22-ц/772/985/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Федчишен С. А.Категорія:
50Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Копаничук
С.Г., Нікушина В.П.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю прокурора Ігнатова Р.Г.,
ОСОБА_4, її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
орган опіки та піклування в особі
служби у справах дітей Вінницької
міської ради про позбавлення
батьківських прав та зустрічний позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору Служба у справах
дітей Вінницької міської ради про
усунення перешкод та встановлення
порядку для спілкування з дитиною -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом,
мотивуючи його тим, що 23.11.2006 року у
відділі РАЦС ВМУЮ Вінницької області
був зареєстрований шлюб між сторонами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька
ОСОБА_5 27.12.2011 року між сторонами
розірвано шлюб, рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці. З моменту
розлучення і по цей час відповідач
бачив доньку лише один раз, активної
участі у вихованні дочки не приймає та
взагалі не цікавиться станом дочки.
Крім аліментів, ніякої іншої
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надавав, не піклується про її
фізичний і духовний розвиток, не
спілкується з дитиною взагалі, тобто не
дбає про її нормальне
самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню
загальновизнаних норм моралі, не надає
доступу до культурних та інших
духовних цінностей. Просить позбавити
ОСОБА_3 батьківських прав відносно
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

21.11.20ІЗроку ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору Служба у справах
дітей Вінницької міської ради про
усунення перешкод та встановлення
порядку для спілкування з дитиною.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
сторін народилась донька. 27.12.2011 року
сторони розірвали шлюб. Фактично після
розірвання у позивача почались
непорозуміння щодо прийняття участі у
вихованні доньки, її відвідуванні,
почалися створюватися штучні
перешкоди зі сторони відповідача
стосовно неможливості нормального
спілкування з донькою. Всі намагання
позивача, з моменту розлучення,
нормальним, мирним шляхом врегулювати
даний спір призводять лише до
конфліктів, оскільки відповідач
перешкоджає позивачу, не бажає його
присутності та штучно створює такі
обставини через які позивач не може
нормально зустрічатися з донькою.
Просить зобов'язати ОСОБА_4 усунути
перешкоди у спілкування з донькою
ОСОБА_5 Визначити такі способи участі у
спілкування та вихованні дитини:
систематичні побачення з донькою у
кожну суботу місяця та в день
народження доньки з 12.00год. до 18.00год.,
спільний відпочинок 2 тижні під час
літніх канікул дитини проводити з
батьком.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 21.11.201З року
прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 та
об'єднано з первісним позовом ОСОБА_4 в
одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 лютого 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору орган опіки та
піклування в особі Служби у справах
дітей Вінницької міської ради про
позбавлення батьківських прав -
відмовлено. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Служба у справах дітей Вінницької
міської ради про усунення перешкод та
встановлення порядку для спілкування з
дитиною - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться
питання про зміну рішення суду, яким її
позовні вимоги задовольнити повністю,
оскільки судом допущено порушення
норми матеріального права, в іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що остання не підлягає
до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України
батьки зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до прав та свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї.
Забороняється будь-які види
експлуатації батьками своєї дитини.
Забороняється фізичні покарання
дитини батьками, а також застосування
ними інших видів покарань, які
принижують людську гідність дитини.

Згідно п. 15, абзаців 1, 2 п. 16 постанови
Пленуму Верховного суду України № 3 від
30.03.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав»,
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і * ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей. Особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише до
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
ст. 164 СК України. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього і світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач ОСОБА_4 вважає підставою для
позбавлення батьківських прав
відповідача ОСОБА_3, є невиконання
останнім батьківських обов'язків,
тобто з підстав передбаченої п.2 ч.і ст.
164 СК України. Проте, у матеріалах
справи відсутні будь - які докази, що
свідчать про наявність обставин для
позбавлення батьківських прав
відповідача, з указаної підстави. Крім
того, сама позивачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні зазначила, що не надає дитини
ОСОБА_3 та не бажає їх спілкування.
Тобто позивачкою ОСОБА_4 повністю не
виконано обов'язок по доказуванню
обставин справи.

Також позбавлення батьківських прав з
підстави передбаченої п.2 ч.1ст. 164 СК
України може мати лише при умові винної
поведінки особи, свідомого нехтування
нею своїми батьківськими обов'язками.
Крім того, позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом впливу на особу,
яка не виконує батьківських обов'язків.
Доказів про таку поведінку ОСОБА_3 суду
не надано.

Висновок виконавчого комітету
Вінницької міської ради про
доцільність позбавлення батьківських
прав ОСОБА_3 є недостатньо
обґрунтованим та не містить
переконливих аргументів, які б
вказували на те, що ОСОБА_3 ухиляється
від виконання батьківських обов'язків,
тому суд обґрунтовано не прийняв його
до уваги.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов підставного висновку про те, що
підстав для позбавлення відповідача
ОСОБА_3 батьківських прав немає.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та
дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебувають вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. З ст. 157 СК України той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог статті 159 СК
України під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини беруться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами.

Рішення суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 є
законним та обґрунтованим, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді:/підписи/

з оригіналом вірно: