Номер провадження: 22-ц/785/3442/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Жус
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання місця проживання
дитини та стягнення аліментів, за
участю третьої особи - Органу опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,

встановила:

07 листопада 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовними
вимогами про визначення місця
проживання малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею, а також про
стягнення з відповідача на її користь
аліментів на утримання сина у розмірі
2000 грн. щомісяця, починаючи з дня
пред'явлення позову до суду і до
досягнення сином повноліття.

Також просила допустити негайне
виконання рішення, в частині стягнення
аліментів в межах платежу за один
місяць, і стягнути з відповідача на її
користь судові витрати в загальній
сумі 1729,40 грн., які вона понесла при
оплаті судового збору в дохід держави у
розмірі 229,40 грн. та 15000 грн. на правову
допомогу фахівцю в галузі права.

В обґрунтування свого позову вона
посилалася на те, що з 21 серпня 2009 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_4, який був
розірваний рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси 27 лютого 2012
року. Під час спільного проживання в
шлюбі у них народився син ОСОБА_5 Після
припинення шлюбних відносин і
спільного проживання, їхній син
залишився проживати з нею в квартирі
АДРЕСА_1, де вони проживають по
теперішній час.

Відповідач припинив надавати їй
матеріальну допомогу на утримання
сина, що він за своїм матеріальним
станом може і зобов'язаний робити,
згідно законодавства. Вона в
теперішній час знаходиться в іншому
шлюбі, в якому народила дитину та
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною і не може працювати.

Посилаючись на те, що оскільки при
розірванні шлюбу між нею і
відповідачем не було укладено угоди
щодо визначення місця проживання
їхнього сина ОСОБА_5 і у зв'язку з
відсутністю матеріальної допомоги на
сина з боку відповідача, просила її
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
надав до суду письмові заперечення, в
яких зазначив, що шлюб між ним і
відповідачкою був розірваний за його
ініціативою із-за проявлення
позивачкою подружньої невірності під
час їхнього шлюбу.

Після припинення шлюбних відносин і
спільного проживання, позивачка разом
із сином постійно проживала і проживає
по теперішній час із своїми батьками за
вказаною нею в позові адресою. Жодного
разу між ним і позивачкою не було і
немає по теперішній час спору щодо
місця проживання їхнього сина ОСОБА_5,
який на його думку повинен проживати з
матір'ю. Він ніколи не порушував
питання про зміну місця проживання
сина. Матеріальну допомогу на
утримання сина він надавав позивачці
постійно в добровільному порядку.
Аліменти в розмірі 2000 грн., які
позивачка просить стягувати з нього на
утримання сина щомісяця, він платити не
зможе, оскільки його постійний
заробіток в Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Цитрус Трейд», де
він працює інженером по захисту
інформації, в середньому складає 1300
грн. на місяць.

Також вважав, що вимоги про стягнення з
нього судових витрат на правову
допомогу також безпідставні та не
відповідають вимогам Закону.

Справа розглянута у відсутність
представника третьої особи - Органу
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково
та було стягнуто зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини з усіх видів його заробітку,
але не менше 30% від прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісяця, починаючи з 07 листопада 2013
року і до повноліття сина, а саме, до
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також було стягнуто зі ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 судові витрати в
загальній сумі 1203,80 грн., які
складаються із судового збору у
розмірі 229,40 грн. та 974,40 грн. витрат на
правову допомогу.

Допущено негайне виконання рішення в
частині стягнення із ОСОБА_4 аліментів
в межах платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог
було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
зазначене вище рішення суду скасувати,
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визначення місця
проживання дитини та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким визначити
місце проживання сина разом з матір'ю.

Що стосується розміру аліментів, то в
апеляційній скарзі ставиться питання
про їх зміну та стягнення з відповідача
на користь позивача аліментів на
утримання сина у розмірі 1/2 частини з
усіх видів його заробітку, але не менше
30 % від прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, посилаючись на те,
що рішення суду ухвалено з порушеннями
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач зобов'язаний приймати
участь в утриманні свого малолітнього
сина, а тому стягнув з відповідача на
користь позивача аліменти у розмірі 1/4
частини з усіх видів його заробітку
щомісячно.

З даним висновком суду колегія суддів
погоджується частково і вважає за
необхідне збільшити розмір аліментів,
які підлягають стягненню з відповідача
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання
сина ОСОБА_5, з 1/4 до 1/3 частини від усіх
видів його доходів, виходячи за
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається і не
заперечується сторонами, що позивачка
і відповідач знаходилися в
зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2009
року, який був розірваний рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси 27
лютого 2012 року, що набрало законної
сили (а.с. 7).

Під час проживання в шлюбі, у сторін по
справі 15 січня 2010 року народився син
ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом
про його народження (а.с. 8).

Після припинення шлюбних відносин і
спільного проживання, малолітній син
сторін постійно проживає з позивачкою
в квартирі АДРЕСА_1, де і
зареєстрований, що підтверджується
довідкою від 04 листопада 2013 року,
виданої КП «ЖКС «Північний»
Суворовського району м. Одеси (а.с.10) та
перебуває на утримані позивачки.

З цих підстав, суд дійшов правомірного
висновку про те, що у відповідності до
ст. 180 СК України відповідач, як батько,
зобов'язаний надавати позивачці
допомогу на утримання сина.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду про те, що аліменти з
відповідача на користь позивачки
повинні стягуватися не в твердій
грошовій сумі, як цього просила
позивачка, а в частці від усіх видів
заробітку відповідача, враховуючи, що
відповідач працює та має стабільний
дохід,

Зазначене підтверджується довідкою №
ЦТ 000000058 від 27 листопада 2013 року,
виданої ТОВ «Цитрус Трейд» (а.с. 36).

Разом з тим, враховуючи що середній
розмір заробітної плати, яку отримує
щомісячно відповідач, складає 1135 грн.
(6809,12 грн. : 6 місяців), то 1/4 її частка, яка
має стягуватись в якості аліментів,
складатиме 284 грн., що є меншим від 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку.

Таким чином, зазначений розмір
аліментів є недостатнім для утримання
малолітнього сина, навіть враховуючи
ту обставину, що позивачка також
зобов'язана утримувати свого сина.

З цих підстав, колегія суддів вважає за
необхідне збільшити розмір аліментів
із 1/4 частини до 1/3 частини від усіх
доходів відповідача, що складатиме 378
грн. на місяць.

Зазначений розмір аліментів, який
належить стягувати з відповідача
ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 на
утримання їх неповнолітнього сина,
буде відповідати основним засадам
цивільного законодавства, як
справедливість, добросовісність та
розумність.

Вимоги заявника апеляційної скарги
ОСОБА_3 про необхідність стягнення
аліментів в розмірі 1/2 частини від усіх
доходів відповідача, зазначеним
засадам відповідати не будуть, а тому
задоволенню не підлягають, оскільки
можуть поставити в скрутне
матеріальне становище відповідача.

Що стосується позовних вимог щодо
визначення місця проживання дитини, то
суд відмовив у задоволенні цих вимог, з
посиланням на те, що спір між сторонами
з цього питання відсутній.

Проте, з таким висновком суду колегія
суддів не може погодитись, з огляду на
наступні обставини.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачка посилалась на те, що сторони
не дійшли згоди щодо визначення місця
проживання дитини і жодних угод з
цього приводу не укладалось.

В свою чергу, у своєму відзиві на
позовну заяву відповідач ОСОБА_4 також
підтвердив ту обставину, що між ним і
позивачкою існує спір щодо
спілкування з дитиною, з посиланням на
те, що позивачка повністю позбавила
його можливості спілкуватися з
малолітнім сином (а.с.30-35).

Таким чином, із матеріалів справи
вбачається, що між сторонами існує спір
щодо визначення місця проживання
дитини та спілкування дитини з
відповідачем.

Доводи відповідача про те, що він не
заперечує проти проживання сина з
матір'ю, вищезазначеного не спростовує,
оскільки спір існує і позивачка
звернулась до суду саме з метою
вирішення цього спору.

Крім того, саме з метою вирішення
даного спору позивачка ОСОБА_3
звернулась до органу опіки і
піклування, який своїм Висновком за
№01-05-1/3665 вх. (13) від 10.01.2014 року визнав
доцільним проживання сина сторін з
матір'ю - позивачкою ОСОБА_3 (а.с.50).

У відповідності до ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_4 не з'являвся як до
суду першої інстанції, так і суду
апеляційної інстанції, надавши лише
відзив на позовну заяву та заперечення
на апеляційну скаргу, що свідчить про
його небажання вирішити спір стосовно
місця проживання дитини.

Ухилення відповідача від вирішення
питання про визначення місця
проживання дитини у судовому чи
позасудовому порядку свідчить лише про
те, що сторони так і не дійшли згоди з
цього питання та у відповідності до ст.
161 СК України це питання повинно бути
вирішено судом за позовом
заінтересованої особи.

Колегія суддів також зазначає, що
враховуючи перешкоди, які позивачка
чинить відповідачу у зустрічах з
малолітнім сином, після вирішення
питання щодо місця його проживання,
відповідач ОСОБА_4 може поставити
питання про усунення перешкод у
зустрічах та спілкуванні з сином.

З підстав викладеного, колегія суддів
вважає за необхідне в цій частині
оскаржуване рішення суду скасувати та
увалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити та
визначити місцем проживання
малолітнього сина сторін - ОСОБА_5
разом з матір'ю ОСОБА_3

Рішення, в частині розподілу між
сторонами судових витрат, у тому числі
щодо визначення компенсаційних витрат
на правову допомогу, в апеляційному
порядку не оскаржується, а тому не є
предметом апеляційного розгляду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги частково надала
суду достатні, належні і допустимі
докази існування обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що рішення не в
повній мірі відповідає зазначеним
вимогам, доводи апеляційної скарги
його частково спростовують, у зв'язку з
чим апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскаржуване
рішення суду, в частині визначення
розміру аліментів, змінити, а в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про визначення місця проживання
дитини, скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким визначити
місцем проживання дитини ОСОБА_5 разом
з матір'ю - ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 2,3 ч.1 ст. 307, п. 4
ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 лютого 2014 року, в частині
розміру аліментів змінити, у зв'язку з
чим збільшити розмір аліментів, який
підлягає стягненню із ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, із 1/4 частини до 1/3 частини з
усіх видів його заробітку.

Рішення, в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини,
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким визначити місцем
проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з матір'ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко