Справа №333/1641/14-ц
Пр.№2/333/1290/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2014 року

м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

Головуючого, судді

Піх Ю.Р.

при секретарі

Бабенко Г.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2 розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом
до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. В
обґрунтування позову зазначила, що
02.12.1994 року у Жовтневому відділі ЗАГС м.
Запоріжжя вона та ОСОБА_4 уклали шлюб,
про що зроблено актовий запис №415, та
видано свідоцтво про шлюб.

За час спільного життя нею та ОСОБА_4
було придбано 31/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, вартістю 5097 грн., що
підтверджується договором
купівлі-продажу.

Право власності на зазначену частину
будинку зареєстровано за відповідачем
- ОСОБА_4, про що свідчить реєстраційний
надпис на договорі купівлі-продажу
житлового будинку.

02.03.2000 року вона та Відповідач
розлучились, про що видано свідоцтво
про розірвання шлюбу.

Після фактичного припинення шлюбних
відносин та розірвання шлюбу,
відповідач залишив будинок і фактично
припинив користування ним. У
вищевказаній частині будинку вона
залишились проживати зі своїм сином
від попереднього шлюбу. Вона утримує
майно, робить поточні ремонти, сплачує
комунальні послуги та обов'язкові
збори по утриманню майна.

Виходячи, з того, що частки майна
дружини та чоловіка є рівними, її
частка у майні, що є спільною сумісною
власністю складає 31/200.

Згідно довідки-висновку від 28.01.2014 року
АН «Золотий Ключ» про оцінку
нерухомого майна станом на 27.01.2014 р.
ринкова вартість 31/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 складає 68 200
грн.

15.03.2014 року нею було сплачено
відповідачу 34 100 грн., в рахунок
ринкової вартості належної йому 31/200
частин вищевказаного житлового
будинку, про що Відповідач власноруч
підписав розписку.

Таким чином, оскільки на даний час
відповідачу сплачені грошові кошти, в
рахунок належної йому 31/200 частин
житлового будинку, вражає необхідним
визнати за нею право власності на 31/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
просила їх задовольнити в повному
обсязі.

В судовому засідання представник
відповідача не заперечувала проти
задоволення позову.

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи, виходячи з встановленого ст. 11
ЦПК України принципу диспозитивності,
суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судом встановлені такі обставини і
визначені відповідні їм
правовідносини.

02.12.1994 року у Жовтневому відділі ЗАГС м.
Запоріжжя вона та ОСОБА_4 уклали шлюб,
про що зроблено актовий запис №415, та
видано свідоцтво про шлюб.

За час спільного життя подружжям
ОСОБА_4 було придбано 31/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, вартістю 5097
грн., що підтверджується договором
купівлі-продажу.

Право власності на зазначену частину
будинку зареєстровано за відповідачем
- ОСОБА_4, про що свідчить реєстраційний
надпис на договорі купівлі-продажу
житлового будинку.

02.03.2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розлучились, про що видано свідоцтво
про розірвання шлюбу.

Після фактичного припинення шлюбних
відносин та розірвання шлюбу,
відповідач залишив будинок і фактично
припинив користування ним. У
вищевказаній частині будинку ОСОБА_3
залишились проживати зі своїм сином
від попереднього шлюбу. Позивачка
утримує майно, робить поточні ремонти,
сплачує комунальні послуги та
обов'язкові збори по утриманню майна.

Виходячи, з того, що частки майна
дружини та чоловіка є рівними, частка
ОСОБА_3 у майні, що є спільною сумісною
власністю складає 31/200.

Згідно довідки-висновку від 28.01.2014 року
АН «Золотий Ключ» про оцінку
нерухомого майна станом на 27.01.2014 р.
ринкова вартість 31/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 складає 68 200
грн.

15.03.2014 року ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_4
34 100 грн., в рахунок ринкової вартості
належної йому 31/200 частин вищевказаного
житлового будинку, про що Відповідач
власноруч підписав розписку.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пп. 23, 24 своєї Постанови "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р.
№11, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині, чоловікові на
праві спільної сумісної власності та
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Згідно частини першої статті 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
р. поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими ст.ст.69-72 та ст.372 ЦК
України. Вартість майна, що підлягає
поділу визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягнення згоди
виходячи з дійсною його вартості на час
розгляду справи.

Відповідно до ст. 371 ЦК України майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_3 слід задовольнити з огляду на
їх обґрунтованість.

На підставі викладеного, керуючись
ст.10,11, 57,60, 212, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

Ю.Р. Піх