АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1257/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/550/14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач Бондаревська С. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Порохні А.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 17 травня
2013 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення майнової та моральної
шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що за час
перебування у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 ними був придбаний автомобіль
марки «SUZUKI GRAND VITARA», державний номерний
знак НОМЕР_1, 2004 року випуску,
зареєстрований у Лубенському МРЕВ ДАІ
за ОСОБА_2

У червні 2010 року йому стало відомо, що 4
листопада 2009 року ОСОБА_2, без його
згоди зняла з реєстрації та продала
вищевказаний автомобіль ОСОБА_3, у
зв'язку з чим вважає, що у нього виникло
право на отримання грошових коштів за
продану частку у майні, а тому просив
суд стягнути з відповідача на свою
користь у відшкодування завданої
майнової шкоди 77 712 грн. 50 коп. та 20 000
грн. моральної шкоди.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 17 травня
2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32000
грн. компенсації за відчужений
автомобіль. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду
першої інстанції сторони оскаржили
його в апеляційному порядку.

ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права, просив
оскаржуване ним рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі. Вказував, що не давав ОСОБА_2
згоди на продаж автомобіля за нижчою
ціною ніж ринкова, яка на дату продажу
автомобіля становила 155425,00 грн., що
підтверджено довідкою від 04 березня 2013
року, що не було взято до уваги місцевим
судом. Занизивши ціну автомобіля
під час продажу більше, ніж удвічі,
відповідачка завдала йому значної
майнової шкоди. Окрім того, вважає, що
суд безпідставно відмовив йому у
стягненні морального відшкодування.

В свою чергу, ОСОБА_2 у поданій нею
апеляційній скарзі, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
просила рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки нормами Сімейного кодексу не
передбачено стягнення половини
вартості майна подружжя після його
відчуження одним із них за згодою
іншого, вважає, що місцевий суд невірно
застосував до даних правовідносин
загальні норми ЦК України та не вирішив
питання щодо застосування строків
позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, приходить до
висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню
не підлягає, а скарга ОСОБА_2 підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено, що
за час перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі ними був
придбаний автомобіль марки «SUZUKI GRAND
VITARA», державний номерний знак НОМЕР_1,
2004 року випуску, зареєстрований у
Лубенському МРЕВ ДАІ за ОСОБА_2

4 листопада 2009 року ОСОБА_2 вказаний
автомобіль продала ОСОБА_3 за біржовою
угодою купівлі-продажу.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 27 вересня 2011
року, залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 листопада 2012 року, скасовано
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 16 березня
2011 року та ухвалено нове про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання майна спільним
майном подружжя, визнання недійсним
договору купівлі-продажу та стягнення
моральної шкоди.

Підставою для скасування рішення суду
першої інстанції стала наявність
письмової згоди ОСОБА_1 на укладення
договору купівлі-продажу спірного
автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи.

За змістом ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60
ЦК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Статтею 63 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності з частинами 1 та 2 ст. 65
СК України дружина, чоловік
розпоряджа-ються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Пунктом 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» роз'яснено, що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Таким чином, питання про стягнення
грошової компенсації за частку у
спільному майні вирішується у разі
наявності спору про поділ майна
подружжя.

Суд першої інстанції на вказані
положення уваги не звернув. Вирішуючи
спір по суті, залишив поза увагою той
факт, що позивачем не доведено
належними доказами, що біржова угода
купівлі-продажу спірного автомобіля
була укладена не в інтересах сім'ї та що
укладенням цієї угоди порушено його
права.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
позовних вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, судовим рішенням, чинним
на час вирішення даного спору,
встановлено, що ОСОБА_1 надав письмову
згоду на продаж спірного автомобіля та
за твердженнями ОСОБА_2, які не
спростовані відповідними доказами,
позивач також був обізнаний з ціною
продажу автомобіля та датою оформлення
угоди. Не спростовано також доводів
відповідачки стосовно того, що грошові
кошти від проданого майна нею були
спрямовані до сімейного бюджету та
використані на потреби їх сім»ї (на
погашення боргів, оплату комунальних
послуг і т. ін.), оскільки на протязі
шести місяців після продажу автомобіля
вони ще проживали однією сім»єю.

За таких обставин висновок місцевого
суду щодо наявності правових підстав
для задоволення позовних вимог та
стягнення на користь позивача коштів
за частку у спільному майні подружжя не
ґрунтується на встановлених
обставинах та вимогах закону, окрім
того, зроблений без урахування того, що
позов заявлено про відшкодування
майнової та моральної шкоди у зв'язку
із продажем спірного автомобіля, а не
про стягнення грошової компенсації за
частку у спільному майні.

На підставі викладеного, рішення суду
першої інстанції, як таке, що ухвалене
з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1 у повному обсязі, а також про
відмову у стягненні на його користь
понесених ним судових витрат згідно ст.
88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 3, 4; ст.ст.
314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 17 травня
2013 року - скасувати. Ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: