Справа № 450/3540/13
Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський
Провадження № 22-ц/783/1895/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Левика Я.А.,

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

відповідача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 04 грудня 2013 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

встановила:

В жовтні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю ( далі ТзОВ)
«Кредитні ініціативи» звернулося в суд
з даним позовом, який обґрунтовує тим,
що 05.12.1997р. між Українським акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком та ОСОБА_2 був укладений
Кредитний договір №15-02/97, відповідно до
умов якого банк надав позичальнику
кредит розміром 23000 грн., а позичальник
зобов'язався повернути кредит,
сплачувати проценти за користування
кредитом та інші платежі у строки та на
умовах, передбачених Кредитним
договором та графіком платежів. Однак
відповідач не проводив сплату
кредитних коштів та нарахованих по
кредиту відсотків, тому у нього
утворилась заборгованість за цим
кредитним договором на загальну суму
99403,76 грн.

17.12.2012р. між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено Договір відступлення
прав вимоги, відповідно до якого
Первісний кредитор передав
(відступив) кредитний портфель, за яким
Новий кредитор набув всіх прав
вимоги Первісного кредитора за
кредитними договорами, з правами
вимагати від Позичальників належного
виконання всіх грошових зобов'язань.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 04 грудня 2013
року у задоволенні позову Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач
ТзОВ «Кредитні ініціативи». В
апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, неповне дослідження
доказів у справі, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Апелянт вказуючи на відступлення
Банком прав вимоги по кредитному
договору №15-02/97 від 05.12.1997 року ТзОВ
«Кредитні ініціативи» вважає, що суд
безпідставно відмовив позивачу у
задоволенні позову. Стверджує, що
висновки суду про відсутність в
розрахунку боргу пені та штрафних
санкцій є помилковими. Крім того,
зазначає, що відповідачем не надано
жодного доказу суду, який би
підтверджував погашення
заборгованості за кредитним договором.
Посилання відповідача на обставину, що
він передав банку автомобіль, який
реалізовано в рахунок погашення тіла
кредиту не підтверджено жодними
доказами.(а.с. 52-54).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3 в заперечення апеляційної
скарги ТзОВ «Кредитні ініціативи»,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних
скарги та позовних вимог, колегія
суддів не знаходить достатніх підстав
для задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

На підставі ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Як вбачається з матеріалів справи та
беззаперечно встановлено судом першої
інстанції 05.12.1997р. у між Українським
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком в
особі Новольвівського відділення АК
ПІБ в м.Львові та ОСОБА_2 було укладено
Кредитний договір №15-02/97,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 23 000,00
грн., терміном 12 місяців, з 5 грудня
1997р. до 5 грудня 1998 р., з оплатою 50
відсотків річних.

Згідно п.2.1 Договору, в забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
Банком прийнято автомобіль ЛІАЗ 110421
Шкода, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1988 р.
випуску (а.с.20).

Згідно пунктів 4.1; 4.3; 4.4 Договору,
погашення основної суми кредиту та
сплата процентів, здійснюється
щомісячно до 30-ого числа. За порушення
термінів повернення кредиту та
відсотків по ньому, позичальник
зобов'язався сплачувати Банку
додатково пеню в розмірі 0,3 відсотки за
кожен день прострочення платежу.

Пунктом 7.8 Договору визначено, що
дія Договору припиняється у
випадках, передбачених умовами даного
договору.

З матеріалів справи вбачається також і
те, що 17.12.2012 р. між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи»
було укладено Договір відступлення
прав вимоги, відповідно до якого Новий
кредитор прийняв Кредитний портфель та
прийняв усі права вимоги Первісного
кредитора за кредитними договорами та
договорами забезпечення, виключно з
правом вимагати від Позичальників
належного виконання всіх грошових та
інших зобов'язань.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за
Кредитним договором №15-02/97 від 05.12.1997
року з підстав отримання права вимоги
до Позичальників за вказаним Договором
відступлення прав вимоги, позивачем
ТзОВ «Кредитні ініціативи» не надано
суду доказів на підтвердження того, що
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» є
правонаступником Українського
Акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного банку, з
яким було укладено кредитний договір.

Окрім того, позивачем не надано
належних і допустимих доказів, які б з
належною об'єктивністю та достатньою
очевидністю і переконливістю
підтверджували наявність у ОСОБА_2
боргу перед Банком-кредитором за
кредитним договором №15-02/97 від 05.12.1997
року при переході до позивача ТзОВ
«Кредитні ініціативи» права вимоги за
кредитними договорами відповідно до
Договору відступлення прав вимоги.

Наданий позивачем витяг з Додатку№1 до
Договору відступлення прав вимоги від
17 грудня 2012 року із зазначення в
переліку кредитних договорів
кредитного договору №15-02/97 від 05.12.1997
року, не містить жодної інформації щодо
наявності у відповідача ОСОБА_2
заборгованості за цим договором та
розміру такої заборгованості. (а.с.19).

До того ж, вказаний додаток не
скріплений печаткою та підписом
Банку-кредитора, а от же не може бути
визнаний об'єктивним доказом на
підтвердження передачі Первісним
кредитором ТзОВ «Кредитні ініціативи»
права вимоги за кредитним договором
15-02/97 від 05.12.1997 року.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право вимоги
до третьої особи (боржника).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що
сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт. Клієнтом у договорі
факторингу може бути фізична або
юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності. Фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

Згідно із свідоцтвом серії ФК № 214 від
22.09.2008 р., виданим Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг,
ТзОВ «Кредитні ініціативи» є
фінансовою установою.

Відповідно до ст.ст. 4,5 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансові установи надають фінансові
послуги, якими, зокрема, є факторинг.
Послуги з факторингу фінансові
установи мають право надавати з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону.

Законом України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» передбачено, що відповідно
до спеціальних законів ліцензуванню
підлягають, зокрема, такий вид
господарської діяльності як із надання
фінансових послуг.

Так, статтею 34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
визначено обов'язковість ліцензування
з надання фінансових послуг, тобто
ліцензуванню підлягає діяльність з
надання будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансових активів від
фізичних осіб.

Фінансовими активами є кошти, цінні
папери, боргові зобов'язання та право
вимоги боргу, що не віднесені до цінних
паперів (ст.1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з п.п. 4.1,4.2 договору відступлення
прав вимоги передбачено, що
відступлення прав вимоги первісним
кредитором новому кредитору, набуття
новим кредитором прав вимоги та заміни
кредитора за правами вимоги на нового
кредитора набувають чинності у день
укладення договору, за умови належного
оформлення сторонами (підписання та
скріплення відбитком печаток сторін)
реєстру позичальників. При цьому права
вимоги, що виникають у майбутньому
набуваються з новим кредитором з
моменту їх виникнення, але в будь-якому
разі після підписання сторонами
реєстру позичальників. Сторони
підписують реєстр позичальників за
умови зарахування на банківський
рахунок первісного кредитора оплати
новим кредитором ціни продажу
відповідно до умов розділу 3 цього
Договору.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем не надану суду жодних
достовірних доказів на підтвердження
отримання належної ліцензії на
здійснення послуг з факторингу, як і
доказів на підтвердження факту
виконання умов договору факторингу,
купівлі права грошової вимоги, сплати
ціни продажу, належного підписання та
оформлення Реєстру позичальників та
права вимоги до позичальника.

Окрім того, очевидною є та обставина, що
право вимоги ТзОВ «Кредитні
ініціативи» за борговими
зобов'язаннями ОСОБА_2 перед
Банком-кредитором за кредитним
договором №15-02/97 від 05.12.1997 року є
похідним від права самого Банку
заявляти такі вимоги.

З часу закінчення терміну дії
вказаного кредитного договору №15-02/97,
укладеного на 12 місяців, ні Український
акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк, ні ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» не
заявляли до ОСОБА_2, який категорично
заперечує факт наявності у нього боргу
за цим кредитним договором, будь-яких
вимог щодо погашення заборгованості та
не висовували до позичальника жодних
претензій з приводу наявності боргу, а
визначений ст.257 ЦК України строк
звернення до суду з такими вимогами
сплив до укладення ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи»
Договору відступлення прав вимоги
17.12.2012 року.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 04 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Левик Я.А.