконавче
провадження, а тим більше - доказів, які
б свідчили про його ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням суду, а також обов'язків,
які визначені для боржника ч. 6 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження».

За вище наведених обставин оскаржувана
ухвала, висновки якої не відповідають
фактичним обставинам справи, підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали - про відмову ДВС у задоволенні
подання щодо тимчасового обмеження
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України
за недоведеністю фактів його умисного
ухилення від виконання зобов'язань, які
було покладено на нього рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п.2, 314 ч.1
п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 20 січня 2014 року скасувати і
постановити нову, якою відмовити
державному виконавцю Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області у задоволенні
подання щодо тимчасового обмеження
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвала в касаційному порядку
оскарженню не підлягає.

Суддя:

Судді: