Головуючий суду 1 інстанції - Калашник
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 434/4909/13-ц
Провадження № 22ц/782/318/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Галан
Н.М., Іванової І.П.

при секретарі
Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Український продукт"

на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 11 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
приватного підприємства "Український
продукт", закритого акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія АСКА", третя особа - ОСОБА_4 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У червні 2013 року позивачі
звернулися до суду із вказаним позовом,
в якому просили стягнути з відповідача
ЗАТ «Українська страхова компанія
АСКА» суму матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, на користь
ОСОБА_2 у розмірі 8912,68 грн., на користь
ОСОБА_3 - 855,97 грн.; стягнути з
відповідача ПП «Український продукт»
на користь позивачів суму моральної
шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у
розмірі по 50000 грн. кожному. Підставами
позову зазначали те, що 23.04.2008 року о 14.15
год. з вини водія ОСОБА_4, який перебував
у трудових правовідносинах з ПП
«Український продукт», сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої зазнали тілесні
ушкодження позивачі, що знаходилися у
належному їм автомобілі ВАЗ-21013
реєстраційний номер НОМЕР_3, а також
було пошкоджено вказаний автомобіль.
Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу була
застрахована у відповідача закритого
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія АСКА".

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задоволені частково: стягнуто з
ЗАТ «Українська страхова компанія
АСКА» на користь ОСОБА_2 у
відшкодування матеріальної шкоди 8474,68
грн., на користь ОСОБА_3 - 855, 97 грн.;
стягнуто з ПП "Український продукт" на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди по 5000
грн. кожному; вирішено долю судових
витрат. У задоволенні інших вимог
відмовлено.

Ухвалою Артемівського районного суду
м. Луганська від 18.12.2013 року виправлено
допущену в рішенні Артемівського
районного суду від 11.12.2013 року помилку,
а саме: в резолютивній частині
оскаржуваного рішення суду у п'ятому
абзаці замість - стягнути з ПП
«Український продукт» на користь
ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної
шкоди 5000 грн., вважати - «стягнути з ПП
«Український продукт» на користь
ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди
5000 грн.».

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, оскільки судом порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, і не заперечується
сторонами, що 23.04.2008 року приблизно о 14:50
год. на перехресті автодоріг Р-66
Дьоміно-Олександрівка-Луганськ та М-21
кв. Юний - сел. Металіст, сталося
зіткнення автомобілів «Mersedes-benz» 614D»
державний номер НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_4 з автомобілем «ВАЗ 21013»
державний номер НОМЕР_3 під керуванням
ОСОБА_2 В результаті ДТП водій
автомобіля ВАЗ ОСОБА_2, пасажири ОСОБА_3,
ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження.

При цьому, згідно висновку
судово-медичної експертизи №1447 від
20.06.2008 року ОСОБА_2 в результаті ДТП було
заподіяно наступні тілесні ушкодження:
сочетанна травма, закрита травма груди,
множинні флотируючі перелами ребер
зліва, забій лівої легені, обмежений
пост травматичний лівосторонній
плеврит, виявлені рентгенологічно
підтверджені перелами 8-го та 9-го ребер
зліва, що за ступенем тяжкості
відносяться до середнього ступеню
тяжкості за ознаками тривалості
розладу здоров'я строком більше 3-х
тижнів /а.с.131-133/.

Згідно висновків судово-медичної
експертизи №1471 від 20.06.2008 року ОСОБА_3 в
результаті вищезазначеної ДТП були
заподіяні наступні тілесні ушкодження:
ЗЧМТ, струс головного мозку, підкожна
гематома зліва, перелом нижньої
челюсті, перелом акулової кістки зліва,
гемосинус зліва, рана лівого стегна,
які відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень, які потягли за
собою короткочасний розлад здоров»я
/а.с. 134-136/.

Постановою Артемівського районного
суду м. Луганська від 10.08.2012 року було
встановлено провину ОСОБА_4 у
пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.
286 КК України - порушення правил безпеки
дорожнього руху чи експлуатації
транспорту особами, які керували
транспортними засобами, що завдало
потерпілому середньої тяжкості
тілесних ушкоджень, та на підставі ст. 48
КК України його було звільнено від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із закінченням строків
давності, кримінальну справу закрито.
Постанова набрала чинності. /а.с. 32/.

Автомобіль марки «ВАЗ 21013» державний
номер НОМЕР_3 на праві приватної
власності належить позивачу ОСОБА_2
/а.с. 121-122/.

Автомобіль марки «Mersedes-benz» 614D»
державний номер НОМЕР_2, належний ЗАТ
«Геркулес», на підставі договору
оренди від 03.01.2007 року знаходиться у
користуванні ПП «Український продукт»,
фактична передача автомобіля
відбулася згідно акту прийому-передачі
03.01.2007 року /а.с. 46-49/.

Згідно трудової книжки ОСОБА_4 останній
часом на скоєння вищезазначеної ДТП
перебував у трудових відносинах з ПП
«Український продукт» у якості водія
автотранспортних засобів /а.с. 123-124/.

Відповідальність ЗАТ «Геркулес» як
власника транспортного засобу марки
«Mersedes-benz» 614D» державний номер НОМЕР_2
була застрахована ЗАТ «Українська
страхова компанія АСКА» згідно
договору №1894650 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
засобів від 31.08.2007 року, за яким
страхова сума /ліміт відповідальності/
на одного потерпілого складає: за
шкоду, заподіяну майну - 25500 грн.,
франшиза - 510 грн. /а.с. 35-45/.

Відповідно до умов вищевказаного
договору /п. 4.1/ передбачено, що
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю потерпілих, включає
витрати, пов'язані, зокрема, з
лікуванням потерпілого. П. 4.2
передбачає, що відшкодування шкоди,
заподіяної майну, включає витрати,
пов'язані, зокрема, з пошкодженням чи
фізичним зниженням транспортного
засобу.

Матеріальний збиток, завданий позивачу
як власнику автомобіля «ВАЗ 21013»
державний номер НОМЕР_3 в результаті
ДТП, згідно висновку автотоварознавчої
експертизи №116 від 23.05.2008 року
визначається рівною ринковій вартості
автомобіля та становить 7703,94 грн. /а.с.
5-21/.

Відповідно до досліджених в судовому
засіданні чеків ТОВ «Сана» АП ЛОКЛ на
лікування ОСОБА_2 було витрачено 1280,74
грн. /а.с. 22-31/, на лікування ОСОБА_3 було
витрачено 855,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 23 своєї
постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснив, що
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
володільця транспортного засобу діє
протягом строку, на який його укладено.
У разі зміни власника забезпеченого
транспортного засобу /відчуження,
спадкування, правонаступництво/
договір страхування зберігає чинність
до закінчення строку його дії.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ЗАТ «Геркулес» про
вищевказану ДТП повідомило СК, це
підтверджено довідкою від 16.05.2008 р. № 310,
виданою ЗАТ «Українська страхова
компанія АСКА» щодо обставин ДТП, яка
сталася 23.04.2008 року /а.с. 125-126/,
протоколом виїзду аварійного комісару
на місце ДТП, якого було повідомлено
телефонним дзвінком 23.04.2008 року о 15:50
год., і який прибув о 16:20 год., вибув о 17-й
/а.с. 127-128/, а також спростовується
поясненнями сторін, які підтвердили
той факт, що ЗАТ «Українська страхова
компанія АСКА» було завчасно
повідомлено про події та обставини ДТП.

Статтями 12, п.12.1, 12.2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цого підпункту. Франшиза при
відшкодуванні шкоди, заподіяної життю
та/або здоров»ю потерпілих, не
застосовується.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку щодо стягнення з ЗАТ
Українська страхова компанія АСКА»
шкоди, за винятком франшизи в розмірі 510
грн. та за шкоду, завдану здоров'ю
позивачів.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» транспортний засіб
вважається знищеним, якщо його ремонт є
технічно неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необгрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди. Якщо власник транспортного
засобу не згоден з визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати по експлуатації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
транспортний засіб визнано фізично
знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди, та витратам по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи МТСБУ.

У пункті Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам
роз'яснено, що якщо пошкоджений
транспортний засіб не може бути
відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Згідно висновку автотоварознавчої
експертизи №116 від 23.05.2008 року вартість
матеріального збитку, нанесеного
володільцю транспортного засобу «ВАЗ
21013» державний номер НОМЕР_3,
визначається рівною ринковій вартості
автомобіля на момент пошкодження, тому,
що вартість відновлювальних робіт
/27550,65 грн./ більше його ринкової
вартості /7703,94 грн./.

Зазначене свідчить про фізичне
знищення транспортного засобу «ВАЗ
21013», державний номер НОМЕР_3, що також
визнано позивачем ОСОБА_2 під час
розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про
невирішення питання про повернення
залишків транспортного засобу не
заслуговують на увагу, оскільки судом
зроблений висновок про те, що різниця у
вартості відновлювальних робіт та
ринковій вартості автомобіля вже
свідчить про фізичне знищення
автомобілю.

Як не заслуговують на увагу і посилання
апелянта на застосування судом до
спірних правовідносин акту цивільного
законодавства від 01 березня 2013 року з
огляду на дію нормативно-правового
акту в часі, адже постанови Пленуму ВСУ
з питань застосування законодавства -
це не нормативно-правові акти, а
різновид офіційних роз'яснень чинного
законодавства, які не мають формально
обов'язкової сили.

Щодо вимог про стягнення моральної
шкоди, то судом вірно зроблений
висновок, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній ocoбі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цією
статті.

Стаття 1188 ЦК України передбачає, що
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
ocoбі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою i
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових /службових/ обов'язків.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних i кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні cпорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, i не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових /службових/
обов'язків на підставі трудового
договору /контракту/ із особою, яка на
відповідній правовій підставі /право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо/ володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди» судам роз'яснено, що за моральну
/немайнову/ шкоду, заподіяну
працівником під час виконання трудових
обов'язків, відповідальність несе
організація з якою цей працівник
перебуває у трудових відносинах, а
останній відповідає перед нею в
порядку регресу /статті 130, 132-134 КЗпП
України/, якщо спеціальною нормою
закону не встановлено іншого.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, та не оспорюється
сторонами, що ОСОБА_4 на час скоєння ДТП
знаходився у трудових відносинах з ПП
«Український продукт», таким чином
саме юридична особа повинна
відшкодувати шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових обов'язків.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди» від 31.03.1995
року № 4 під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб

Пунктом 9 вказаної Постанови
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної немайнової шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань /фізичних, душевних,
психічних тощо/, яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат /їх
тривалості, можливості відновлення
тощо/ та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих i виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад
розумності виваженості та
справедливості.

Отже, суд вірно дійшов висновку щодо
відшкодування моральної шкоди
позивачам у pозмірі 5000 гривень кожному
з відповідача ПП «Український
продукт», що не суперечить вимогам ст. 23
ЦК України, а доводи апеляційної скарги
про невірне визначення судом, що дана
шкода відшкодовується тільки ПП
«Український продукт», незважаючи на
положення ст. 22.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», не заслуговують на увагу,
оскільки при спричиненні шкоди
потерпілий має право отримати
відшкодування від її заподіювача, а
також обирати, до кого цю вимогу
пред'являти - до заподіювача чи до
страховика.

Оскільки суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, … в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі / ч. 1 ст. 11 ЦПК України/ і кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень /ч. 3 ст. 10 ЦПК
України/, питання про стягнення
моральної шкоди зі страховика
позивачами не ставилося, то суд з
власної ініціативи не може
обговорювати його.

Що стосується застосування строків
позовної давності, то судом першої
інстанції також зроблений правильний
висновок про те, що він позивачами не
пропущений, оскільки згідно ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Матеріали справи свідчать про те, що з
часу ДТП, яка сталася 23.04.2008 року,
тривалий час проводилися слідчі дії та
з'ясовувалося питання про винуватця
ДТП, постановою Артемівського
районного суду м. Луганська від 10.08.2012
року визнано винним ОСОБА_4, а до суду із
теперішнім позовом потерпілі
звернулися 26.06.2013 року /а.с. 1/, тобто в
межах строку позовної давності.

До того ж, відповідно до п. 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18.12.2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі», встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
cпорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, кpiм випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Отже, доводи апеляційної скарги про
застосування наслідків спливу
позовної давності з огляду на наведене
не є слушними.

Суд дав належну оцінку вказаним
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи
апелянта, які фактично є запереченнями
проти позову і яким судом першої
інстанції дана належна оцінка, слід
вважати такими, що не заслуговують на
увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Український продукт"
відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 11 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: