Справа № 373/420/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд Київської області в складі:

головуючого судді Потоцького В.В.,

при секретарі Олійник Ю.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

адвокатів Вак В.І., Васюхно В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Переяслав-Хмельницький
справу за позовом ОСОБА_4 до
Комунального закладу
«Переяслав-Хмельницька центральна
районна лікарня», треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 просить стягнути з КЗ
«Переяслав-Хмельницька центральна
районна лікарня» на її користь 500 000
гривень моральної шкоди, посилаючись
на те, що діями і бездіяльністю лікарів
Переяслав-Хмельницької ЦРЛ: в.о.
завідуючого відділенням ОСОБА_5,
лікаря-хірурга ОСОБА_6, лікаря-хірурга
ОСОБА_7, лікаря-анестезіолога ОСОБА_8
позивачці була завдана моральна шкода,
яка полягає в стражданнях, яких вона
зазнала від втрати своєї дитини ОСОБА_9.
Їй було завдано тяжких душевних
страждань та моральних втрат: ОСОБА_4
вимушена докладати додаткових зусиль
для організації свого життя та
збереження життєвих стосунків. Втрата
дитини стала трагедією для всієї
родини, було порушено нормальний плин
її життя, порушено її звичайні життєві
уклади, фактично зруйновано родину.
Внаслідок тяжко пережитої трагічної
події позивачка постійно перебуває в
пригніченому стані, цілковито
розгублена, її думки нероздільно
пов'язані зі смертю сина, а щохвилинно,
як мати, болюче уявляє ті муки, які
перед смертю переживав її син, всі
родинні зв'язки, навіть на даний час, не
відновлені, адже кожне родинне свято
передбачає збір усієї сім'ї, радість з
цього приводу, але цього вже не буде
ніколи. Як наслідок, після перенесених
глибоких страждань, викликаних смертю
сина, усвідомлення безповоротної
втрати дитини, тяжкої психологічної:
травми, у неї різко погіршився стан
здоров'я і вона змушена була звернутись
по медичну допомогу до КУКОС «Обласне
психоневрологічне медичне об'єднання»,
де проходила стаціонарне лікування з
07.12.2012 р. до 24.12.2012 р.

Представники позивачки Вак В.І. і
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача Васюхно В.О.
заявлені позовні вимоги не визнав і
просить у задоволенні позову відмовити
в повному обсязі, посилаючись на те, що
правові підстави для задоволення
позову відсутні. По факту смерті ОСОБА_9
було відкрито кримінальне провадження
за ч. 1 ст. 140 КК України, по якому
проведено досудове розслідування.
Постановою від 28.11.2013 року вказане
провадження було закрите на підставі п.
2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з
відсутністю в діях лікарів ЦРЛ складу
кримінального правопорушення.
Зазначена постанова ніким не оскаржена
та вступила в законну силу. В ході
досудового розслідування
кримінального провадження, недбалого,
чи несумлінного ставлення медичних
працівників до виконання своїх
професійних обов'язків лікарями, які
лікували ОСОБА_9 не встановлено.
Відшкодування моральної шкоди,
завданої фізичній або юридичній особі
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Вини КЗ
«Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» у
заподіянні моральної шкоди позивачці
не встановлено. Для покладання
цивільно-правової відповідальності
необхідно встановити наявність
обов'язкових 4-х ознак, зокрема:
наявність такої шкоди; протиправність
діяння її заподіювана; наявність
причинного зв'язку між шкодою та
протиправним діянням заподіювача; вини
заподіювача шкоди в її заподіянні.
Відшкодування шкоди незалежно від вини
проводиться лише у випадках, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я, або смертю фізичної особи,
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки. Дії медичних працівників
під класифікацію джерела підвищеної
небезпеки ніяким чином не підпадають.
Що стосується посилання позивача на
вимоги ст. 1172 ЦК України, то юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду
завдану їхнім працівником від час
виконання ним своїх трудових
обов'язків, то таке відшкодування
можливе також при наявності вини. Із
висновків судово-медичної експертизи
вбачається, що за весь період лікування
ОСОБА_9, з 01.08.2012 року по 03.08.2012 року,
лікарями ЦРЛ своєчасно приймалися всі
передбачені міри по встановленню
діагнозу захворювання та приймалися
міри по своєчасному лікуванню.
Будь-яких невірних рішень, дій, чи
бездіяльності з боку медичного
персоналу за цей період не встановлено.
Кожен із третіх осіб діяли в
обставинах, які склалися на їх
чергуванні правильно, відповідно до
ситуації, у якій перебував хворий. Крім
цього, при проведенні судово-медичної
експертизи не прийнято до уваги
історію хвороби ОСОБА_9 Причиною смерті
ОСОБА_9 є фатальний збіг обставин, які в
повній мірі не можливо будо
передбачити в процесі його лікування, в
тому числі: пізнє звернення за медичною
допомогою, та наявність супутньої
патології (тахікардії невстановленого
походження).

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 заперечують проти задоволення
позову з тих же підстав.

Заслухавши пояснення представників
позивачки, представника відповідача і
третіх осіб, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд прийшов до переконання, що
позов підлягає частковому задоволенню.

01.08.2012 року близько 12 год. 50 хв. син
позивачки ОСОБА_9 зі скаргами на погане
самопочуття звернувся за допомогою до
хірургічно-травматологічного
відділення Переяслав-Хмельницької ЦРЛ.
Після огляду, лікар-хірург ОСОБА_5
постановила йому діагноз: часткова
кишкова непрохідність, ниркова коліка,
і було призначене лікування
консервативним методом. Історія
хвороби відкрита о 16 год. 30 хв. З того ж
часу ОСОБА_9 був поміщений у стаціонар.
Близько 06 год. 40 хв. 02.08.2012 року
лікар-хірург ОСОБА_6 виявив погіршення
стану здоров'я. Близько 09 год. 02.08.2012
року лікар-хірург ОСОБА_5 оглянула
хворого повторно, його стан був
погіршений. Хворому була запропонована
операція, на яку останній дав згоду.
Близько 13 год. 02.08.2012 року була
розпочата операція. Операцію проводила
лікар-хірург ОСОБА_5 за участю
анестезіолога ОСОБА_8 Близько 04 год.
03.08.2013 року лікарем-хірургом ОСОБА_7
ОСОБА_9 був переведений в реанімаційне
відділення. О 21 год. ІНФОРМАЦІЯ_1
лікарями була констатована смерть
ОСОБА_9

Відповідно до протоколу
патологоанатомічного дослідження №17
від 04.08.2012 року у ОСОБА_9 встановлено
патологоанатомічний діагноз: сепсис.
Септичний міокардит. Септичний
гломерулонефрит. Септичні
екстравазати в м'якій мозковій
оболонці. Гострий тотальний набряк
легень. Странгуляційний некроз петель
тонкої кишки.

18.03.2013 року слідчим відділенням
Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС
України в Київській області за заявою
сестри позивачки, ОСОБА_1, було
розпочато досудове розслідування у
кримінальному провадженні, внесеному
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000340 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

В ході розслідування в кримінальному
провадженні була призначена комісійна
судово-медична експертиза. Згідно
висновку даної експертизи №28 від 21.06.2013
р., після огляду виконуючим обов'язки
завідуючої хірургічним відділення
лікарем-хірургом ОСОБА_5, хворому був
встановлений діагноз: «Спайкова
хвороба. Гостра спайкова кишкова
непрохідність. Призначені лабораторні
дослідження». Відповідно до п. «Б»
диференційованої лікувальної тактики
при наявності спайкової хвороби з
багатьма хірургічними втручаннями
(згідно з «Стандартами надання
медичної допомоги хворим гострою
непрохідністю кишок», затвердженими
наказом МОЗ України від 02.04.2012 р. №297),
передбачено необхідність проведення
диференційної діагностики та
консервативних лікувальних дій по
ліквідації непрохідності (до вирішення
питань необхідності операції).
Консервативне лікування, крім
призначеної дифузійної терапії, згідно
з листом лікарських призначень,
включало до себе лише один:
антибактеріальний препарат метрогіл в
низьких дозах, що було недостатнім, а
антикоагулянти для профілактики
можливих ускладнень кишкової
непрохідності, передбачені вказаними
«Стандартами», не були призначені.

Отже, комісія експертів прийшла до
висновку про те, що лікувальну тактику
лікаря-хірурга на даному етапі можна
вважати правильною, проте
консервативне лікування - було
призначене не в повному обсязі, що є
недоліком надання медичної допомоги.

02.08.2012 року о 06 год. 20 хв. черговим
лікарем-хірургом ОСОБА_6 було відмічено
посилення болю в животі, блювота;
«сумнівні» симптоми подразнення
очеревини, позитивні симптоми гострої
кишкової непрохідності. З огляду на
погіршення стану та поновлення
симптоматики гострої кишкової
непрохідності, незважаючи на проведену
консервативну терапію, у чергового
лікаря-хірурга ОСОБА_6 були підстави
проводити хірургічне лікування ОСОБА_9
Проте, оперативне втручання ОСОБА_9
було проведене тільки через 8 годин
після описаної симптоматики, тобто
було запізнілим, що слід вважати
недоліком надання медичної допомоги.

Після операції, ОСОБА_9 знаходився не у
відділенні інтенсивної терапії, а
перебував у хірургічному відділенні. З
огляду на відсутність записів
лікаря-анестезіолога про стан ОСОБА_9 в
післяопераційний період з 17 год. 02.08.2012
р. до 5 год. 03.08.2012 р., тобто за період
близько 12 годин, в наданій медичній
карті стаціонарного хворого, а також в
іншій медичній документації, слід
вважати, що лікарем-анестезіологом
ОСОБА_8 не проводилось післяопераційне
динамічне спостереження за ним з метою
попередження загрозливих для життя
ускладнень у післяопераційний період,
а лікарем-хірургом ОСОБА_5 не була
призначена додатково антибактеріальна
та антикоагулянтна терапія.
Вищезазначене слід вважати недоліками
надання медичної допомоги.

Згідно з поясненнями чергового
лікаря-хірурга ОСОБА_7, в ніч з 02.08.12 р. на
03.08.2012 р. у ОСОБА_9 відмічалося
підвищення температури. З огляду на
анамнез, температурну реакцію та
результати загального аналізу крові
від 02.08.2012 р. (що містився в медичній
картці, де визначався нейтрофільний
зсув вліво), черговий хірург мав
запідозрити інфекційно-токсичні
ускладнення у ОСОБА_9, й проводити
інтенсивну антибактеріальну терапію,
проте вказане лікування ОСОБА_9 не
надавалося, що слід вважати недоліком
надання медичної допомоги.

Незважаючи на проведення інтенсивної
терапії, у ОСОБА_9 «на фоні вкрай
тяжкого стану, поліорганної
недостатності, ГРДС настала зупинка
кровообігу». Відновити серцеву
діяльність не вдалося.

За даними медичної документації,
Протоколу патолого-анатомічного
дослідження та за результатами
мікроскопічного дослідження шматочків
внутрішніх органів смерть ОСОБА_9
настала від спайкової хвороби на фоні
хронічного запалення тонкого
кишечника, що призвело до гострої
кишкової непрохідності, яка
ускладнюється серозно-гнійним
перитонітом, наслідком якого став
інфекційно-токсичний шок, що обумовив
порушення мікроциркуляції крові та
поліорганної недостатності. До
настання смерті ОСОБА_9 призвели
наступні фактори:

1) рецидив спайкової хвороби на фоні
хронічного запалення тонкого
кишечника, який ускладнився кишечною
непрохідністю з розвитком
серозно-гнійного перитоніти та швидким
перебігом й розвитком
інфекційно-токсичного шоку;

2) несвоєчасне звернення за медичною
допомогою;

3) недоліки надання медичної допомоги
лікарями Переяслав-Хмельницької ЦРЛ:

- запізніле проведення оперативного
втручання;

- не призначення адекватної
антибактеріальної та антикоагулянтної
терапії;

- відсутність динамічного
спостереження за станом в
післяопераційний період;

- не діагностування клініки септичного
стану.

Потрібно відмітити, що саме по собі
несвоєчасне звернення за медичною
допомогою ОСОБА_9 за умов наданої
адекватної та у повному обсязі
медичної допомоги не могло призвести
до несприятливих наслідків, які
викликали його смерть. Головним
фактором, який призвів до настання
смерті ОСОБА_9, слід вважати комплекс
недоліків надання медичної допомоги
лікарями Переяслав-Хмельницької ЦРЛ.
Оскільки до настання несприятливого
кінця ОСОБА_9, після надання йому
медичної, допомоги призвів комплекс
недоліків надання медичної допомоги
різних лікарів практично на всіх
етапах лікування, і кожний з яких
погіршував стан хворого, визначити
недоліки кого з лікарів
Переяслав-Хмельницької ЦРЛ (в.о.
завідуючого відділенням ОСОБА_5,
лікаря-хірурга ОСОБА_6, лікаря-хірурга
ОСОБА_7, лікаря-анестезіолога ОСОБА_8),
перебувають у прямому причинному
зв'язку з тяжкими наслідками у вигляді
смерті ОСОБА_9, не є можливим.

07.08.2013 року в кримінальному провадженні
була призначена додаткова
судово-медична експертиза. Згідно
висновку додаткової судово-медичної
експертизи №279/13 від 09.10.2012 р., до
настання несприятливого кінця ОСОБА_9
після надання йому медичної допомоги
призвели недоліки надання медичної
допомоги лікарів практично на всіх
етапах лікування у комплексі.
Судово-медичні дані, які б дозволили
розмежувати ступінь впливу й міру
значення виявлених дефектів надання
медичної допомоги для несприятливого
кінця у даному випадку відсутні.

Кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000340 від 18.03.2013 р.
було закрите, у зв'язку з відсутністю в
діях лікарів Переяслав-Хмельницької
ЦРЛ складу кримінального
правопорушення (злочину),
передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України,
оскільки застосування кримінального
закону України можливе при наявності
індивідуалізації кримінально-караного
діяння, тобто кожна конкретна особа має
нести відповідальність лише за ті дії,
які вона вчинила, або маючи можливість -
не вчинила. Висновками ж
судово-медичних експертиз не
конкретизовано дії чи бездіяльність
кого саме з лікарів стали наслідком
смерті ОСОБА_9

У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

На думку суду неможливість встановити
(індивідуалізувати) вину у
кримінальній справі для кримінальної
відповідальності не виключає
цивільної відповідальності юридичної
особи за дії чи бездіяльність її
працівників, оскільки в ході
розслідування встановлений цілий
комплекс недоліків надання медичної
допомоги різних лікарів практично на
всіх етапах лікування, і кожний з яких
погіршував стан хворого, тобто
вбачається наявність їх вини в цілому.

Таким чином, посилання представника
відповідача на відсутність вини
лікарів та на фатальний збіг обставин,
які в повній мірі не можливо будо
передбачити в процесі його лікування, в
тому числі: пізнє звернення за медичною
допомогою, та наявність супутньої
патології (тахікардії невстановленого
походження) є необґрунтованими і
надуманими.

Зазначені обставини підтверджуються:
свідоцтвом про народження ОСОБА_9;
свідоцтвом про смерть ОСОБА_9;
протоколом патологоанатомічного
дослідження; витягом з кримінального
провадження №0000340; висновком
експерта №28; висновком додаткової
судово-медичної експертизи №279/13 від
09.10.2012 р.; постановою СВ
Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС
України в Київській області про
закриття кримінального провадження;
випискою з історії хвороби №3386, а також
показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 і
ОСОБА_14, які підтвердили наявність
недоліків надання медичної допомоги
ОСОБА_9

Аналізуючи обґрунтування позивачкою
заподіяної їй моральної шкоди, суд
дійшов висновку про правомірність
позовних вимог позивачки з наступних
підстав. Сукупними діями та
бездіяльністю лікарів
Переяслав-Хмельницької ЦРЛ: третіх
осіб по даній справі, позивачці була
завдана моральна шкода, яка полягає в
стражданнях, яких вона зазнала від
втрати свого сина ОСОБА_9: ОСОБА_4
вимушена докладати додаткових зусиль
для організації свого життя та
збереження життєвих стосунків - був
порушений нормальний плин її життя,
звичайний життєвий уклад, фактично
зруйнована її родина; внаслідок тяжко
пережитої трагічної події позивачка
постійно перебуває в пригніченому
стані, цілковито розгублена, її думки
нероздільно пов'язані зі смертю сина; у
неї різко погіршився стан здоров'я і
вона змушена була звернутись по
медичну допомогу до КУКОС «Обласне
психоневрологічне медичне об'єднання»,
де проходила стаціонарне лікування з
07.12.2012 р. по 24.12.2012 р.

Моральна шкода - це негативні наслідки
(втрати) немайнового характеру, що
виникли в результаті душевних
страждань, яких зазнала фізична особа у
зв'язку з посяганням на її права та
інтереси.

По смислу закону, під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Для
настання цивільно-правової
відповідальності за шкоду здоров'ю
необхідно щоб така шкода була
спричинена з вини заподіювача шкоди.
Для звільнення від обов'язку
відшкодувати шкоду здоров'ю заподіювач
шкоди повинен довести, що вона сталась
не з його вини.

Недоліки надання медичної допомоги
кожного з лікарів - третіх осіб, у
певній мірі сприяли погіршенню стану
та настанню смерті ОСОБА_9, тобто
вбачається наявність їх вини в цілому.
Виконуюча обов'язки завідуючого
відділенням ОСОБА_5, лікар-хірург
ОСОБА_7, перебувають в трудових
відносинах і являються працівниками КЗ
«Переяслав-Хмельницької центральна
районна лікарня» (на час настання
відповідальності
Переяслав-Хмельницька центральна
районна лікарня).

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 9 Постанови
№4 Пленуму «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року звернув увагу судів на те, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування
завданої позивачці моральної шкоди,
яка полягає в тривалих психологічних
душевних стражданнях ОСОБА_4, яких вона
зазнала в результаті смерті свого сина,
ОСОБА_9, суд виходить із наступного.

В комплекс недоліків надання медичної
допомоги лікарями
Переяслав-Хмельницької ЦРЛ експертиза
включила також несвоєчасне звернення
ОСОБА_9 за медичною допомогою. Хоча
вказана обставина сама по собі, за умов
наданої адекватної та у повному обсязі
медичної допомоги, не могла призвести
до несприятливих наслідків, які
викликали його смерть, проте, на думку
суду, подібна груба необережність
потерпілого безсумнівно сприяла
настанню таких наслідків, а тому, в
порядку ч. 2 ст. 1193 ЦК України, розмір
відшкодування підлягає зменшенню.
Проте, комплекс недоліків надання
медичної допомоги слід вважати
головним фактором, який призвів до
настання смерті ОСОБА_9

Тому відшкодування завданої ОСОБА_4
моральної шкоди, в розмірі 500 000 (п'ятсот
тисяч) гривень, суд вважає завищеним і
оцінює моральну шкоду, завдану ОСОБА_4 в
розмірі 400 000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Від сплати судового збору позивачка
звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір», а
тому судові витрати необхідно стягнути
з відповідача.

На підставі ст.ст. 23; 1167; 1168; 1172; 1193 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 209; 213; 214;
215; 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Комунального закладу
«Переяслав-Хмельницька центральна
районна лікарня», треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу
«Переяслав-Хмельницька центральна
районна лікарня» на користь ОСОБА_4
моральну шкоду в розмірі 400 000
(чотириста тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. В разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя В. В. Потоцький