З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
24 березня 2014 року
міськрайонний суд Запорізької області
головуючого -судді Ліхтанської Н.П.
секретарі Олійник Н.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бердянську
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
нерухомого майна спільною сумісною
власністю подружжя, визнання права
власності на ? частину нерухомого
Як видно з позовної заяви,
позивач, ОСОБА_1, та відповідач, ОСОБА_2,
30 квітня 1998року уклали шлюб, що був
зареєстрований Андріївською селищною
радою Бердянського району Запорізької
області, актовий запис №09. Від шлюбу
сторони мають неповнолітню дочку
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 грудня
2011року шлюб був розірваний. За період
сумісного проживання сторонами за
спільні кошти із сімейного бюджету
було придбано на підставі договору
купівлі-продажу від 11.06.1998року садибний
житловий будинок АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 11.06.1998 року. Договір
купівлі-продажу за спільною
домовленістю було оформлено на ім'я
відповідача. Садибний житловий будинок
АДРЕСА_1 розташований на земельній
ділянці площею 1500,0 кв.м. Після
розірвання шлюбу між позивачем та
відповідачем виникли спори щодо
спільного сумісного майна подружжя,
відповідач ОСОБА_2 постійно
намагається виселити позивача зі
спірного житлового будинку, мотивуючи
свої дії тим, що тільки він є його
власником, бо всі правові документи
оформлені на нього, що вимусило
позивача звернутися з позовною заявою
до суду. У зв»язку з цим позивач просить
визнати домоволодіння АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за
позивачем право власності на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1.
У судовому засіданні позивач
підтримала свій позов і пояснила, що
в теперішній час відношення в сім"ї не
склалися, відбулося розлучення, тому
вона і просить визнати за нею права
власності на 1/2частину домоволодіння ,
яке вони купили для сім»ї за спільні
У судове засідання відповідач не
з"явився, причини неявки не повідомив,
заперечень проти позову не надав і
згідно ч. 4 ст.169 ЦПК України суд вважає
за можливе справу розглянути на
підставі наявних в ній доказів( заочне
рішення).

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасника
процесу, суд вважає позов
обгрунтованим і підлягаючим
задоволенню з наступних підстав:

Шлюб між сторонами був укладений
30.04.1998року, розірванй 19.12.2011р., від шлюбу
мають неповнолітнню дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
копією свідоцтва про укладення шлюбу,
копією паспорту, копією рішення суду
від 19.12.2011р., копією свідоцтва про
народження дитини.

За період сумісного проживання
сторонами за спільні кошти із
сімейного бюджету було придбано на
підставі договору купівлі-продажу від
11.06.1998 року садибний житловий будинок
АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу за
спільною домовленістю було оформлено
на ім'я відповідача. Садибний житловий
будинок АДРЕСА_1 розташований на
земельній ділянці площею 1500,0 кв.м, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу від 11.06.1998 року, копією
технічного паспорту.

Згідно ст.. 22 Кодексу про шлюб та
сім»ю України - майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших повешних причин не
мав самостійного заробітку.

Згідно ч. 1 ст.28 КпШС України - в
разі поділу майна, яка є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу.

Згідно ст. 60 СК України- майно,
набуте подружжям під час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини(навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хворобою тощо) самостійного
заробітку(доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індівідуального користування, є
об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України-дружина та
чоловік мають рівні права на
володіння, ко-ристування і
роспорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власнос-ті,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Враховуючи, що спірне
домоволодіння було придбане подружжям
під час шлюбу на спільні кошти для
сім»ї, суд вважає можливим визнати
спірне домоволодіння спільним майном
подружжя та визнати за позивачем право
власності на 1/2 частину спільного
майна, а саме спірної домоволодіння.

Керуючись ст. ст. 10,11,212-215 ЦПК
України, ст.ст.22,28,29 КпШП України, ст.. ст.
57, 60, 61, 63, 70 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати домоволодіння АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
оголошення рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заява
про перегляд заочного рішення може
бути поданою протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя: Н. П. Ліхтанська