У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Лесько А.О., Луспеника Д.Д., Хопти
С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства
«АвтоЗАЗ», Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі,
третя особа - Територіальне управління
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Запорізькій області, про визнання
нещасного випадку пов'язаним з
виробництвом, про спонукання до
складання та видачі акта за формою Н-1
про нещасний випадок на виробництві та
за формою Н-5 за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 18 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 28 грудня 1979 року працював
провідним інженером у Запорізькому
науково-дослідному
конструкторсько-технологічному
інституті по машинах для підготовки
внесення у ґрунт мінеральних добрив
(НДІКТІМ).

04 листопада 1980 року на підставі листа №
237 від 03 листопада 1980 року начальника
Запорізької обласної газотехнічної
інспекції, від керівника інституту,
йому як позаштатному інженеру
Запорізької обласної газотехнічної
інспекції було видано завдання
обстежити Василівське управління
газового господарства.

04 листопада, з метою виконання
зазначеного завдання, він на власному
автомобілі "ВАЗ-2101", реєстраційний
номер НОМЕР_1, виїхав з міста Запоріжжя
до міста Василівка Запорізької
області.

Під час слідування, з вини водія ОСОБА_2,
який керував автомобілем КАЗ-608
реєстраційний номер НОМЕР_2 з
напівпричепом НОМЕР_3, що належав
Михайлівському районному об'єднанню
"Сільгосптехніка", на автошляху
Москва-Сімферополь о 10 годині 35 хвилин
трапилась дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої він отримав
тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Запорізького районного суду
Запорізької області від 20 січня
1981 року ОСОБА_2 був визнаний винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
215 КК УРСР.

05 листопада 1980 року комісією у складі
начальника Запорізької обласної
газотехнічної інспекції - Павлова В.К.,
головного механіка НДІКТІМ -
Несторенко Б.М., голови цехового
комітету профспілок НДІКТІМ - Паніна
О.І. був складений акт про нещасний
випадок, де зазначалось, що випадок,
який стався з ним як провідним
інженером ВГМЕ, вважати таким, що
пов'язаний з роботою. Акт був складений
без дотримання встановленої форми щодо
актів про нещасний випадок на
виробництві, але за участю
представників науково-дослідного
конструкторсько-технологічного
інституту по машинах для підготовки
внесення у ґрунт мінеральних добрив
(НДІКТІМ) та Запорізької обласної
газотехнічної інспекції, які визнали
та підтвердили факт нещасного випадку,
пов'язаного з роботою.

Згідно висновків судово-медичної
комісійної експертизи від 03 лютого
1988 року, після перенесеної 04
листопада 1980 року тяжкої травми він
визнаний інвалідом другої групи
безстроково.

На підставі рішень судів з 1985 року на
його користь стягувались кошти з
власника джерела підвищеної небезпеки,
де працював ОСОБА_2 Однак з 1985 року
вказана юридична особа постійно
реорганізовувались, ліквідовувались, а
у 2004 року взагалі припинила
виплачувати відшкодування.

Відповідно до діючого законодавства,
позивач звернувся до Запорізької
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань із заявою про взяття його
на облік та здійснення виплат, але у
задоволенні заяви йому було відмовлено
з причин того, що акт від 05 листопада 1980
року про нещасний випадок не
відповідає вимогам щодо його форми, а
також по причині, що випадок, який
стався з ним 04 листопада 1980 року, не
пов'язаний з виробництвом.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати
нещасний випадок, що стався з ним 04
листопада 1980 року, страховим і
пов'язаним з виробництвом; зобов'язати
ПАТ "АвтоЗАЗ" скласти акт спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався 04 листопада 1980 року, та скласти
акт про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від
14 листопада 2013 року позов
задоволено. Визнано нещасний випадок,
що стався 04 листопада 19870 року з ОСОБА_1,
страховим та пов'язаним з виробництвом.
Зобов'язано ПАТ "АвтоЗАЗ" скласти акт
спеціального розслідування нещасного
випадку, що стався 04 листопада 1980 року в
10 годині 35 хвилин у Науково-дослідному
конструкторсько-технологічному
інституті по машинам для підготовки
внесення в почву мінеральних добрив
(НДКТІМ), який на час складання входив
до складу ПАТ "АвтоЗАЗ", за формою Н-5.
Зобов'язано ПАТ "АвтоЗАЗ" скласти акт
про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 18 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про порушення норм
матеріального і процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення оскаржуваного судового
рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 18 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта