Номер провадження 2/228/112/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
місто ДОКУЧАЄВСЬК

ДОКУЧАЄВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -
судді СЄЛІНА Є.В.,

при
секретарях - ПАНІХІНОЇ Г.С., КОВАЛЬ Т.К.,

за
участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Докучаєвська Донецької області
цивільну справу № 2/228/112/2014 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2014р. до суду звернулась ОСОБА_1 із
позовом до ОСОБА_3, де посилаючись
зокрема на вимоги ст.ст. 180-181 СК України,
просить стягнути з останнього на її
користь на утримання їх дитини - сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі
? частини заробітку (доходу) щомісячно,
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 10.01.2014р. і до досягнення ним
повноліття. В обґрунтуванні своїх
позовних вимог зазначила, що раніше
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З
моменту реєстрації шлюбу вони
проживали спільно в житловому будинку
відповідача, вели спільне
господарство, планували сімейний
бюджет, виховували сина. Однак в сім'ї з
часом почали виникати постійні
конфлікти, які призвели до остаточного
розриву їх відносин. В квітні 2013 року
вона забрала дитину та пішла від
чоловіка. Із зазначеного часу
відповідач їй матеріально не
допомагає. Причину відмови від сплати
аліментів не пояснює. Її заробітної
плати для забезпечення дитини
недостатньо. Окрім зарплати інших
доводів вона не має. Натомість
відповідач має можливість надавати
матеріальну допомогу на утримання
сина, оскільки офіційно
працевлаштований, має стабільний
заробіток, інших аліментних
зобов'язань не несе, стан здоров'я
дозволяє йому нести ці зобов'язання
/а.с. 1-2/.

Предмет та підстава позову, а також
розмір позовних вимог не змінювались.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала заявлені позовні вимоги та
просила їх задовольнити, з підстав,
зазначених в поданому позові.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 у
судовому засіданні підтримала позицію
своєї довірительниці та просив
задовольнити поданий нею позов.

Відповідач - ОСОБА_3 та його представник
- адвокат ОСОБА_4 в судовому зсіданні
заперечували проти задоволення позову
та просили його відхилити, з підстав,
зазначених у запереченні проти позову
/а.с. 59-61/.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що поданий позов підлягає
задоволенню у повному обсязі, виходячи
з наступних підстав:

Судом установлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є
батьками малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
Свідоцтвом про народження, виданим
07.02.2008р. Відділом реєстрації актів
цивільного стану Докучаєвського
міського управління юстиції Донецької
області /а.с. 5/.

Шлюб між сторонами розірваний, про що
свідчить рішення Докучаєвського
міського суду Донецької області від
11.02.2014р. /а.с. 85/, вони проживають окремо.

З довідки голови Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Парус» ОСОБА_6 від 13.02.2014р.
вбачається, що малолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з квітня 2013 року та по
теперішній час, проживає разом із
позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 28/.

Цю ж обставину, ОСОБА_6, яка будучи
попереджена про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивих показів та допитана у
якості свідка, підтвердила в залі
судового засідання.

Такі ж твердження відносно проживання
дитини з матір'ю виклали у відповідних
документах (письмових поясненнях),
адресованих начальнику Докучаєвського
МВ ГУМВС України в Донецькій області
підполковнику міліції Рябокінь В.В. -
сусіди позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /а.с.
26-27/.

Начальник МГБ Докучаєвського МВ ГУМВС
України в Донецькій області
підполковник міліції Бридня В.А. та ДІМ
цього ж органу ОВС майор міліції
Абрамчук А.А. у поданій побутовій
характеристиці підтвердили цей же факт
/а.с. 29/.

Відповідач та його представник в
передбаченому законом порядку не
спростували дані свідчення, заяв з
приводу допиту вказаних осіб суду не
заявляли.

Згідно акту обстеження умов
проживання, складеного комісією у
складі головного спеціаліста Служби у
справах дітей Докучаєвської міської
ради Донецької області ОСОБА_10 та
фахівця із соціальної роботи
Докучаєвського міського центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді ОСОБА_13, малолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір'ю
(позивачем по справі) ОСОБА_1 та сестрою
(донькою позивача від першого шлюбу)
ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1. Умови
проживання задовільні. Для виховання
та розвитку дитини створені всі
необхідні умови /а.с. 41/.

Зміст зазначеного акту в судовому
засіданні підтвердили свідки ОСОБА_10
та ОСОБА_13

До наданих відповідачем Акту
підтвердження проживання
неповнолітнього з батьком, складеного
мешканцями міста ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 та ОСОБА_19 /а.с. 20/, Довідки про
склад сім'ї, виданої 17.02.2014р.
Докучаєвською міською радою Донецької
області за № 297 /а.с. 23/, Акту обстеження
умов проживання, складеного 03.03.2014р.
Службою у справах дітей Докучаєвської
міської ради Донецької області /а.с. 40/
та Акту обстеження умов проживання,
складеного 12.03.2014р. депутатом
Докучаєвської міської ради Донецької
області Шулак В.Л., відповідно до яких
відповідач ОСОБА_3 проживає на
території АДРЕСА_2 і має склад сім'ї: син
ОСОБА_21, 1993р. народження та син ОСОБА_5,
2008р. народження, суд відноситься
критично, оскільки вони спростовуються
поясненнями сторін, свідків та
наданими та дослідженими доказами.

Так, відповідачем в судовому засіданні
неодноразово фактично підтверджено ту
обставину, що після припинення
сімейних відносин позивачка забрала
дитину та пішла проживати за іншою
адресою, він же у вільний від роботи
час, за попередньою домовленістю з
останньою та її згодою, забирав сина до
себе додому, після чого повертав дитину
назад.

Як вбачається з довідки
Виробничо-комерційного товариства з
обмеженою відповідальністю «Відіс» за
вих. № 87 від 26.02.2014р., відповідач ОСОБА_3
працює електрогазозварником з 01.02.2011р.
по теперішній час, графік його роботи -
п'ятиденний робочий тиждень (з 09.00год.
по 18.00год.), з двома вихідними днями /а.с.
38/.

Згідно довідки Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» від 03.03.2014р. № 28,
позивачка ОСОБА_1 працює старшим
оператором заправних станцій (АЗС № 75
м. Докучаєвськ) по змінному графіку
роботи (12 годин на зміну), з 26.01.2010р. по
теперішній час /а.с. 37/.

За словами останньої, вона в середньому
два дні на тиждень працює в нічну зміну,
і саме в ці дні вимушена віддавати
дитину відповідачу, який лише в цей
період часу доглядає за сином. Крім
того, у вихідні дні за бажанням
колишнього чоловіка, дозволяє йому
провести час з дитиною.

Ці пояснення позивача, відповідачем не
спростовано жодними належними та
допустимими доказами.

Довідка про склад сім'ї від 17.02.2014р.,
видана Докучаєвською міською радою
Донецької області на підставі лише
пред'явленої Домової книги /а.с. 71-72/. З
неї не вбачається, що проводився вихід,
опитувались сусіди, обстежувались
умови та встановлювався факт
фактичного проживання малолітньої
дитини з батьком. Крім того, у довідці
зазначено що разом з ОСОБА_3 за його
місцем реєстрації та проживання мешкає
повнолітній син (від попереднього
шлюбу) ОСОБА_21, 1993р. народження, однак зі
слів самого ж відповідача, ця обставина
не відповідає дійсності, оскільки
останній з 2001 року проживає за іншою
адресою.

За таких підстав, даний документ не
відображає дійсності, а свідчить лише
про зареєстроване місце проживання
малолітнього ОСОБА_5, що не
спростовується сторонами.

Інші надані відповідачем документи, а
саме Акт обстеження умов проживання
ССД Докучаєвської міськради від
03.03.2014р. та Акт обстеження умов
проживання депутата міськради від
12.03.2014р., складені зі слів самого
відповідача ОСОБА_3, що зазначили
допитані в залі судового засідання
свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13, та про що
вказано в самих цих же документах, а
отже вони за своєю суттю не можуть
містити достовірну інформацію про
обставини, які мають значення для
вирішення справи.

Акт підтвердження проживання
неповнолітнього з батьком за підписом
мешканців міста також спростовано
перерахованими доказами, поясненнями
сторін та свідків.

З наданої довідки про доходи, виданої
13.01.2014р. Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» за № 11,
вбачається, що позивачка ОСОБА_1 за
період з липня 2013 року по грудень 2013
року мала дохід у розмірі 16196,19грн. /а.с.
9/. Характеризується позитивно /а.с. 30/.
Має на утриманні двох малолітніх дітей:
доньку (від попереднього шлюбу) ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина (спільну дитину з
відповідачем) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Аліменти на утримання доньки ОСОБА_14
від колишнього чоловіка не отримує, про
що свідчить Довідка про неотримання
аліментів, видана 13.03.2014р. Відділом
державної виконавчої служби
Докучаєвського міського управління
юстиції /а.с. 69/. Несе витрати по
утриманню та лікуванню дітей /а.с. 62-68,
84/.

Відповідач ОСОБА_3 відповідно до
Довідки № 1, виданої 12.02.2014р.
Виробничо-комерційним товариством з
обмеженою відповідальністю «Відіс»,
працює, його заробітна плата за період
з серпня 2013 року по січень 2014 року
становить 9371,44грн., фізично здоровий,
інших дітей та утриманців не має.
Характеризується позитивно /а.с. 35/.

Відповідно до статті 3 Конвенції про
права дитини, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 18 цієї ж Конвенції,
батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

За статтею 8 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 3
Конвенції про права дитини та частин 7 і
8 статті 7 СК України, усі дії щодо дітей
та регулювання сімейних відносин мають
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Згідно статті 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За частиною 3 статті 181 СК України,
аліменти на дитину присуджуються в
частці від заробітку (доходу) її матері,
батька або в твердій грошовій сумі і
виплачується щомісячно.

Відповідно до статті 182 цього ж Кодексу
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Виходячи з обставин справи та вимог
закону, суд находить, що дитина
знаходиться на утриманні матері,
домовленість між сторонами по справі
про форму та розмір участь відповідача
в утриманні дитини не досягнуто,
відповідач працюючий, інших утриманців
не має, а тому може і повинен сплачувати
аліменти.

Товарні чеки на придбання деяких
товарів, які не мають всіх необхідних
реквізитів та не засвідчені печатками
СПД-ФОП, якими відповідач обґрунтовує
свої заперечення на позов /а.с. 21-22, 36, 86/,
датовані переважно після пред'явлення
позову, тобто після 10.01.2014р. Крім того,
відповідач не довів, що ці товари
купувались особисто для потреб ОСОБА_5,
витрати та їх розмір були узгодженні з
позивачем. До тверджень останнього, що
вказані товари були придбані раніше, а
платіжні документи отриманні ним лише
зараз у зв'язку з необхідністю надання
доказів, суд відноситься критично,
оскільки дані обставини не
підтверджені у передбаченому законом
порядку.

Договір між батьками про сплату
аліментів на дитину, в порядку ст. 189 СК
України, не укладався.

Не визнання відповідачем позову,
небажання приймати участь в утримання
дитини шляхом передачі позивачу певної
суми грошових коштів через надумані
підстави, про що зазначено в
запереченні проти позову та висловлено
у вільних поясненнях під час розгляду
цієї справи, фактично підтверджено
факт ухилення від утримання дитини.

Факт спільної домовленості про
проживання дитини з відповідачем,
постійного мешкання її за місцем
проживання останнього, перебування на
його особистому утриманні, несення
значних витрат на його існування
(забезпечення одягом, продуктами
харчування, лікуванням та
оздоровленням), не підтверджено
належними до допустимими доказами.

Дії відповідача спрямовані на
забезпечення харчування дитини під час
наданої зустрічі (побачення) з ним,
тимчасове перебування в його
помешканні, добровільна, без
погодження із позивачем, купівля йому
на День народження чи в інший день речі
та предмета, не є підтверджуючим фактом
повноцінного утримання дитини, а тому
не може служити підставою для відмови у
задоволенні поданого позову.

За таких обставин, к стягненню з
відповідача на утримання
неповнолітньої дитини підлягають
аліменти у розмірі ? частини заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, з моменту
подання вказаної позовної зави і до
досягнення дитиною повноліття.

Позивачка не позбавлена можливості в
подальшому звернутись до суду з
позовом до відповідача у відповідності
до вимог статті 185 СК України, згідно із
якою батьки зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

Крім того, розмір аліментів, визначений
за рішенням суду згідно з частиною 1
статті 192 СК України, може бути згодом
зменшено або збільшено за рішенням
суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Відповідно до змісту положень статей 79,
80-81, 84 та 88 ЦПК України, з відповідача в
дохід держави повинні бути стягненні
судові витрати. Крім цього, сторона,
проти якої, постановлено судове
рішення, має відшкодувати стороні, на
користь якої ухвалено рішення,
понесені нею і документально
підтверджені витрати на правову
допомогу. При цьому, згідно частини 2
статті 84 ЦПК України, граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно наданої квитанції від 08.01.2014р. за
підписом адвоката ОСОБА_2 завіреної
відповідною печаткою, за надання
правової допомоги (складання позовної
заяви) позивачкою було сплачено 200грн.,
які і підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 88, 213-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 84, 180-183 та 191
СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів - задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця міста Докучаєвська
Донецької області, на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 10 січня 2014 року і до
досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені нею і документально
підтвердженні витрати за надану їй
правову допомогу у розмірі 200грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць
підлягає негайному виконанню, але може
бути оскаржене до Апеляційного суду
Донецької області через Докучаєвський
міський суд шляхом подачі протягом
десяти днів з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя