Справа № 527/2247/13-ц
номер провадження 2/527/9/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 березня 2014 року Глобинський
районний суд Полтавської області в
складі:

головуючої -
судді Марущак Р.М.

при секретарі -
Проценко А.О.

з участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Глобине
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт», моторного (транспортного)
страхового бюро України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, ІІІ особа без
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні позивача - ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

20.08.2013 року ОСОБА_3 пред"явив позов
до ОСОБА_1, приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт», моторного (транспортного)
страхового бюро України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Мотивував тим, що 26
червня 2013 року близько 17 години, в м.
Глобине Полтавської області по вул.
Гагаріна, гр. ОСОБА_1, керуючи власним
автомобілем «HYUNDAI SONATA», д.н.з. НОМЕР_4,
перебуваючи в нетверезому стані,
рухаючись з перевищенням допустимої
швидкості, не врахував дорожню
обстановку, не витримав безпечного
бокового інтервалу і, як наслідок, не
впорався з керуванням та виїхав на
узбіччя, де допустив зіткнення з
автомобілем ВАЗ-21099, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, належним
йому (позивачеві), який стояв поза
межами проїзної частини.

В результаті ДТП автомобіль ВАЗ-21099,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
отримав технічні ушкодження у виді
деформування переднього лівого крила,
переднього бамперу, лівої фари, капоту
та внутрішніх частин і механізмів
конструкції кузова автомобіля та його
ходової частини. Це призвело до
неможливості його використання без
значного ремонту та матеріальних
затрат.

Згідно висновку судової
автотоварознавчої експертизи,
проведеної експертом Полтавського
відділення Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз імені засл. проф. М.С.
Бокаріуса, вартість відновлювального
ремонту автомобіля ВАЗ-21099 складає 13180.
44 грн., розмір матеріальних збитків -
10773.36 грн.

Посилаючись на викладене,
позивач, з урахуванням збільшених
позовних вимог від 24.01.2014 року, прохав
стягнути солідарно з відповідачів -
ОСОБА_1, приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт», моторного (транспортного)
страхового бюро України на його
користь у відшкодування спричиненої
матеріальної шкоди 23953 грн. 80 коп. ( суму
вартості відновлювального ремонту та
розміру матеріальних збитків) та у
відшкодування спричиненої моральної
шкоди - 50000 грн., а також понесені судові
витрати.

Спричинення моральної шкоди
обґрунтував тим, що внаслідок
протиправних дій ОСОБА_1, який під час
керування автомобілем грубо порушив
Правила дорожнього руху України, у
його житті та житті його рідних сталися
вимушені суттєві зміни. Він не міг
використовувати свій автотранспорт,
змушений був винаймати інший, нести в
зв»язку з цим матеріальні витрати з
сімейного бюджету. Моральні страждання
завдала йому і поведінка винної особи :
ОСОБА_1 з місця ДТП втік, пізніше в
Глобинському РВ УМВС України
безпідставно ображав його (позивача) та
його дружину, вів себе неадекватно, на
пропозиції про добровільне
врегулювання справи не реагував, не
вжив заходів до відшкодування
спричиненої шкоди.

В судовому засіданні позивач позов
підтримував, посилаючись на обставини
та підстави, викладені в ньому.

ІІІ особа без самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні позивача -
ОСОБА_4 (згідно документів власник
пошкодженого в ДТП автомобіля) в судові
засідання не з»являвся. Належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи. Заперечень на позов не надав.

Представник відповідача - Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» в судові засідання
не з»являвся. Належним чином, за
адресою місцезнаходження, зазначеною
в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, повідомлявся про час
і місце розгляду справи. Поштові
повідомлення поверталися з відміткою
«вибув». Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК
України названий відповідач
вважається належним чином
повідомленим про судовий розгляд
справи.

В судові засідання представник
відповідача - Моторного (транспортного)
страхового бюро України, не з»являвся.
Направив заперечення щодо позову. Суть
його зводилася до того, що відповідно
до ст. ст. 20, 41 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» та
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», МТСБУ
приймає на себе обов»язки по виконанню
вимог до страховика, який визнаний
банкрутом та/або ліквідований лише в
разі недостатності коштів та/або майна
страховика за умови виконання
заявником вимог ст. 35, п.п. «ґ» п.41.1 ст. 41
вищеназваного Закону щодо подання
відповідної заяви і документів, які
підтверджують факт визнання банкрутом
та/або ліквідацію страхової компанії,
докази включення заявника (позивача) до
реєстру кредиторів та докази про
відсутність майна у ПрАТ СК «Лафорт»
для погашення зобов»язань по договору
страхування. ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт» на сьогодні існує, не
виключена з реєстру юридичних осіб,
тому повинна самостійно нести
відповідальність за укладеними
договорами страхування. Представник
відповідача за довіреністю прохав
розглянути справу у його відсутності, в
задоволенні позовних вимог до МТСБУ
відмовити.

Відповідач ОСОБА_1, його
представник ОСОБА_6 в судовому
засіданні позов не визнали. Вину ОСОБА_1
в скоєнні і наслідках ДТП, його
притягнення в зв»язку з подією до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КпАП України не заперечували,
проте, вказували, що шкода спричинена
забезпеченим транспортним засобом,
тому її має відшкодувати страхова
компанія «Лафорт». ДТП відбулася під
час дії страхового полісу № АВ/7814341
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 28.08.2012 року, тому у позивача
відсутні будь-які підстави звертатися
до ОСОБА_1, як до відповідача, з
позовними вимогами про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.
Стаття 1194 ЦК України встановлює
обов»язок винної особи , яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, сплатити лише шкоду,
яка не була покрита страховим
відшкодуванням, в даному ж випадку
страхове відшкодування, передбачене
договором, перевищує розмір
спричиненої шкоди. Крім цього, ОСОБА_1,
як страхувальник, виконав вимоги ст. 33
Закону № 1961-ІV про письмове надання
страховику повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка і згоди на
відшкодування шкоди особисто не давав.
Також відповідач та його представник,
категорично заперечували перебування
ОСОБА_1 на час ДТП в нетверезому стані,
та те, що він ображав позивача та його
дружину, звертали увагу на відсутність
доказів цього.

Відповідач ОСОБА_1, його
представник ОСОБА_6 акцентували увагу
суду і на тому, що розмір моральної
шкоди позивач не обґрунтовав, докази
про її спричинення не надав,а розмір
матеріальної шкоди значно завищений ,
оскільки позивач безпідставно сумував
вартість відновлювального ремонту та
розмір матеріального збитку. Згідно
чинного законодавства вартість
матеріального збитку - це вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу.

Допитані за клопотанням позивача
свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 повідомили, що
26.06.2013 року разом з ОСОБА_3 їхали на
автомобілі ВАЗ 21099. Зупинилися на
узбіччі дороги по вул. Гагаріна в м.
Глобине. ОСОБА_1 їхав на автомобілі
«HYUNDAI SONATA» зі значним перевищенням
швидкості і наїхав на стоячий
автомобіль. З місця ДТП зник. Коли його
розшукали працівники ДАІ, виявилось, що
він перебував в нетверезому стані, вів
себе грубо, кричав, відмовлявся
визнати, що саме він був за кермом і
вдарив автомобіль. Зізнався в цьому
лише наступного дня після приїзду його
дружини. В добровільному порядку шкоду
відшкодувати відмовився.

Свідок ОСОБА_8 - медсестра
Глобинської ЦРЛ, в судовому засіданні
повідомила, що десь близько 15 год. 50 хв.
26.06.2013 року біля магазину «Каштан» в м.
Глобине бачила ОСОБА_1 в нетверезому
стані, повідомила про п»яного водія
ДАІ. Працівники відповіли, що відразу
приїхати не зможуть, так як їх
автомобіль на СТО. Потім вона бачила
відповідача в такому ж стані в ДАІ,
після того, як його впіймали.

Свідок ОСОБА_9 в суді підтвердив,
що 26.06.2013 року зупинився на перехресті
вул. Кірова та вул.Гагаріна і був
очевидцем того, як водій автомобіля
«HYUNDAI SONATA» на шаленій швидкості
врізався в автомобіль ВАЗ, який стояв
на узбіччі, і не зупиняючись з місця
пригоди зник. Після цього приїхали
працівники ДАІ, зробили відповідні
заміри і поїхали на пошуки винуватця
пригоди.

Суд , заслухавши пояснення сторін,
свідків, роз»яснення експертом
висновку судової автотехнічної
експертизи, дослідивши матеріали
справи, давши оцінку доказам, наданим
сторонами в обґрунтування позову та
його заперечення, встановив наступне.

Постановою судді Глобинського
районного суду від 5 липня 2013 року
ОСОБА_1 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
вигляді штрафу розміром 425 грн. за те,
що він « 26 червня 2013 року близько 17
години, в м. Глобине Полтавської
області по вул. Гагаріна, керуючи
власним автомобілем «HYUNDAI SONATA», д.н.з.
НОМЕР_4, не вибрав безпечної швидкості
руху, не врахував дорожньої
обстановки, не витримав безпечного
бокового інтервалу, не впорався з
керуванням, виїхав на узбіччя, де
допустив зіткнення з автомобілем
ВАЗ-21099, державний номерний знак
НОМЕР_2, в результаті чого транспортні
засоби отримали технічні ушкодження ».

В діях ОСОБА_1, як вбачається з
тексту постанови, було встановлено
порушення п.12.1 та п. 13.1 Правил
дорожнього руху України, згідно яких:

- «під час вибору в установлених межах
безпечної швидкості руху водій повинен
урахувати дорожню обстановку, також
особливості вантажу, що перевозить , і
стан транспортного засобу, щоб мати
змогу постійно контролювати його рух
та безпечно керувати ним»;

- « водій залежно від швидкості руху,
дорожньої обстановки, особливостей
вантажу, що перевозиться, і стану
транспортних засобів повинен
дотримувати безпечної дистанції та
безпечного інтервалу». Свою вину
ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав
повністю.

Названа постанова судді набрала
законної сили і відповідно до ч.4 ст. 61
ЦПК України є обов»язковою для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої її
ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом першої
інстанції про розгляді справи про
адміністративне правопорушення
встановлено, що дії ОСОБА_1 в описаній
дорожній обстановці були
неправомірними, між ними і спричиненою
шкодою є безпосередній причинний
зв»язок, та є вина зазначеної особи. Це
названим відповідачем в судовому
засіданні під час розгляду даної
цивільної справи також визнано і не
заперечувалося.

Згідно висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 1038 від
12.12.2013 року, проведеної експертом
Полтавського відділення Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз імені заслуженого професора
М.С. Бокаріуса, автомобіль ВАЗ-21099,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
одержав під час ДТП 26.06.2013 року такі
аварійні ушкодження : перекіс пройому
капоту, деформацію рамки радіатора,
передніх бризговиків та передніх
лонжеронів, складну деформацію
переднього лівого крила та капоту,
деформацію бампера переднього, диску
лівого переднього крила, лівого
переднього підкрилку, руйнацію
показчика бокового, руйнування
розсіювача та показчика лівого
повороту і його скла лівої передньої
блок-фари, руйнування розсіювача
правої передньої блок-фари, коротко
замкнену АКБ. Ремонту підлягає лише
ушкодження кузову та переднього
правого крила , решту ушкоджень можна
усунути лише шляхом заміни деталей.

Вартість відновлювального ремонту
названого автомобіля складає 13180. 44
грн., розмір матеріальних збитків,
заподіяних володільцю транспортного
засобу - 10773.36 грн.

Суд звернув увагу, що перелік ушкоджень
вищеназваного автомобіля в довідці
ДАІ, виданій 26.06.2013 року значно менший: в
ній зазначено лише механічні
пошкодження переднього лівого крила,
переднього бамперу, лівої передньої
фари.

В зв»язку з цим було заслухано в
судовому засіданні роз»яснення
експерта Полтавського відділення
Харківського НДІ судових експертиз -
І.В. Юр»єва, який проводив судову авто
товарознавчу експертизу. Останній
пояснив, що має спеціальну експертну
підготовку з правом проведення судових
автотехнічних та автотоварознавчих
експертиз за 5 видами, в тому числі і
пов»язаних із трасологічними
дослідженнями. Дослідивши характер
удару в даній дорожній ситуації (косий),
напрямок деформацій деталей, який
співпадає з направленістю удару, він
дійшов висновку, що всі виявлені ним
ушкодження автомобіля ВАЗ-21099 носять
аварійний характер і утворилися
внаслідок ДТП 26.06.2013 року. Працівники
ДАІ, в межах своїх повноважень, описали
лише зовнішні видимі порушення
транспортного засобу. Врахувавши
кваліфікацію експерта, переконливість
його доводів, суд вважає висновок
названої експертизи науково
обґрунтованим, а тому віддав перевагу
йому , а не довідці ДАІ, при вирішенні
питання про отримані автомобілем
ВАЗ-21099 технічні ушкодження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5,
автомобіль ВАЗ-21099, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 року
випуску, належить на праві власності
ОСОБА_4

Останній 13 березня 2013 року
довіреністю, нотаріально посвідченою
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
уповноважив ОСОБА_3 керувати згаданим
транспортним засобом, продати,
отримати за нього гроші, зняти з обліку
та поставити на облік в органах ДАІ,
отримувати транзитні номери,
одержувати необхідні довідки та інші
документи, тимчасовий реєстраційний
талон, укласти договір страхування
цивільної відповідальності, укласти ,
якщо в тому буде необхідність угоди
про відшкодування заподіяної шкоди,
одержувати та сплачувати по таким
угодам грошові суми, підписувати від
його імені договір купівлі-продажу ,
вести справи у судах з усіма правами,
які надані законом позивачу,
відповідачу, третій особі та
потерпілому в тому числі з правом
пред»явлення позову, зміни предмета
позову, укладення мирової угоди,
одержання та оскарження рішення суду;
виконувати будь-які дії в межах наданих
йому повноважень, пов»язаних зі
створенням, зміною, припиненням
цивільних прав та обв»язків
довірителя.

Довіреність видана строком на 10 років
та дійсна до 13.03.2023 року, що вказує, на
те, що на час ДТП ОСОБА_3 володів
автомобілем ВАЗ-21099, д.н.з. ВІ 8442 АІ, на
відповідній правовій підставі.

Згідно п. 13 постанови № 4 від 1 березня
2013 року Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «відповідно до ст. 386, 395, 396 ЦК
положення щодо захисту права власності
поширюються також на осіб, які хоч і не
є власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом чи
договором (речове право), такі особи
також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.» З огляду на викладене, позов,
заявлений ОСОБА_3, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої пошкодженням майна, є
правомірним.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ІІ А 521033,
автомобіль «HYUNDAI SONATA», 2007 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_4, належить ОСОБА_1.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1, як власника наземного
транспортного засобу - автомобіля
«HYUNDAI SONATA», д.н.з. НОМЕР_4, за шкоду
спричинену третім особам під час ДТП,
згідно полісу № АВ/7814341, 28.08.2012 року була
застрахована у приватному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «Лафорт ». Строк дії договору
- з 28.08.2012 року по 27.08.2013 року, тобто на
час ДТП, він був чинним. Полісом
передбачено ліміт відповідальності
(страхову суму) на одного потерпілого
за шкоду, заподіяну майну в сумі 50 тисяч
гривень, розмір франшизи - 500 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: 1)шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

За ч.1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Законом України від 1.07.2004 року № 1961-ІV
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» із змінами та доповненнями
встановлено порядок відшкодування
шкоди, заподіяної третій особі, зокрема
:

- в п.22.1 ст. 22 зазначено, що при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку, оцінену шкоду, яка
була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи;

- в п. 22.3 ст. 22 визначено, що
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини другої ст. 23 Цивільного
кодексу України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди;

- ст. 29 названого закону
встановлено, що у зв»язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов»язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу…

- в п.12.1 ст. 12 закону зазначено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

ОСОБА_1, як встановлено в судовому
засіданні, виконав обов»язок
страхувальника, передбачений п.33.1.2. ст.
33 Закону України від 1.07.2004 року № 1961-ІV
щодо невідкладного повідомлення
страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди. Пізніше
- 22.07.2013 року направив рекомендованим
листом постанову суду щодо нього, яка
набрала законної сили, а 2.09.2013 року -
рекомендованим листом скаргу до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України на бездіяльність
страховика (а.с. 49-52).

В зв»язку з викладеним , суд вбачає
наявність правових підстав для
відшкодування Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Лафорт» матеріальної шкоди
потерпілому, адже в даному випадку
саме страховик не виконав вимоги ст.34
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» в частині
направлення аварійного комісара чи
експерта на місце ДТП або до місця
знаходження пошкодженого майна для
визначення причин страхового випадку
та розміру збитків, а також вимоги ст. 36
цього ж закону про обов»язковість
прийняття рішення страховика.

Названий відповідач (ПРАТ «СК «Лафорт»)
не надав суду докази того, що ним було
прийняте мотивоване рішення про
відмову у виплаті страхового
відшкодування, тому суд вважає, що
невиплатою страхового відшкодування
потерпілому внаслідок ДТП ОСОБА_3,
страхова компанія порушила його
гарантоване право на відшкодування
спричинених збитків.

Відповідно до ст.ст. 12, 29 Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик має здійснити
виплату відновлювального ремонту з
урахуванням зносу за мінусом франшизи.

Відновлювальний ремонт з урахуванням
зносу - це є матеріальна шкода, яка
відповідно до висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 1038 від
12.12.2013 року складає 10773.36 грн. З
урахуванням 500 грн. франшизи, ПРАТ «СК
«Лафорт» має відшкодувати позивачу 10273
грн. 36 коп. (10773.36 грн. - 500.00 грн.=10273.36
грн.) . Ліміту страхової
відповідальності для цього вистачає,
тому підстав для стягнення
матеріальних збитків із заподіювача
шкоди ОСОБА_1 , в порядку ст. 1194 ЦК
України, немає.

Позивач заявив вимогу про стягнення з
відповідачів солідарно на його користь
50000 грн. у відшкодування спричиненої
моральної шкоди. Моральну шкоду
мотивував в основному стражданнями,
яких він зазнав у зв»язку з
пошкодженням автомобіля. При цьому
ОСОБА_3 не зазначив з чого він виходив,
визначаючи саме такий розмір
спричиненої матеріальної шкоди.

Суд погодився, що у зв»язку з винними
діями ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній
пригоді, ОСОБА_3, окрім матеріальної
шкоди, була заподіяна і моральна шкода,
викликана тим, що сам факт ДТП з
пошкодженням автомобіля, яким він
володів, спричинив підвищене
психологічне навантаження, позбавив
його можливості користуватися
автомобілем у звичному режимі та
навантаженні. У житті позивача сталися
вимушені життєві зміни : він змушений
був займатися питаннями доставки
транспортного засобу на
автотоварознавче дослідження та
судову автотоварознавчу експертизу,
витрачати час для участі у розгляді в
суді його позову, з»ясовувати питання
щодо ремонту, необхідного для
ліквідації пошкоджень автомобіля. З
урахуванням характеру та обсягу
душевних страждань, яких позивач
зазнав у зв»язку із пошкодженням майна,
їх тривалості, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд оцінює розмір
спричиненої моральної шкоди в 2000 грн.

Оскільки згідно п. 22.3 ст. 22 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком потерпілому
відшкодовується лише моральна шкода,
передбачена п.1, п.2 частини другої ст. 23
ЦК України, а в даному випадку характер
спричиненої моральної шкоди інший -
той, що передбачений п.3 ч.2 ст. 23 ЦК
(полягає у душевних стражданнях, яких
особа зазнала у зв»язку з пошкодженням
майна) , то суд не вбачає правових
підстав для її стягнення на користь
позивача із ПРАТ СК «Лафорт».
Визначену судом суму моральної шкоди,
згідно ч.1 ст. 1167 ЦК, має відшкодувати
потерпілому ОСОБА_1, неправомірними
діями якого, та з вини якого вона була
спричинена.

Відповідно до частини 1 ст. 179 ЦПК
України предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Стаття 10 ЦПК, ч.1 ст. 60 ЦПК України,
закріплюючи принцип змагальності
сторін у цивільному судочинстві,
передбачають, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_3, заявляючи позовні
вимоги про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, в тому числі і до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України, не надав будь-яких
доказів, передбачених чинним
законодавством України (зокрема, ст. 41
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»), які б свідчили
про обов»язок МТСБУ відшкодувати шкоду
потерпілому, спричинену внаслідок ДТП.

Станом на 31.03.2014 року, згідно витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
доступ до якого мають судді, значиться
лише запис про ухвалу Господарського
суду м. Києва від 18.11.2013 року про
порушення провадження у справі про
банкрутство Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт». Дані про прийняття
остаточного рішення - про припинення,
про визнання банкрутом чи про
ліквідацію названої юридичної особи -
відсутні. З огляду на викладене, станом
на дату постановлення рішення у даній
справі, у МТСБУ не виникли обов»язки ,
передбачені п.п. «ґ» п.41.1 ст. 41, п.п. «а»
п.41.2 ст. 41 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» щодо відшкодування шкоди
ОСОБА_3 за рахунок коштів фонду захисту
потерпілих. З цих підстав у задоволенні
позовних вимог про проведення
стягнення матеріальної та моральної
шкоди із МТСБУ ,в солідарному порядку,
суд відмовляє.

Встановивши, що дорожньо-транспортна
подія, яка сталася 26.06.2013 року, є
страховим випадком, який стався за
участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок якого була
заподіяна шкода третій особі (позивачу
у справі), суд дійшов висновку, що
матеріальну шкоду потерпілому в
повному обсязі (за виключенням
франшизи) має сплатити страхова
компанія, в якій ОСОБА_1 застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність, а моральну шкоду -
особа винна в ДТП. З огляду на
викладене, позов задовольняється
частково.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених судових витрат, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог у задоволені
яких позивачеві відмовлено.

За ч.1 та ч.3 ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов»язаних з розглядом
справи (до них, зокрема, належать:
витрати на правову допомогу, витрати
сторін та їх представників, що
пов»язані із явкою до суду, витрати,
пов»язані із залученням спеціалістів,
проведенням судових експертиз).

Згідно ч.5 ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру. Виходячи з
остаточних позовних вимог позивача про
стягнення 23953 грн. 80 коп. матеріальної
шкоди та 50000 грн. моральної шкоди,
позивач мав сплатити (за ставками 2014
року) 243.60 грн. - за позовні вимоги
майнового характеру, та 500 грн.(1% від
суми моральної шкоди) - за позовні
вимоги немайнового характеру, а всього
743 грн. 60 коп. Реально ним сплачено,
згідно наданих квитанцій 773 грн. 60 коп.,
тобто наявна переплата судового збору
в сумі 30 грн., яка підлягає поверненню в
порядку, визначеному п.1 ч.1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір».

Документально підтверджено, що позивач
поніс витрати в сумі 2375.40 грн. на
проведення судової автотоварознавчої
експертизи (1958 грн. 40 коп. - вартість
експертизи; 417.00 грн.- вартість пального
по чеках № 264833, № 85117, № 8798, № 8648,
затраченого для доставки автомобіля
для огляду експертом); 2400 грн.- на
правову допомогу; для поїздок в суд
затрачено 1207.95 грн. на придбання
пального ( по чеках № 1372, № 7125, №1194, №
7912, № 8837, № 9650, № 2248, № 7792 - 149.97 + 202.00 +119.99+
119.99+ 101.00 +101.00+ 202.00 + 212.00 = 1207.95грн.).

Таким чином, загальна сума судових
витрат ОСОБА_3 складає 6726.95 грн. (743.60 +
2375.40 + 2400.00 + 1207.95 = 6726.95)

Позов задоволено на 12273 грн. 36 коп.(10273.36 +
2000.00), що складає 16.6 % від заявлених
позовних вимог ( 12273.36 : 73953.80 х100 = 16.6 %) .
Тому підлягають до відшкодування
позивачу судові витрати в сумі 1166 грн. 67
коп.( 6726.95 х 16.6 % = 1166.67) , з яких 939.17 грн.
має сплатити страхова компанія, 227 грн.
50 коп. - ОСОБА_1 (2000 : 10273.36 х 100 = 19.5 %; 100 - 19.5 =
80.5 %; 1166.67 х 19.5 % = 227.50 грн.; 1166.67 х 80.5 % = 939.17
грн. )

Керуючись ч.2 ст.23, ч.1 ст. 1166, ч.1 ст.
1167, п.1 ч.1 ст. 1188, ст.1194 ЦК України, ст. 20,
21, 25, 26 Закону України "Про страхування",
ст.ст.6, 12, 22, 29 Закону України "Про
обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст.10, 11, 30, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК
України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт», моторного
(транспортного) страхового бюро
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, ІІІ особа без самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
позивача - ОСОБА_4, - задовольнити
частково.

Стягнути на користь ОСОБА_3 :

з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» ( 04050, м. Київ, вул.
Довнар-Запольського, 9/10,
ідентифікаційний код 250005889, п/р 01 в
ПАТ «Комерційний банк «Данієль», МФО
380980)

- 10273 грн. 36 коп. - у відшкодування
спричиненої матеріальної шкоди; - 939
грн. 17 коп. - у відшкодування понесених
судових витрат, а всього 11212 грн. 53 коп.

з ОСОБА_1

- 2000 грн. - у відшкодування спричиненої
моральної шкоди;

- 227 грн. 50 коп. - у відшкодування судових
витрат, а всього 2227 грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ ГЛОБИНСЬКОГО

РАЙОНОГО СУДУ
Р. М. Марущак