Справа № 132/1695/13-ц Провадження №
22-ц/772/1100/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Павленко І. В.Категорія: 23
Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року м. Вінниця Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

при секретарі Агєєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою представника
позивача - ОСОБА_2

на рішення Калинівського районного
суду Вінницької області від 13 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до СВК
«Колос» с. Польова Калинівського
району Вінницької області, треті особи
- відділ Держземагентства у
Калинівському районі Вінницької
області, Реєстраційна служба
Калинівського районного управління
юстиції про визнання договору оренди
землі недійсним та повернення
земельної ділянки, -

встановила:

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до СВК «Колос», треті
особи: Відділ Держземагенства у
Калинівському районі Вінницької
області, Реєстраційна служба
Калинівського районного управління
юстиції, в якому просив визнати
недійсним договір оренди землі,
підписаний між ОСОБА_3 та СВК «Колос»,
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області від 22.10.2012 року за №05690,
витребувати у СВК «Колос» та повернути
у власність ОСОБА_3 земельну ділянку
№НОМЕР_1, кадастровий №05690,
розташовану на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області, площею 3,884 га, що
належить ОСОБА_3 згідно державного
акта серії ЯЛ №794879, зареєстрованого в
книзі державних актів №166 від 08.09.2004
року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
між сторонами у справі був підписаний
договір оренди належної ОСОБА_3
земельної ділянки, який є недійсним
оскільки сторонами не погоджено усі
істотні умови договору, передбачені ст.
15 Закону України «Про оренду землі»,
зокрема, щодо об'єкта оренди, а також
відсутні такі невід'ємні частини
договору, як план або схема земельної
ділянки, визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), чим
порушено її право. Оскільки відповідач
користується земельною ділянкою без
достатньої правової підстави, просив
витребувати її у СВК «Колос».

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 13 лютого 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
представник позивача ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та порушення норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про задоволення позову.

Особи, які беруть участь у справі,
повідомлені в установленому порядку
про дату, час і місце розгляду справи,
до суду не з'явилися, що відповідно до
статті 305 ЦПК України не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
посилання позивача та його
представника на відсутність таких
істотних умов договору оренди землі, як
план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), є безпідставними, оскільки
в матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі додані копія
державного акту на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянки, кадастровий план з
описом меж суміжних землевласників,
акт погодження меж землекористування
та акт приймання передачі об'єкта
оренди.

При цьому суд першої інстанції прийшов
до висновку про те, що наявність акту
виносу в натурі меж земельної ділянки,
яка надається в оренду є обов'язковою
тільки в разі, якщо земельна ділянка
виділяється окремо, натомість земельна
ділянка позивача обробляється і
використовується в єдиному масиві з
ділянками інших співвласників
земельних паїв і відповідно
унеможливлює визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості).

Проте з таким висновком суду першої
інстанції не можна погодитися, так як
його зроблено через неповне з'ясування
обставин справи, суд вважав
встановленими обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, які є недоведеними, а також
неправильно застосував норми
матеріального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№794879 є власником земельної ділянки
загальною площею 3,8838 га, яка
розташована на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області (а.с.9).

09 лютого 2011 року між ОСОБА_3 (з одного
боку) та СВК «Колос» (з іншого боку)
підписано договір оренди земельної
ділянки, який зареєстровано у відділі
Держкомзему у Калиновському районі
Вінницької області 22 листопада 2012 року
за №05690.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, пов'язані з орендою землі, а
тому регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі».

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом частини 2 статті 792 ЦК
України відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про оренду землі» (далі Закон)
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі на підставі частини 4 статті 15
Закону є план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Законом.

На порушення цієї норми Закону до
підписаного сторонами документу не
додано плану або схеми земельної
ділянки, акту визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), що
унеможливлює її ідентифікацію на
місцевості.

Разом з тим, інформація про об'єкт
оренди (місце розташування земельної
ділянки), як зазначено вище, є однією з
істотних умов договору оренди
земельної ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЗК України об'єктами
земельних відносин є землі в межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї).

Визначення земельної ділянки як
об'єкта права власності дається в ст. 79
ЗК України, згідно з якою земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Відтак земельна ділянка як об'єкт
оренди землі згідно з ст. 3 Закону
України «Про оренду землі» також має
відповідати вищевказаним вимогам,
тобто повинна мати установлені межі,
певне місце розташування й визначені
щодо неї права.

По справі встановлено, що у додатках до
договору оренди землі між ОСОБА_3 та СВК
«Колос» відсутні такі документи як
план або схема земельної ділянки, акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Натомість суд першої інстанції вважав
належним доказом визначення сторонами
об'єкту оренди акт погодження меж
землекористування (а.с. 46), складення
якого під час передачі землі в оренду
законом не передбачено, і який не
містить ні дати, ані підписів суміжних
землекористувачів, тобто місце
розташування земельної ділянки перед
укладенням договору оренди фактично не
визначалося.

В матеріалах справи також відсутні
належні і допустимі докази, які б
підтверджували передачу спірної
земельної ділянки в оренду в складі
єдиного масиву, без визначення меж
окремих земельних ділянок, проте з
визначенням меж єдиного масиву, а тому
відповідні висновки суду першої
інстанції не ґрунтуються на зібраних
по справі доказах.

Отже, підписаний сторонами документ не
містить усіх необхідних даних про
об'єкт оренди як одну з істотних умов
договору оренди землі.

Частиною другою ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" установлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1
- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорах оренди
землі хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі", зокрема умов
збереження стану об'єкта оренди, є
підставою для визнання недійсними
таких договорів оренди відповідно до ч.
2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Оскільки в спірному договорі оренди
землі відсутня така істотна умова
договору як об'єкт оренди (місце
розташування земельної ділянки), а до
договору не додано план або схема
земельної ділянки та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), які визначені законом як
істотні умови договору оренди землі, то
такі договори оренди підлягають
визнанню недійсними за правилами ч. 2
ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Саме до цього зводяться правові
висновки, що викладені в Постанові
Верховного Суду України від 17 липня 2012
року в справі №6-77цс12, яку суд
зобов'язаний враховувати при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України.

У справі, яка переглядається, суд
касаційної інстанції не врахував, що
спірні договори оренди землі не
відповідають вимогам ч. 1 ст. 15 Закону
України "Про оренду землі", і
безпідставно не застосував до спірних
правовідносин норми ч. 2 ст. 15 Закону
України "Про оренду землі", що призвело
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.

Отже, при розгляді справ даної
категорії підлягають з'ясуванню
обставини щодо: чи дійсно порушуються
права орендодавця у зв'язку з
відсутністю в договорі оренди умов,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», істотність цих умов, а
також у чому саме полягає порушення
законних прав орендодавця.

Як вбачається із змісту позовних вимог
і встановлених обставин, порушення
права орендодавця на володіння полягає
у незаконному користуванні земельною
ділянкою відповідачем, оскільки
фактично відбулася не передача
земельної ділянки, а
правовстановлюючих документів із
додатками.

Відсутність актів встановлення меж
земельної ділянки, схем розташування
земельної ділянки порушує право
позивача на інформацію про місце
розташування його земельної ділянки.

Суд першої інстанції на зазначені
положення закону та обставини справи
уваги не звернув, належної оцінки їм не
дав та ухвалив помилкове рішення через
неправильне застосування норм
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення й ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене вище, керуючись
ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 13 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди
землі, підписаний між ОСОБА_3 та СВК
«Колос», зареєстрований у відділі
Держкомзему у Калинівському районі
Вінницької області від 22.10.2012 року за
№05690.

Витребувати у СВК «Колос» та повернути
у власність ОСОБА_3 земельну ділянку
№НОМЕР_1, кадастровий №070000125,
розташовану на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області (за межами
населеного пункту), площею 3,8838 га, що
належить ОСОБА_3 згідно з державним
актом серії ЯЛ №794879, зареєстрованим в
книзі державних актів за №10 від
24.06.2010 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
/підпис/ Стадник І.М.

Судді:
/підпис/ Міхасішин І.В.

/підпис/ Голота Л.О.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду
Стадник І.М.