№ 207/1994/13-ц
№ 2/207/41/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Баглійський районний
суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області в складі
головуючого судді :
САВЧЕНКА В.О.

при секретарі :

ГОРБ С.Б.

за участі представника ОСОБА_1:
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпродзержинську
справу за позовною заявою ОСОБА_5
до ОСОБА_8 про стягнення суми боргу
та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання
угоди недійсною

В
С Т А Н О В И В :

У травні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернувся до Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська з позовною
заявою до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу. В цій позовній заяві він
просив суд на підставі статей 1046,
1047, 1049, 1053 ЦК України стягнути з
ОСОБА_1 на його користь борг в розмірі
7 600 (сім тисяч шістсот) гривень 00
копійок.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_5 вказав, що 31 липня 2010 року,
ОСОБА_6, надав йому довіреність,
відповідно до якої уповноважив його,
ОСОБА_5, представляти його інтереси в
будь-яких установах, підприємствах та
організаціях, з усіх питань,
пов'язаних з експлуатацією та
розпорядженням від його імені,
належним йому на праві власності
автомобілем марки ВАЗ 21011, 1976 року
випуску.

Згідно довіреності, наданої йому
ОСОБА_7, він є його представником,
згідно цієї довіреності мав право
продати за ціну та на умовах на свій
розсуд належний йому на праві
власності автомобіль ВАЗ 21011, 1976 року
випуску, а тому знайшов покупця -
ОСОБА_8.

З ОСОБА_1 26 березня 2012 року обговорили
всі умови майбутньої угоди
купівлі-продажу автомобіля. Дійшли
висновку, що автомобіль буде
коштувати 1150 доларів США, що в
еквіваленті складає 9 200, 00 гривень.

26 березня 2012 року була складена
письмова розписка підписана
відповідачем, у
відповідності якої в цей же день
відповідачем було передано йому 200
доларів США завдатку, що в гривневому
еквіваленті складає 1 600,00 гривень.
Остаточну суму відповідач повинен був
сплатити йому до 26 березня 2013 року.

До 26 березня 2013 року остаточна сума
відповідачем йому сплачена не була,
тому він 23 лютого 2013 року написав
відповідачу лист, в якому нагадав про
суму боргу та просив сплатити цей
борг. Відповіді від відповідача йому
не поступило.

Таким чином, сума боргу, яку
заборгував йому відповідач, складає 7
600, 00 гривень. Тому він був змушений
звернутися до суду з цією позовною
заявою для захисту своїх прав та
інтересів, які охороняються законом.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не
визнав та подав до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_5 про визнання
угоди недійсною, в якій просив, на
підставі ст.ст. 203, 215, 233 ЦК України,
визнати угоду від 26 березня 2012 року
між ним та ОСОБА_5 недійсною. Він
просив суд також стягнути з ОСОБА_5
на його користь судові витрати та
витрати на надання юридичної
допомоги.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_1 вказав, що посилання ОСОБА_5
на те, що 26 березня 2012 року між ними
складено угоду купівлі-продажу
автомобілю ВАЗ 21011, 1976 року випуску
вартістю 9 200 гривень, за який він
начебто сплатив лише 1 600 гривень з
залишком суми боргу 7 600 гривень, що
підтверджується письмовою розпискою
від 26.03.2012 року, суперечать дійсним
обставинам справи.

Як зазначено в розписці, вона складена
26 березня 2012 року, але, на той період
він не мав ніяких домовленостей з
ОСОБА_5, не був знайомий з ним, та в
місті Дніпродзержинську не
знаходився. Наданими до заяви
квитанціями підтверджується, що в
цей період, а саме з 20 березня 2012 року
до 28 березня 2012 року він знаходився
у відрядженні у м. Черкаси і, таким
чином, не мав ні змоги, ні потреби
складати вищезазначену розписку. Як
вбачається з квитанції, він
зупинявся у готелі «Росава»
м. Черкаси та сплачував кошти за
мешкання у цьому закладі.

Автомобіль ВАЗ тимчасово знаходився
у належному йому гаражі з 16 березня
2012 року. За проханням братів ОСОБА_5,
які домовлялися про це з його сином -
ОСОБА_1, він, за проханням сина, надав на
це згоду. Подробиці ДТП 02.06.2012 року йому
невідомі. Хто в дійсності знаходився за
кермом автомобіля він не знає до цього
часу. В період скоєння ДТП він
знаходився у м. Верховцево у своїх
батьків. Саме до них повідомили з
лікарні, що син травмований в ДТП.

Скориставшись ситуацією, і, діючи із
своїх інтересів, ОСОБА_5, погрожуючи
йому зверненням до міліції про
притягнення його сина до
кримінальної відповідальності за
угон належного йому автомобіля, 03
червня 2012 року ОСОБА_5 фактично
примусив його дати розписку про те, що
він купив у ОСОБА_5 автомобіль ВАЗ і
надає при цьому у підтвердження
угоди завдаток 1 600 гривень.

Зміст розписки складав ОСОБА_5, час її
складання зазначив 26.03.2012 року, тобто
раніше скоєння ДТП. Щоб виключити
якісь сумніви в достовірності
розписки ОСОБА_5 примусив його
покликати сусіда, щоб він також
поставив свій підпис. З цього приводу
він звернувся до сусіда ОСОБА_9, який
за його проханням підписав цю
розписку.

Незважаючи на вищевикладені обставини,
спотворюючи усі події в своїх
інтересів, ОСОБА_5 намагається
стягнути з нього вартість автомобілю
ВАЗ.

07 червня 2012 року його син ОСОБА_1, 1993
року народження, внаслідок тілесних
ушкоджень в ДТП помер. Внаслідок того,
що син, на період ДТП досяг повноліття,
він не підлягає матеріальній або
моральній відповідальності за його
дії, навіть якщо визнати його винним
у наслідках.

ОСОБА_5 надав до суду заперечення
щодо зустрічної позовної заяви, в
яких вказав, що в березні 2012 року
він та ОСОБА_1 домовились щодо
майбутньої угоди купівлі-продажу
автомобіля. Дійшли висновку, що
автомобіль буде коштувати 1150 доларів
США, що в еквіваленті складає 9 200,00
гривень. Була складена письмова
розписка, підписана ОСОБА_1, та передано
200 доларів США завдатку, що в
гривневому еквіваленті складає 1 600, 00
гривень. Остаточну суму відповідач
повинен був сплатити до 26
березня 2013 року. Ним відповідачеві
ОСОБА_1 був переданий автомобіль ВАЗ,
який ОСОБА_1 забрав саме до свого
гаражу. Забравши автомобіль, ОСОБА_1
взяв на себе зобов'язання сплатити
йому вартість обумовлену ними в
розписці. Крім цього, відповідач за
первісним позовом частково виконав
договір, сплативши йому аванс у
розмірі 200 доларів США.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що влітку 2012 року, після ДТП,
за проханням ОСОБА_1, він, як свідок,
поставив свій підпис при складанні
розписки від 26.03.2012 року про те, що
ОСОБА_1 купив у ОСОБА_5 автомобіль
ВАЗ і надає при цьому у підтвердження
угоди завдаток 1 600 гривень. В той
день ОСОБА_1 був у пригніченому
стані, оскільки його син потрапив в
ДТП, знаходився в реанімації і
пізніше помер.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 02 червня
2012 року син її співмешканця ОСОБА_1
потрапив в ДТП і знаходився в
реанімації. А 03 червня 2012 року до
них додому прийшов ОСОБА_5, сів за
включений комп'ютер та знайшов
якийсь зразок розписки чи договору
купівлі-продажу автомобіля. За цим
зразком він сам написав розписку
нібито від 26 березня 2012 року. Цю
розписку підписав ОСОБА_5, ОСОБА_1 та
свідок ОСОБА_9 В ті дні вона і ОСОБА_1
можна сказати були неадекватні,
оскільки син ОСОБА_1 потрапив після
ДТП в реанімацію і в зв'язку з цим
вони вживали багато заспокійливих
ліків.

Суд, вислухавши позивача за первісним
позовом та відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_5, відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_1, свідків,
дослідивши докази, які наявні по
справі, вважає, що в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно статті 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або ж таку
кількість речей того ж роду та такої
ж якості. Даний договір є укладеним
з моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може
бути представлена розписка
позичальника або інший документ,
який посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової
суми.

Згідно статті 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та
такої самої якості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

З розписки від 26.03.2012 року, яка
оглянута в ході судового розгляду та
копія якої знаходиться в матеріалах
справи (а.с. 9), виходить, що ОСОБА_5
отримав від ОСОБА_1 в присутності
свідка ОСОБА_9 грошову суму в розмірі 200
доларів США в якості завдатку в
рахунок сплати за купівлю автомобіля,
належного ОСОБА_5 ВАЗ 21011, 1976
р. випуску, зеленого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

З рахунків № 00075640 від 20.03.2012 року, 00075682
від 21.03.2012 року, 00075776 від 24.03.2012 року,
00075726 від 22.03.2012 року, які оглянуті в
ході судового розгляду та копії яких
знаходиться в матеріалах справи (а.с.
34, 35), видно, що ОСОБА_1 з 20.03.2013 року по
25.03.2013 року зупинявся у готелі
«Россава» м. Черкаси.

З заяви від 05.12.2013 року, яка оглянута в
ході судового розгляду та яка
знаходиться в матеріалах справи,
видно, що ОСОБА_7 матеріальних та
моральних претензій за належний йому
автомобіль марки ВАЗ 21011, 1976 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований за ним
Дніпродзержинським МРЕВ ДАІ до ОСОБА_8
не має.

Таким чином, позивачем ОСОБА_5 не
надано суду доказів того, що він був
власником автомобіля ВАЗ 21011, 1976 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
який він нібито продав в березні 2012
року відповідачеві ОСОБА_1 Не вказано
суду і джерела таких доказів.
Розписку, написану самим ОСОБА_5 та
підписану ним, відповідачем ОСОБА_1
та свідком ОСОБА_9, в даному випадку
суд не вважає доказом належності
автомобіля на праві власності саме
ОСОБА_5 Навпаки, з
довіреності від 31 липня 2010 року (а.с.
10) видно, що власником автомобіля
марки ВАЗ 21011, 1976 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_7.
До відповідача ОСОБА_1 власник
автомобіля ВАЗ 21011, 1976 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_7
ніяких претензій не має. 31
липня 2013 року дія вказаної
довіреності закінчилася. Отже, в
цивільно-правовому розумінні, а не
так, як це розуміє ОСОБА_5, в
задоволенні позовних вимог йому
необхідно відмовити.

Оцінивши у сукупності всі докази,
які є по справі, суд вважає за
необхідне в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу відмовити. Враховуючи все
вищевикладене суд вважає за
необхідне одночасно відмовити і в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною,
оскільки в цивільно-правовому
розумінні угоди купівлі-продажу
автомобіля ВАЗ 21011, 1976 р. випуску,
зеленого кольору, реєстраційний номер
НОМЕР_1, між ОСОБА_5, як власником і
продавцем автомобіля, та ОСОБА_1, як
покупцем автомобіля, -- не було.

Керуючись статтями 203, 215, 233, 526, 551, 554, 625,
1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, статтями 10,
60, 88 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про
стягнення суми боргу, --
в і д м о в и т и .

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання
угоди недійсною, -- в і д м о в и т и .

Протягом десяти днів з дня
проголошення цього рішення сторонами
чи їх представниками може бути
подана апеляційна скарга на рішення
суду в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Баглійський районний суд міста
Дніпродзержинська.

Суддя

Баглійського районного суду

м. Дніпродзержинська
В.О.
Савченко