Справа №2-2699/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року Галицький районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької
Л.М.,

при секретарі - Куц Н.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої залиттям
квартири,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
на її користь матеріальну шкоду в
розмірі 22 412, гривень, моральну шкоду в
розмірі 5000 гривень, витрати, пов'язані з
одержанням кошторису в сумі 426 грн., та
судові витрати.

В обґрунтування позову покликається на
те, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
квартиру. 03 березня 2010 року
працівниками ЛКП «Снопківське» було
обстежено та виявлено сліди залиття її
квартири, про що було складено акт.
Залиття квартири відбулося через
самовільне перепланування квартири
АДРЕСА_2 та розмір матеріальної шкоди
та відновних ремонтно-будівельних
робіт у її квартирі становить 22 412
гривень згідно зведеного кошторисного
рахунку Державного підприємства
Державного інституту проектування
міст «Містопроект». Крім того, їй
завдана моральна шкода, яка виразилась
у фізичних та душевних стражданнях,
яких вона зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою та із значним
пошкодженням її майна. ЇЇ душевні
переживання підсилює відсутність з
боку відповідачів будь-яких дій,
направлених на добровільне
відшкодування, завданої їй
матеріальної та моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні
позов підтримала з підстав, викладених
у фабулі позовної заяви. Просить позов
задоволити.

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечила з підстав,
викладених у письмових запереченнях (
а.с. 52-54). Крім того, додатково пояснила,
що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося
ще в кінці 2004 року, внаслідок чого
ОСОБА_1 подала позов про відшкодування
шкоди, де їй було відшкодовано кошти в
розмірі 2500 гривень. За вказані кошти
ОСОБА_1 ремонт в квартирі так і не
зробила. Вважає, що позивач вимагає
грошової компенсації по залиттю, яке
відбулося в грудні 2004 року. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Статтею 22 ЦК України передбачено,
що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується копією свідоцтва
про право власності серії №Г-26870 від
07.06.2005 року ( а.с.7).

03 березня 2010 року працівниками
ЛКП «Снопківське» було складено акт
про залиття квартири АДРЕСА_1, де
вказано, що причину залиття встановити
неможливо, оскільки ванна кімната в
квартирі АДРЕСА_2 обладнана плиткою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
07.07.20005 року зверталася до Галицького
районного суду м.Львова із позовною
заявою про відшкодування шкоди,
завданої залиттям квартири АДРЕСА_1,
яке відбулося 15 листопада 2004 року.

З матеріалів справи вбачається,
що 20 грудня 2005 року між сторонами було
укладено мирову угоду, згідно з якої
ОСОБА_2 зобов'язувалася сплатити ОСОБА_1
суму відшкодування матеріальної та
моральної шкоди внаслідок залиття
квартири в розмірі 2500 гривень, та які в
подальшому позивач отримала від
ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами
справи, та поясненнями ОСОБА_1 в
судовому засіданні.

Крім того, встановлено, що
рішенням Галицького районного суду
м.Львова від 28 січня 2013 року зобов'язано
ОСОБА_2 за власні кошти привести
квартиру АДРЕСА_2 до попереднього
стану, а саме: відновити демонтовані
перегородки в приміщенні кухні,
суміщеного санвузла, житлових кімнат,
відновити віконний проріз, зменшити
розмір плити балкону загального
користування.

В процесі розгляду справи по
даній справі було призначено судову
будівельно-технічну технічну
експертизу на предмет визначення
причини ушкоджень, які виникли в
квартирі позивача та розміру
матеріальної шкоди.

Відповідно до висновку ТзОВ
«ГАЛ-СВІТ» №054/12 від 05.11.2012 року
імовірними причинами залиття квартири
АДРЕСА_1 в кінці лютого-початок березня
2010 року могли бути технічний стан (
поломка) сантехнічних приладів або
необережне поводження з ними
мешканцями вище розташованої квартири
АДРЕСА_2; відповідно до двох
кошторисних розрахунків: вартість
ремонтно-будівельних робіт по
відновленню житлової кімнати, ванної
кімнати та коридору квартири АДРЕСА_1 у
попередній стан становить 2683 грн.;
вартість ремонтно-будівельних робіт по
відновленню всіх приміщень квартири
АДРЕСА_1, пошкоджених залиттям у
попередній стан становить 8044 гривень.

Як видно із заяви ОСОБА_1 від 22.03.2013
року, остання просить суд не брати до
уваги висновок ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» №054/12
від 05.11.2012 року, а прийняти до уваги
кошторис Державного підприємства
Державного інституту проектування
міст «Містопроект» ( а.с.129).

Проте суд не погоджується з
такими твердженнями ОСОБА_1 та не
приймає до уваги кошторис Державного
підприємства Державного інституту
проектування міст «Містопроект»,
оскільки ремонтні роботи в квартирі не
проводилися, що не заперечувалося
позивачем в судовому засіданні, та було
не надано жодних доказів на
підтвердження ремонту квартири.

Окрім того, суд приймає до уваги
пояснення ОСОБА_2, які були надані в
судовому засіданні про те, що після
укладення мирової угоди в 2005 році та
отриманні ОСОБА_1 коштів в розмірі 2500
гривень, остання ремонт в квартирі
АДРЕСА_1 не проводила, що свідчить про
те, що залиття квартири АДРЕСА_1
відбулося ще в 2004 році.

Також суд приймає до уваги акт ЛКП
«Снопківське» від 17.06.2013 року,
відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_1
не було виявлено свіжих плям
затоплення, та акт ЛКП «Снопківське»
від 27.09.2013 року, відповідно до якого
виявлено у квартирі виявлено мокрі
плями внизу на стіні, біля плінтусу,
проте слідів залиття від сусідів
зверху, тобто з квартири АДРЕСА_2, не
виявлено, що підтвердив
слюсар-сантехнік ЛКП «Снопківське»
ОСОБА_3 ( а.с.141,151).

Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Крім того, ч.1 ст.60 ЦК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Таким чином, судом в процесі
розгляду справи не було здобуто жодних
доказів на підтвердження того, що саме
діями відповідача ОСОБА_2 було завдано
матеріальну шкоду позивачу.

Відповідно до чинного
законодавства, зокрема ст.23 ЦК України,
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Згідно з ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Судом в процесі розгляду справи
не було здобуто жодних доказів того, в
чому саме полягає моральна шкода,
завдана позивачу, та чим керувалася
ОСОБА_1 при визначенні розміру
моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Таким чином, дослідивши всебічно,
повно, безпосередньо та об'єктивно
наявні у справі докази, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд
приходить до висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209-215, 218 ЦПК,
ст.ст.16, 22-23, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

у позові ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Суддя
Л.М.Городецька