Справа № 421/1501/13-ц
Провадження № 2/421/19/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2014 року Первомайський
міський суд Луганської області

у складі: голосуючого судді
Русанової Т.Т.

при секретарі
Кузьменко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Первомайська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, який уточнювала,
посилаючись на те, що починаючи з 1997 р.
стала проживати з відповідачем за
адресою: АДРЕСА_1. Цей будинок належить
відповідачу на праві особистої
власності. 04.08.2000 р. між ними був
зареєстрований шлюб, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом. Разом з відповідачем
прожили 14 років, займались
підприємницькою діяльністю, вели
спільне господарство, розпорядником
всіх грошей, які вони заробляли разом,
був ОСОБА_2, у ОСОБА_1 фактично доступу
до грошей не було. У січні 2011 р. ОСОБА_2
звернувся до суду з заявою про
розірвання шлюбу між ними, у лютому 2011
р. шлюб між ними було розірвано. Віддати
їй частку коштів та спільного майна,
придбаного у період шлюбу, відповідач
відмовився, у лютому 2011 р. поміняв замки
на дверях, у зв'язку з чим ОСОБА_1
залишилась і без житла, і без майна.

За час шлюбу з ОСОБА_2 ними був у 2006 р.
придбаний автомобіль ГАЗ 3110, 2000 року
випуску. Як стало відомо ОСОБА_1,
автомобіль був придбаний за 40 000 грн.,
але ОСОБА_1 вважає, що його вартість на
теперішній час складає 24 000 грн.
Автомобіль був оформлений у власність
відповідача у відділенні ВРЕР
м.Первомайська.

Окрім того, її колишнім чоловіком
ОСОБА_2 у березні 2008 р. були зроблені
грошові внески (депозит) у сумі 9 000 € до
ПАТ «Комерційний банк «НАДРА». Це
підтверджується квитанцією про
внесення коштів. Ці грошові кошти вони
заробили разом, коли займались
підприємницькою діяльністю. Як стало
відомо ОСОБА_1, вже в липні 2008 р. ОСОБА_2
фактично отримав цей депозит та
відсотки по ньому.

З цих коштів у липні 2008 р. ОСОБА_2 знову
були зроблені грошові внески у сумі 7 000
€ до ПАТ «Комерційний банк «НАДРА», що
підтверджено договором строкового
банківського вкладу. Інші 2 000 €
залишились у ОСОБА_2 Термін дії
договору вкладу (депозиту) був 9
місяців, але як було відомо ОСОБА_1, зі
слів ОСОБА_2 банк тривалий час ОСОБА_2 ці
гроші не повертав. На час розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ці гроші, як
було відомо ОСОБА_1 зі слів ОСОБА_2, так і
залишались в банку, але уже у суді, коли
ОСОБА_2 були надані заперечення на
вимоги ОСОБА_1 стало відомо, що ще у
період з квітня 2009 р. по липень 2009 р.
ОСОБА_2 були отримані кошти за цим
депозитом у сумі 7 000 € та відсотки у
сумі 564, 44 €, але він про це ОСОБА_1 не
казав. Грошові внески, які були їх
сумісною власністю та були отримані
ОСОБА_2 без відома ОСОБА_1 і фактично
залишилися у ОСОБА_2 на час розірвання
між ними шлюбу, складає 9 564,44 € х 1059, 087 -
курс Євро на 06.2013 р. = 101 370 грн.

Крім того, за час шлюбу з ОСОБА_2
позивачкою була придбана квартира в
АДРЕСА_2, яка в подальшому була
переобладнана під нежиле приміщення.

22.02.2010 р. це нежиле приміщення згідно з
договором купівлі-продажу було
оформлено у власність ОСОБА_3, яка є
донькою ОСОБА_2 Вартість цього нежилого
приміщення згідно з експертною оцінкою
складала 125 115 грн. Саме за цю ціну і
було продане нежиле приміщення ОСОБА_3
Але з коштів, зазначених у договорі
купівлі-продажу, ОСОБА_3 фактично
сплатила ОСОБА_1 за це приміщення
тільки 8 000 грн., чому є документальне
підтвердження. Щодо сплати інших
коштів ОСОБА_2 запевнив ОСОБА_1, що він
за її частку приміщення переоформить
на ОСОБА_1 свій будинок, але в
подальшому ОСОБА_2 відмовився
переоформлювати на ОСОБА_1 свій
будинок. Той факт, що ОСОБА_3 на час
оформлення договору купівлі-продажу не
сплачувала вказану в договорі суму 125
115 грн. за нежиле приміщення, яке було
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
свідчить та обставина, що у березні 2010
р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зверталися до суду з
позовом про визнання правочину
купівлі-продажу нежилого приміщення
недійсним. Але під час розгляду цієї
позовної заяви ОСОБА_2 запевнив ОСОБА_1,
що його донька ОСОБА_3 виплатила йому
кошти за цим договором у сумі 117 115 грн.
та знов запевнив ОСОБА_1, що він
переоформить на неї свій будинок, але
знову цього не зробив і коштів ОСОБА_1
за її частку нежилого приміщення не
надав, у січні 2011 р. звернувся до суду та
розірвав шлюб з ОСОБА_1, тобто на час
розірвання шлюбу у ОСОБА_2 також
залишилися їх сумісні кошти від
продажу нежилого приміщення у АДРЕСА_2,
у сумі 117 115 грн.

Всього на час розірвання шлюбу у ОСОБА_2
залишилися їх сумісні з ОСОБА_1 кошти у
сумі 218 485 грн.

Згідно з законодавством кожна із
сторін має право на ?? частки автомобіля
марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, та ?
частку коштів, які залишилися у ОСОБА_2

Так як ОСОБА_1 не має навичок управління
автомобілем, а також у зв'язку з тим, що
користуватися автомобілем сумісно
неможливо, позивачка просить присудити
їй грошову компенсацію вартості 1/2
частки автомобіля.

Просить суд поділити спільне сумісно
нажите з ОСОБА_2 майно наступним чином:

· Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частку коштів у сумі 218 485
грн., які залишилися у ОСОБА_2 на час
розірвання між ними шлюбу, а саме на
суму 109 242,5 грн.;

· Визнати за ОСОБА_2 право
власності на автомобіль марки ГАЗ 3110,
2000 року випуску, та на ? частку коштів у
сумі 218 485 грн., які залишилися у ОСОБА_2
на час розірвання між ними шлюбу, а саме
на суму 109 242,5 грн.;

· Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 109 242,5 грн., що є ? часткою їх
сумісної власності;

· Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 14 000
грн., що складає половину вартості
автомобіля марки ГАЗ 3110, 2000 року
випуску;

· Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у сумі 114, 70 грн. та
витрати на проведення товарознавчої
експертизи 470,40 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала та пояснила, що шлюб з
відповідачем уклади в 2000 році. У неї є
два сини, вони жили окремо. У її
чоловіка була прийомна дочка ОСОБА_3,
яка жила з ними, потім у 2002 -2003 році
вийшла заміж. Автомобіль придбали у 2006
році у червні, купили з рук, продавець
автомобіля ОСОБА_4, по батькові не знає.
На той період у них був магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2», який торгував
тканинами та фурнітурою,
зареєстрований на її ім'я, і ательє
індпошиву по АДРЕСА_3. Дохід становив
180-200 - 220 тис. грн. по звітам у податкову.
Окрім того, вони обслуговували лікарні,
поставляли харчі та господарській
інвентар. Вона була з 2000 року
зареєстрована як приватний
підприємець.

Рахунки були у банках, у тому числі і
«Надра банку». За автомобіль заплатили
готівкою. Вона була присутня при
передачі грошей власнику машини, гроші
були у доларах, сума становила 5 000
доларів. Купили «Волгу» легковий
автомобіль. До цього у її чоловіка була
Волга 2410, рік випуску не знає,
приблизно 80-х років. Коли вона була
продана, не знає, у Донецьку область,
машину продав без довіреності зі
зняттям з обліку. Про те, що вона була
продана за 2000 доларів, їй відомо зі
слів чоловіка. Проміжок між продажом та
купівлею машин був 2-3 місяці. Гроші
були у чоловіка. Де він їх брав і тримав,
їй невідомо.

Вона отримала за продаж ательє 11
500 $, покупець ОСОБА_6. 24.12.2007 року вона
отримала ці гроші, а 26.12.2007 поклали їх в
Ощадбанк на валютний рахунок на її ім'я.
Потім долар почав рости, продали і
купили Євро і поклали в «Надра банк» на
ім'я ОСОБА_2, вона йому довіряла. Сума
вкладу 9000 €, в березні 2008 року.
Подальша доля цих грошей їй невідома.
Гроші були заморожені. Вклад на 9000 €
був на три місяці, після спливу цього
строку вона долею грошей не цікавилась.

Потім відповідач з дочкою
вирішили відсунути її від бізнесу,
забрати у неї магазин. У неї була матір
при смерті, вона бігала до матері,
працювала в магазині, бігла додому.

Вона почала цікавить внеском у
Євро у 2012 році, коли її викинули на
вулицю, а матір поховала. Вона стала
розуміти, як з нею вчинили.

Зараз вона заявила до розподілу
9000 €. У банку вона ніяких документів не
підписувала.

Магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» у районі
ринку був куплений як квартира за 18 000
доларів 31.10.2007 року і переобладнаний
під магазин. Був куплений на двох. Цей
магазин був проданий ОСОБА_3 08.02.2010 року.
Чоловік запропонував передати дочці
бізнес, а їй будинок. Вона підписала
договір продажу свої частки магазину,
не отримавши за неї грошей. Потім, коли
чоловік прийшов в магазин, а дочка
сказала, що він тут ніхто, він
звернувся до суду, але потім вони між
собою домовились. При нотаріусі грошей
не передавалось, вона завірила договір,
за яким не були передані гроші.
Нотаріус ОСОБА_7 - колишня дружина її
старшого сина, у неї до її сина
неприязні стосунки. Вона, якби
отримала гроші, то купила б дах над
головою. У ОСОБА_3 грошей ніколи не
було. Суд позов до ОСОБА_3 припинив
через неправильно обрану підсудність.
По суті рішення не ухвалив.

З 2006 року вони користувались
машиною ГАЗ 3110, автомобіль у
відповідача зараз вдома. Вона
визначила суму позову виходячи не з
вартості автомобіля, а з курсу 3000
доларів.

З моменту внесення депозиту
великі покупки не робили, могли купити
чоботи.

При купівлі магазину вона
отримала кредит 18 000 доларів, кредит на
її ім'я в 2007 році в жовтні, погашений
кредит остаточно після продажу
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» 13.08.2009 року.
Частина кредиту була погашена шляхом
внесків на погашення кредиту. Магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» продали за 77 988 грн.,
гроші пішли на повне погашення кредиту
в серпні 2009 року.

Машина ремонтувалась за гроші від
діяльності магазину.

Представник позивача ОСОБА_5 в суді
пояснив, що потягом 14 років спільного
проживання позивачка займалась
підприємницькою діяльністю, купували
нежилі приміщення, де влаштовували
майстерні з пошиття одягу, потім
продавали. Гроші від продажу приміщень
були покладені в Ощадбанк, але з
коливанням курсу були переведені у
Євро та покладені у банк «Надра». У
зв'язку з наступною кризою «Надра»
припинив виплату депозитів, на момент
розірвання шлюбу фактично вважалось,
що грошові кошти перебувають у банку.
Тільки в суді з'ясувалось, що у 2009 році
було розпорядження банку про видачу
ОСОБА_2 грошових коштів, але це рішення
не свідчить про те, що грошові кошти
були отримані, тобто зняті. Позивачці
невідомо де ці кошти. Що стосується
придбання авто, то у відповідача був
автомобіль, але був проданий тільки за
2000 доларів, а новий куплений за 5 000
доларів, тобто 3000 грн. є спільні кошти.

Квартира, яка була використана під
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», на ім'я ОСОБА_1,
брався кредит у банку, на що був
куплений магазин. Потім він її завірив,
що треба магазин переписати на його
дочку, а він на неї перепише будинок.
Але коли вона підписала договір
купівлі-продажу магазину, грошові
кошти не були виплачені. Був розгляд у
суді, але треба було звертатися у
господарський суд.

При підписанні договору
купівлі-продажу магазину розрахунок не
був проведений, вони тоді звертались до
суду, позивачем був ОСОБА_2 Потім ОСОБА_2
сказав йому, що вже нічого не треба,
він вирішив всі питання з дочкою.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та
пояснив, що з 92 по 96 рік займався
підприємницькою діяльністю, що
дозволило заощадити грошові кошти. У
2000 році зареєстрував шлюб, у позивачки
була власна квартира по АДРЕСА_4, у
нього будинок по АДРЕСА_1 та автомобіль.
Вів бізнес та утримував родину.
Автомобіль був куплений не за спільні
кошті, а за кошти від продажу авто ГАЗ
2410, купленого до шлюбу, а також за його
особисті гроші. Він вважає, що у нього
були особисті кошти, до шлюбу.

Він вкладав кошти тільки в валюту. За
час шлюбу всі затрати по веденню
бізнесу він брав на себе.

Згідно Сімейного кодексу ст. 57 ч.3 це
його особисте майно і не підлягає
розподілу.

Доступ до грошей був такий: в книзі
реєстрації за день вона ставила підпис
про отримання цих грошей з каси,
щомісячно вона їздила за купівлею
товару для магазину, на цю тему він
виділяв 13-15 тис. гривень. Окрім цього, у
неї в Ощадбанку був свій розрахунковий
рахунок і в «Надра банку». Позивачка
потайки брала кредити у банках , у
деяких банках була поручителем, а
також позичала у населення, він не знає
з якою метою. У родини Чумак позичила 10
000 грн. під проценти, біля 20 чоловік
приходили у магазин записувались у
чергу отримати гроші, які позивачка у
них позичала, приходили вимагали борги.
Зустрічали його на вулиці та питали,
коли його дружина віддасть борг. Вона
частково гасила кредити, він не знає, з
якого джерела вона погашала кредити.

Депозит 9 тис. Євро розписано, коли
отримано, коли покладено. Частина
грошей пішла на закупівлю товару,
невелика частка на погашення кредиту. Є
графік повернення депозиту, все
розписано.

При продажу магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
ОСОБА_3 провела повне погашення боргу
по договору купівлі-продажу у
нотаріуса. ОСОБА_3 у нотаріуса в кімнаті
віддала гроші ОСОБА_1 125 000 грн., ці гроші
залишились у ОСОБА_1, йому невідомо,
куди вона їх використала.

ВАЗ 2410 продав за 3 800 доларів, а купив
новий за 3 800 доларів, тому що
автомобіль 3110 був у аварії.

З позовом до дочки вони звертались тому
що ОСОБА_1 ввела його в оману,
спровокувала розгляд справи у суді.
Гроші у дочки були, у неї була
трикімнатна квартира та він їй давав 7
тис доларів, коли працював
підприємцем.

Гроші на закупку товару він брав з
депозиту. Депозит поділили на 4 частки.

Продавця авто ГАЗ 3110 прізвища не знає,
зараз на його думку авто коштує 4 000 грн.
Ці авто морально застаріли. Ціни вище 7
000 грн. нема. Авто на ходу, справне.

У родині гроші всі вкладені в бізнес,
інші вкладенні в товар. Він закуповував
одежу, взуття собі та позивачці.

Він їй давав гроші на закупівлю товару,
для своїх нужд вона брала гроші з
виручки, запроси були скромні, він не
питав, куди вона витрачала гроші. Він
дружині не звітував куди витрачав
гроші, купував все що треба.

Матеріальну допомогу вона брала для
дітей, по 500, 700 грн. і 1000 грн. брала, для
себе не просила.

Доходи родини: вона здавала звіт у
податкову, єдиний податок, вона зі
стелі могла поставити 70 тис. грн., за
рік приблизно 150 000 грн., але таких
доходів не було. Що хотіли те і писали,
бо на єдиному податку. Фактично до 2007
року доходу не було, тому що вони
купували нерухомість, перебудовували,
закупали будматеріали. Після 2007 року
доходи були незначні в місць 8-10 тис.
грн., з них податки, заробітна плата,
комунальні, залишалось 5 тис., а щоб
поїхати за товаром треба 6-7 тис. додати.

Приміщення для магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
купувала ОСОБА_1 і на неї оформлений,
вартість 19-20 тис доларів, ці гроші взяли
з кредитної лінії, кредит був на суму 22
000 доларів. Цей кредит погашений у 2009
році за рахунок продажу ательє,
покупець зразу вніс гроші в банк.
Другий етап погашення кредиту - продаж
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» за 120 або 130 тис.
грн., інша частина була взята з
депозиту.

У нього з дочкою ОСОБА_3 стосунки
нормальні. За два тижні до продажу
магазину ОСОБА_1 позичила у дочки 8 000
грн., бізнес не получався, йшли збитки,
вирішив продати магазин дочці, щоб
вона покрутилась та знала як працювати
у бізнесі. Магазин оцінили у 125 тис.
експертом. Його дочка віддала колишній
дружині 125 грн. готівкою, вона 3 кімнатну
поміняла на 1 кім. , і у неї були гроші,
які він їй давав. Магазин продали тому,
що так хотіла ОСОБА_1.

Проценти по депозиту він рік отримував
по карточці банкоматі.

Свідок ОСОБА_3 в суді пояснила, що є
дочкою ОСОБА_2 стосунки з батьком гарні,
з ОСОБА_1 не підтримує ніяких
стосунків. Їй відомо, що депозит був,
були проблеми з банком з приводу його
видачі. Приблизно за два роки до
розірвання шлюбу депозит був отриманий
та гроші використані на спільні
потреби. ОСОБА_1 просила її показати, як
користуватись карточкою на банкоматі,
тобто вони ці гроші використовували
спільно. Їх спільне рішення було про
заміну машини. ОСОБА_2 зголосився
продати свою машину, придбану до шлюбу.
Покупець провів передоплату, було
розписка про отримання грошей. На ці
гроші він купив ГАЗ 3110, а через 1-1,5 міс.
приїхав покупець старої машини, і
забрав її. По магазину у договорі
купівлі-продажу було зазначено, що
гроші нею були віддані попередньо, до
підписання договору. 8 тис. гривень - це
зовсім окремий договір займу, ОСОБА_1
позичала у неї вказану суму. 05.02.2010
року вона зателефонувала і пояснила
свої вимоги, що хоче 8 тис грн., що не
матиме нічого проти продажу магазину.
07.02.2010 року на зустріч з ОСОБА_1 вона
просила супроводжувати її свого
молодого чоловіка через те, що в її
словах вона почула погрози, через це
вона і погодилась віддати їй ці гроші 8
тис. грн.

Про депозит їй відомо, бо вони члени
однієї родини, секретів не було, все
обговорювалось. Їй особисто відомо те,
що вона розказала про карточку, гроші
могли отримувати і він і вона.
Наскільки їй відомо, до всіх банків
вони їздили разом. Банкомат тоді стояв
у магазині «Марс». Вона точно не знає,
це була карточка по процентам чи з
основної суми депозиту. Рахунок був
відкритий на ОСОБА_2

З приводу машини, за скільки
продавалась стара машина вона не
пам'ятає, він за неї призначив таку
ціну, щоб купити нову, суму через
давність назвати не може. за яку суму
була продана машина, за таку придбана
нова.

Гроші вона за магазин особисто
передала ОСОБА_1 125 тис. і 8 тис. грн.
Документу на суму 125 тис. грн. нема, вона
покладалась на порядність. Чому вони
позивались до суду: зараз вона не
перебуває під тиском у ОСОБА_1 і дає
правдиві свідчення. Тоді вона тиснула
на неї здоров'ям батька, він скаржився
що його стає погано після вживання їжі,
був такий випадок, коли йому у магазині
стало погано, а ОСОБА_1 завила, що це
акторські витівки. Вона терміново
викликала «швидку». Тому вона під
загрозою віддавала ці гроші. У неї
трудовий стаж з 16 років. При укладенні
другого шлюбу батько їй подарував 7 тис.
доларів, а також їй був куплений
автомобіль батьком приблизно у 2000- 2001
році, цим займався її чоловік, якого
нема серед живих, її чоловік оформлював
цю машину та продав, моделі машини вона
не знає, УАЗ «Бобік». У батька була
традиція на дні народження та новий рік
дарувати грошові суми, це біля 2 тис
доларів. Її чоловік працював у ОСОБА_13,
заробляв непогану гроші, відкладав
гроші, вони мали намір поліпшити
житлові умови, а коли шлюб розпався,
він залишив ці кошти на виховання
дитини. Вона працювала і заробляла біля
56 тис. грн., вона практично перебувала
на утриманні батька і змогла зібрати
потрібну суму.

Те, що вона передавала 130 тис. грн.,
ніхто не може підтвердити, гроші
передавались у приймальній у
нотаріуса. При цьому ОСОБА_1 говорила,
що не дивлячись на договір
купівлі-продажу, магазин буде її,
говорила, що вона забере обладнання з
магазину. Одного дня у 2010 році до неї
прийшов дільничний і пояснив, що у
нього на столі заява про порушення
кримінальної справи, що вона
перешкоджає вивезенню обладнання

ОСОБА_1 активно приймала участь у
витребуванні депозиту з банку та була в
курсі.

Автомобіль був придбаний у ОСОБА_4, він
є її сусідом. Гроші у приміщенні МРЕО
ОСОБА_2 відавав ОСОБА_4 особисто. Ціна
була рівна за проданий та придбаний
автомобіль, тому що стара машина була в
експортному варіанті, була гордістю
сім'ї, знос був мінімальний, батько її
дуже доглядав. Власник ГАЗ 3110 зазначив
суму продажу, відповідно вони
виставили ціну за свій автомобіль.

Депозит був внесений у 2007-2008 роках, а
знятий приблизно у 2009-2010 році.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 ще
більше року проживала у ОСОБА_2 вдома,
він її утримував.

Через рік після продажу магазину
прийшов представник «Приватбанку» і
сказав, що він шукає ОСОБА_1, щоб вона
погасила заборгованість.

Позов на 125 тис. грн. до неї подали
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, батько думав, що
ОСОБА_1 принесе гроші додому, але вона
не рахувала за необхідне це робити.
Вона вважає, що позов він заявив з
подачі ОСОБА_1, вона не знає, яка вона
йому це виклала. Вона пояснила батькові
як все відбувалась, і від подальших
претензій він відмовився.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що у них
був автомобіль «Волга», у неї чоловік
інвалід 3 групи, і її продали з тієї
причини, що їй належала безоплатна
машина, їм видали «Славуту», а щоб не
знали з черги, треба булу продати
машину. Він попросив на СТО напитати
продавців. Вони її продали у 2007 році,
за 4 700 доларів, переписували за кошти
покупців. Гроші віддавались їй. Вона
приходила у магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» і
отримувала гроші від чоловіка ОСОБА_2, у
залі була дочка і дружина. Машину вони
відали раніше, а гроші забрали пізніше,
цей час машина була на чоловікові, вона
зрозуміла, що у них зразу не було всієї
суми. Гроші вона передавала не у МРЕО, а
у магазині. Автомобіль був
зареєстрований на чоловіка, у МРЕО вони
з чоловіком їздили вдвох, він
розписався там у одному документі. На
цю машину суд накладав арешт, тому що
чоловік проходив у неї по одній справі,
суд у Брянці. Бампер був тріснутий,
ззаду не було резинки, вона точно знає
за скільки вона продавалась, бо вела
всі прави у сім'ї.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснила, що вона
мінялась квартирами з ОСОБА_2, 1 -
кімнатну на 3- х кімнатну з доплатою.
Вони однокімнатну квартиру, у 1998 році
обміняли на 3 -х кімнатну і доплатили
1400 чи 1500 доларів, гроші відавали
ОСОБА_2. Договір завірений у
нотаріальній конторі. Грошей у більшій
сумі у них не було. Гроші віддавали не
пізніше 1998 року.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що було
оголошення в газету, ОСОБА_1 продавали
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2». Він був
керуючий справами у приватного
підприємця ОСОБА_14 і оформлював
договір купівлі-продажу. Він діяв по
довіреності від ОСОБА_14. Ціна угоди
була оголошена 20 000 доларів, потім
шляхом переговорів, ціна була зменшена
і була скидка, кінцева ціна 19 000
доларів. Гроші передавав він ОСОБА_2 у
доларах. Дружина при цьому не була
присутня, він її не пам'ятає, де
передавав гроші - не пам'ятає. Можливо
було 18 000, він не наполягає бо не
пам'ятає. Він не пам'ятає валюти і не
наполягає, що були долари.

Дослідивши надані докази, вислухавши
пояснення сторін та свідків, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 61 СК об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного
обороту.Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя.Якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя.Якщо один із подружжя своєю
працею і (або) коштами брав участь в
утриманні майна, належного другому з
подружжя, в управлінні цим майном чи
догляді за ним, то дохід (приплід,
дивіденди), одержаний від цього майна, у
разі спору за рішенням суду може бути
визнаний об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною
згодою.При укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 70 СК часток у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ст. 71 СК якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України .

В суді встановлено:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбу з 04.08.2000 р., шлюб
між ними розірвано на підставі рішення
Первомайського міського суду від 26.01.2011
р. /а.с. 4, 8/.

Згідно з довідкою ВРЕР з
обслуговування м.Первомайська та
Попаснянського району,
підпорядкованого УДАІ ГУМВСУ в
Луганській області від 18.06.2013 р. 01.01.1989 р.
у Кіровському ВРЕВ за ОСОБА_2 був
зареєстрований автомобіль марки ГАЗ
2410, 1989 року випуску, вказаний
автомобіль було знято з обліку для
реалізації 02.08.2006 р. власником ОСОБА_2;
05.07.2006 р. у Первомайському ВРЕР було
зареєстровано за ОСОБА_2 автомобіль
марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, д/н
НОМЕР_1, автомобіль було зареєстровано
на підставі довідки-рахунку, виданої
04.07.2006 р. ТОВ «Національна АВТО
КОМПАНІЯ» /а.с. 158/.

Згідно з висновком судової
автотоварознавчої експертизи № 2116/28
від 11.01.2014 р. риночка вартість
автомобіля ГАЗ 3110 р/н НОМЕР_1, 2000 року
випуску, на момент проведення
експертизи складає 28 072 грн. /а.с. 133-146/.

Таким чином, автомобіль ГАЗ 3110 дійсно
був придбаний сторонами у період шлюбу.
Однак, суд не може погодитись з
наполяганнями ОСОБА_2 на тому, що
автомобіль ГАЗ 2410, 1989 року випуску він
продав за таку саму суму грошей, за яку
придбав автомобіль новішої моделі,
випущений на 10 років пізніше, оскільки
це суперечить звичайним ринковим
відносинам та не пояснює причину
продажу одного авто заради купівлі
іншого. Окрім того, суд вважає за
необхідне зазначити, що автомобіль ГАЗ
3110 був придбаний на місяць раніше від
продажу автомобіля ГАЗ 2410. За таких
обставин при вирішенні позову в цій
частині суд виходить з ринкової
вартості спільного автомобіля,
визначеної експертизою, та з показань
позивачки, яка визнала, що належний
чоловікові до шлюбу автомобіль був
проданий за 2000 $, які були вкладені в
купівлю нового автомобіля за 4700 $
(вартість продажу автомобіля, названа
свідком ОСОБА_9). з вкладених у купівлю
автомобіля 2700 $ спільних коштів
подружжя доля позивачки буде складати
1350 $.

В рамках заявленого позову
обґрунтовані на законі позовні вимоги
про стягнення з відповідача
компенсації вартості її частки
автомобіля ГАЗ 3110 підлягають
задоволенню в заявленій сумі, оскільки
сума у 1350 $за валютним курсом на день
розгляду справи в суді буде
перевищувати 14000 грн. (на 02.04.2014 року
Національний банк України встановив
курс валют на рівні 1110,62 грн. за 100$. )

В інший частині, окрім стягнення
судових витрат, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

Згідно з наданим ПАТ «Комерційний банк
«НАДРА» звітом по депозиту «Мій вибір»
в валюті «EUR» № НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_2
07.07.2008 р. були внесені кошти на депозит у
відділенні № 1209 у сумі 7 000 €, 07.04.2009 р.
виплачена частина депозиту у розмірі 3
971,60 €, 13.07.2009 р. виплачена частина
депозиту у розмірі 3 028 €, 31.12.2009 р. на
поточний рахунок було переказано 0,40 €.
Відсотки по депозиту 564,44 €
перераховані на поточний рахунок.
/а.с.39-40/

У 2008 році ОСОБА_2 вносились, а потім
перераховувались на інші рахунки
грошові кошти у розмірі 9000 € у ПАТ
«Комерційний банк «НАДРА» /а.с. 56/.

Ст. 65 СК визначає правові засади
здійснення права розпорядження майно,
що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя. У розвиток
положень загальної норми абзацу
першого ч. 2 ст. 369 ЦК, яка присвячена
розпорядженню майном, що є у спільній
сумісній власності, спеціальні правила
даної статті передбачають презумпцію
взаємної згоди обох з подружжя при
здійсненні розпорядження спільним
майном.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України у разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

З огляду на дату розірвання шлюбу, з
моменту зняття останніх коштів з
депозиту пройшло 1,5 роки. Посилання
позивачки на те, що вона не знала про
зняття відповідачем грошей з депозиту
та не розпоряджалась ними, не
ґрунтуються на доказах. Натомість,
пояснення відповідача у тій частині, що
гроші були використані на закупівлю
товару для магазину та на інші потреби,
нічим не спростовані.

Таким чином, позовні вимоги в цій
частині не доведені та задоволенню не
підлягають.

22 лютого 2010 р. був укладений
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нежилого приміщення,
згідно з яким ОСОБА_2, ОСОБА_1 - продавці
продали, а покупець ОСОБА_3 купила у
приватну власність нежиле приміщення,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.
Експертна вартість нежилого
приміщення склала 125 115 грн., за цю суму
вчинений продаж цього приміщення,
гроші покупець сплатив продавцям до
підписання цього договору /а.с. 37-38/.

У зазначеному договорі є описка у п.4
стосовно експертної оцінки нежилого
приміщення прописом зазначена сума «
сто двадцять п'ять тисяч сто
п'ятнадцять гривень», цифрами
зазначено « 25 115». Судом витребуваний
звіт про незалежну оцінку нерухомого
майна за адресою: АДРЕСА_2, та з'ясовано,
що його ринкова вартість дійсно
складала 125 115 грн.

З письмової заяви приватного нотаріуса
ОСОБА_7 на адресу суду від 18.02.2014 р.
вбачається, що усі обставини, відомі їй
як нотаріусу, викладені в договорі
купівлі-продажу, посвідченому нею
22.02.2010 р., інших відомостей щодо
зазначеного правочину вона не має, а
подробиць укладення зазначеного
договору не пам'ятає /а.с. 115/.

У березні 2010 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
пред'являли до ОСОБА_3 позов про
визнання зазначеного вище договору
купівлі-продажу від 22.02.2010 р. недійсним
посилаючись на те, що ні до укладення
договору, ні після ОСОБА_3 не сплатила
їм кошти за придбане майно, попросили
суд зобов'язати відповідачку повернути
їм нежиле приміщення вартістю 125 115 грн.
Ухвалою Первомайського міського суду
від 12.05.2010 р. провадження у справі за цим
позовом було закрито з посиланням на
те, що як позивачі, так і відповідачка є
фізичними особами - підприємцями, а
нежиле приміщення є об'єктом
господарської діяльності /а.с. 60-67/. З
приводу недійсності зазначеного
договору купівлі-продажу інших
звернень до суду не було.

При розгляді даної цивільної справ в
суді позивачка наполягала на тому, що
ніколи не отримувала ні від ОСОБА_3, ні
від ОСОБА_2 125 115 грн. або будь-яку
частину цієї суми.

З огляду на те, що договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 22.02.2010 р., посвідчений
нотаріально, ніколи ніким не
визнавався недійсним, а у договорі
чітко зазначено, що 125 115 грн. покупець
сплатив продавцям до підписання цього
договору, у суду немає правових підстав
для стягнення з одного продавця на
користь іншого продавця грошових сум,
отриманих від покупця.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову на користь позивачки підлягають
стягненню за рахунок відповідача
судовий збір, сплачений нею у
мінімальному розмірі, та ? частина
витрат, понесених на сплату
автотоварознавчої експертизи, у рамках
заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 61-63, 65, 70, 71 СК України, ст. 369 ЦК
України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль ГАЗ 3110, 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14
000 грн. на відшкодування вартості ?
частки коштів, витрачених на придбання
автомобіля ГАЗ 3110, 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, а також
114,70 грн. судового збору, 470,40 грн. за
проведення автотоварознавчої
експертизи.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі
1003,06 грн.на користь Держави (№
доходного рахунку щодо сплати судового
збору: 0054)

Рішення у повному обсязі буде
виготовлено 07 квітня 2014 року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Первомайський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
судового рішення.

Суддя
Т.Т. Русанова