Провадження № 22-ц/779/844/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Меленко О.Є., Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
18 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

у липні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися з даним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
на автодорозі в с. Пирогівці
Хмельницької області ОСОБА_4, керуючи
автомобілем АУДІ-100, р.н. НОМЕР_3, вчинив
наїзд на пішохода ОСОБА_5, який від
отриманих тілесних ушкоджень загинув
на місці події. За фактом ДТП було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України. Зазначали, що вони є
відповідно дружиною і дочкою ОСОБА_5,
тому відповідач як власник джерела
підвищеної небезпеки повинен
відшкодувати завдану їм моральну
шкоду. Просили стягнути з ОСОБА_4 по 200 000
грн. моральної шкоди кожній.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 18 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі
посилаються на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначають, що
відповідачем не заперечується факт
наїзду на ОСОБА_5, а тільки факт
наявності в його діях ознак злочину. З
матеріалів кримінальної справи
вбачається, що смерть ОСОБА_5 сталася
внаслідок дії автомобіля, висота
бампера якого склала 25 см, що
відповідає висоті бампера автомобіля
АУДІ-100, р.н. НОМЕР_3, належного ОСОБА_4
Згідно судово-медичної експертизи за №
13 від 28.03.2012 року локалізація та
характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_5
свідчить про те, що в даному випадку мав
місце наїзд легковим автомобілем.
Судово-медичних даних, на основі яких
можна стверджувати про участь двох
транспортних засобів під час
травмування загиблого ОСОБА_5 не
виявлено. Про те, що наїзд на ОСОБА_5
відбувся передньою частиною
автомобіля АУДІ-100 також свідчить той
факт, що на передній решітці радіатора
автомобіля АУДІ-100, р.н. НОМЕР_3, з лівого
боку внаслідок наїзду на потерпілого
утворилася потертість, яка могла бути
лише при переміщенні тіла потерпілого
спереду назад відносно напрямку руху
автомобіля. Також, показання водія
ОСОБА_4 в тій частині, що тіло
потерпілого почало котитися по капоту
автомобіля у напрямку від лобового
скла вперед, є технічно неспроможними,
оскільки як видно зі схеми до протоколу
огляду місця події тіло ОСОБА_5 від
місця наїзду (яким орієнтовно є початок
осипу скла в районі осьової лінії
розмітки) до місця падіння на дорожнє
покриття переміщалося в повітрі, а не
на капоті автомобіля. Все вищенаведене
спростовує пояснення ОСОБА_4 про участь
в дорожньо-транспортній пригоді двох
транспортних засобів. Суд цих обставин
не врахував, як і те, що незалежно від
вини фізичної особи відшкодовується
завдана нею моральна шкода, в тому
числі завдана смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки. Тому просять оскаржуване
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким їх позов задовольнити
повністю.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2,
ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.
ОСОБА_4, належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи, не
з'явився, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
відповідно дружиною і дочкою ОСОБА_5,
який помер внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року на 285 км
автодороги Львів-Кіровоград-Знам'янка
в с. Пирогівці Хмельницької області. За
фактом ДТП 03.03.2012 року було порушено
кримінальну справу. Постановою
старшого слідчого відділу
розслідування ДТП СУ УМВС України в
Хмельницькій області від 07.11.2012 року
відмовлено в порушенні кримінальної
справи за ознаками злочину
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4
складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286
КПК України. 07.11.2012 року постановою
цього ж слідчого закрито дану
кримінальну справу на підставі ст. 6 ч. 1
п. 2 КПК України за відсутністю в діях
ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.
2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого
судді Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 13.09.2013
року постанову про закриття
кримінальної справи скасовано,
матеріали повернуто прокурору для
організації проведення досудового
розслідування відповідно до нового КПК
України.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що з матеріалів справи вбачається, що
смерть ОСОБА_5 сталася внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки -
автомобіля, однак якого саме
автомобіля і чи був це автомобіль
ОСОБА_4, не встановлено, оскільки ще не
проведено всі необхідні експертизи, не
допитано свідків та триває
розслідування у кримінальній справі.
На даний час позивачами не доведено і
не встановлено судом, що саме
автомобілем відповідача заподіяно
смерть ОСОБА_5

Однак погодитись з таким
висновком суду не можна, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦПК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦПК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми
закону володілець джерела підвищеної
небезпеки несе відповідальність за
шкоду, яка є наслідком дії джерела
підвищеної небезпеки, незалежно від
наявності його вини у її заподіянні. На
володільця джерела підвищеної
небезпеки не може бути покладено
обов'язок по відшкодуванню такої шкоди
лише у разі, якщо буде встановлено, що
вона виникла унаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.

Встановлено, що звертаючись до
суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 вказували на те, що
їхні позовні вимоги випливають із
заподіяння шкоди, спричиненої джерелом
підвищеної небезпеки за фактом
вчинення ДТП з участю автомобіля під
керуванням ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів
справи, 03.03.2012 року на 285 км автодороги
Львів-Кіровоград-Знам'янка в с.
Пирогівці Хмельницької області
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля АУДІ-100,
реєстраційний номер НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5,
який від отриманих тілесних ушкоджень
загинув на місці події.

Згідно лікарського свідоцтва про
смерть від 05.03.2012 року № 1052 ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер на автодорозі,
причина смерті: тупа травма хребта,
перелом 1-го грудного хребця; пішохід
травмований легковим автомобілем.

За висновком судово-медичної
експертизи № 13 від 28.03.2012 року
відповідно до характеру та
локалізації отриманих тілесних
ушкоджень ОСОБА_5 перебував у
вертикальному чи близькому до нього
положенні та був обернутий передньою
боковою (зовнішньою) правою поверхнею
тіла відносно автомобіля, що рухався.
Наїзд стався автомобілем, висота
бампера якого складала в межах 25 см (не
виключено бампер легкового
автомобіля).

Додатковим оглядом автомобіля
АУДІ-100, р.н. НОМЕР_3, від 05.03.2012 року
встановлено, що висота переднього
бампера складає 25 см від нижньої
частини до землі.

Із показань ОСОБА_4, допитаного в
якості свідка, вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Пирогівці
Хмельницького району він рухався за
кермом власного автомобіля АУДІ-100,
реєстраційний номер НОМЕР_3, в темну
пору доби з ближнім світлом фар зі
швидкістю близько 50 км/год. Коли
передня частина його автомобіля почала
рівнятися з передньою частиною
зустрічного вантажного автомобіля, то
в цей час він побачив, як під кутом
зліва, відразу на лобове скло впав
чоловік. Побачивши його він одразу
почав гальмувати, а чоловік, який упав
йому на лобове скло, почав котитися по
капоту автомобіля вперед. Він зупинив
свій автомобіль, пішохід ознак життя не
подавав. Вважає, що людину, яка впала на
його автомобіль, спочатку збив перший
вантажний автомобіль з колони.

Згідно висновку
медико-криміналістичної експертизи
від 14.05.2012 року № 38-мк на складових
частинах верхнього одягу потерпілого
ОСОБА_5 не було виявлено нашарувань
бруду і землі, будь-яких слідів як
накладань мінеральних
паливно-мастильних матеріалів, так і
відбитків деталей підвіски та
протекторів коліс транспортного
засобу.

Допитаний у кримінальній справі
експерт ОСОБА_6 вказав, що
судово-медичних даних, на основі яких
можна стверджувати про участь двох
транспортних засобів під час
травмування загиблого ОСОБА_5, не
виявлено.

Додатково допитаний у якості
свідка ОСОБА_4 зазначив, що свій
автомобіль, котрим допустив наїзд на
пішохода, він продав невстановленій
особі.

Згідно висновку комплексної
транспортно-трасологічної та авто
технічної експертизи від 01.11.2013 року №
126/13-26 встановлено, що в заданій
дорожній ситуації наїзд автомобіля
АУДІ-100, р.н. НОМЕР_3, на пішохода ОСОБА_5
міг відбутися в районі дорожньої
розмітки, яка поділяє протилежні
напрямки руху, перед розташуванням
осипу скла та дзеркала, які відмічені в
схемі до протоколу ОМП під №№ 1, 2.

Таким чином, в матеріалах справи
міститься достатньо доказів про те, що
дорожньо-транспортна пригода
відбулася за участю автомобіля АУДІ-100
під керуванням ОСОБА_4 та пішохода
ОСОБА_5, який від отриманих тілесних
ушкоджень загинув на місці події.

На відміну від кримінального
законодавства, в цивільному
законодавстві у спорах про
відшкодування шкоди діє презумпція
вини заподіювача шкоди, згідно з якою
саме відповідач доводить відсутність
своєї вини у завданні шкоди.

Згідно роз'яснень, що містяться в
п. 4 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" з огляду на
презумпцію вини завдавача шкоди
(частина друга статті 1166 ЦК) відповідач
звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК).

Відповідачем не доведено і
матеріали справи не містять доказів
того, що під час дорожньо-транспортної
пригоди за участю автомобіля АУДІ-100
під його керуванням та пішохода ОСОБА_5,
який від отриманих тілесних ушкоджень
загинув на місці події, шкода виникла
унаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України цих обставин не врахував;
у достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню; доводи позивачів
належним чином не перевірив та не навів
фактів, які б спростували ці доводи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК
України якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки, то моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала.

З огляду на зазначене вище
положення закону, якщо моральної шкоди
завдано смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки, вона також відшкодовується
незалежно від вини особи, яка її
завдала.

За таких обставин колегія суддів
відхиляє доводи відповідача про
відсутність його вини як підставу для
відмови у задоволенні заявленого
позову.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Визначаючи розмір відшкодування
завданої позивачам моральної шкоди,
колегія суддів враховує глибину їх
душевних страждань внаслідок смерті
ОСОБА_5, обставини
дорожньо-транспортної пригоди, що
призвели до його загибелі. Враховуючи
обставини справи (відсутність
кримінального правопорушення в діях
відповідача), виходячи з вимог
розумності та справедливості, колегія
суддів приходить до висновку, що
достатнім розміром відшкодування
моральної шкоди є сума по 100 000 грн.
кожному з позивачів.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості і зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що згідно ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про часткове задоволення
позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 18 лютого 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 100 000 грн. моральної
шкоди кожному, а в дохід держави 243 грн.
60 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Меленко О.Є.

Фединяк В.Д.