Справа № 161/3615/13-ц Провадження №
22-ц/773/374/14 Головуючий у 1 інстанції:
Філюк Т.М. Категорія: 19 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук
Л.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

представника позивача Наумовича Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом відкритого
товариства «Підприємство ІНХЕМ В.
Грачик і Вспульніци» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за апеляційною скаргою
представника позивача відкритого
товариства «Підприємство ІНХЕМ В.
Грачик і Вспульніци» Наумовича Юрія
Сергійовича на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 13 червня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Відкрите товариство «Підприємство
ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3
про стягнення боргу. Вимоги мотивовані
тим, що підприємство поставило ОСОБА_3
товар згідно інвойсів 08-DEX/0006 від 27
лютого 2008 року, 08-DEX/0013 від 25 березня 2008
року, 08-DEX/0025 від 15 травня 2008 року, 08-DEX/0033
від 26 червня 2008 року, 08-DEX/0041 від 23 липня
2008 року на загальну суму 11349,17 доларів
США. Однак, відповідач не оплатив
вартості отриманого товару та
відмовляється добровільно погасити
борг, що утворився. Позивач просив
стягнути з відповідача 11349,17 доларів
США за поставлений останньому товар.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 червня 2013 року
в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача відкритого
товариства «Підприємство ІНХЕМ В.
Грачик і Вспульніци» Наумович Ю.С.
подав апеляційну скаргу. Посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити. Вказує, що судом
безпідставно відмовлено у клопотанні
про надання часу для подачі оригіналів
документів та про виклик свідка ОСОБА_4
Наявними у матеріалах справи фактурами
та товаро-транспортними накладними
підтверджується факт здійснення
поставки товару відповідачеві.

В судовому засіданні представник
позивача Наумович Ю.С. апеляційну
скаргу підтримав з наведених у ній
підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився хоч належним чином
повідомлений про розгляд справи.

Заслухавши пояснення особи, що бере
участь у справі, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
рішення суду - до скасування з
ухваленням нового рішення з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено позовних вимог,
надані докази не підтверджують
беззаперчно існування правовідносин
між сторонами з приводу
купівлі-продажу товару, зазначеного в
наданих рахунках-фактурах.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи
відкрите товариство «Підприємство
ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци»
(Республіка Польща) поставило ОСОБА_3
(Україна) товар згідно міжнародних
товаро-транспортних накладних (СМR) №
123/2008 від 25 березня 2008 року (а.с. 74-75), СМR
від 15 травня 2008 року (а.с. 76-77), СМR від 29
липня 2008 року (а.с. 78-79).

У всіх трьох СМR в графі 1 відправником
зазначено відкрите товариство
«Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і
Вспульніци» (Республіка Польща), в
графі 2 одержувачем вказано ОСОБА_3
(Україна), що підтверджує існування
відносин з договору купівлі-продажу
між юридичною особою за законодавством
Республіки Польща та фізичною особою -
громадянином України, який діє саме як
фізична особа, а не як суб'єкт
господарювання. Те, що відповідач діяв
як фізична особа свідчить відмітка на
інвойсах (фактурах), що покупцем товару
є ОСОБА_3, а також і часткова оплата ним
куплених товарів із особистого рахунку
фізичної особи та з вказівкою «для
власного використання» (а.с.104-106).

У товаро-транспортних накладних,
наданих стороною позивача, вказано, що
відправником «Підприємство ІНХЕМ В.
Грачик і Вспульніци» для одержувача
ОСОБА_3 відвантажено товар згідно:
фактури 08-DEX/0013 (СМR № 123/2008 від 25 березня
2008 року), фактури 08-DEX/0025 (СМR від 15 травня
2008 року), фактури 08-DEX/0041 (СМR від 29 липня
2008 року). Зазначені інвойси (фактури)
містяться в матеріалах справи, так
інвойс № 08-DEX/0013 від 25.03.2008 року
виписаний на суму 7 495,95 доларів США (а.с.
29-31), інвойс № 08-DEX/0025 від 15 травня 2008
року виписаний на суму 6 312,38 доларів США
(а.с. 32-34), інвойс № 08-DEX/0041 від 23 липня 2008
року виписаний на суму 2 183,04 доларів
США (а.с. 35-36). Крім того, позивачем
надано інвойс № 08-DEX/0033 від 26 червня 2008
року, що свідчить про продаж товару на
суму 5 275,84 доларів США (а.с. 37-38).

У всіх трьох СМR в графі 14 - відмітки
щодо транспортних розрахунків, вказано
умови поставки ЕХW, що відповідно до
Офіційних правил тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
торгової палати Інкотермс - 2000 (введені
в дію з 01.01.2000 р.) що діяли на час
поставки товару, означає, що продавець
вважається таким, що виконав свої
зобов'язання по поставці тоді, коли він
надав товар в розпорядження покупця на
своєму підприємстві або в іншому
названому місці. Продавець не
відповідає за завантаження товару на
транспортний засіб, а також за митну
очистку товару для експорту. Продавець
зобов'язаний надати покупцю товар,
комерційний рахунок-фактуру або
еквівалентне електронне повідомлення,
а покупець зобов'язаний оплатити
передбачену ціну товару.

Отже, як встановлено з СМR № 123/2008 від 25
березня 2008 року, СМR від 15 травня 2008
року, СМR від 29 липня 2008 року, позивач
свої зобов'язання по поставці товару
виконав, передавши товар на території
Республіка Польща.

У всіх трьох СМR в графі 16, 17
перевізником вказано ОСОБА_4 (Україна,
Луцьк) та посилання на номер
транспортного засобу НОМЕР_1, в графі 23
СМR від 25 березня 2008 року, від 15 травня
2008 року наявний підпис перевізника, що
підтверджує факт передачі товару від
відправника (постачальника)
перевізнику.

Відповідно до ст. ст. 30, 31
Конвенції Організації Об'єднаних Націй
про договори міжнародної
купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980
року, до якої Україна приєдналась 23.08.1989
року та яка набула чинності для України
01.02.1991 року продавець зобов'язаний
поставити товар, передати документи,
що стосуються його, та передати право
власності на товар відповідно до вимог
договору та цієї Конвенції. Якщо
продавець не зобов'язаний поставити
товар в якомусь іншому визначеному
місці, його зобов'язання стосовно
поставки полягають, якщо договір
купівлі-продажу передбачає
перевезення товару, - у здачі товару
першому перевізникові для передачі
покупцеві. Стаття 53 Конвенції від 11
квітня 1980 року передбачає, що покупець
зобов'язаний сплатити вартість товару
і прийняти поставку товару згідно з
вимогами договору та цієї Конвенції.
Згідно ст. 11 цієї ж Конвенції не
вимагається, щоб договір
купівлі-продажу укладався чи
підтверджувався в письмовій формі або
підпорядковувався іншій вимозі щодо
форми, він може доводитися будь-якими
засобами, включаючи свідчення.

Україна є учасницею Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів від 19 травня 1956 р.
(з змінами від 05.07.1978 року) до якої вона
приєдналась з застереженнями
відповідно до Закону N 57-V від 01.08.2006
року. Вказана Конвенція застосовується
до будь-якого договору автомобільного
перевезення вантажів транспортними
засобами за винагороду, коли зазначені
в договорі місце прийняття вантажу для
перевезення і місце, передбачене для
доставки, знаходяться у двох різних
країнах, з яких принаймні одна є
договірною країною, незважаючи на
місце проживання і громадянство
сторін.

У справі, що розглядається, місце
розвантаження товару знаходиться на
території України, а отже дана
Конвенція застосовується до відносин
щодо перевезення товару, що виникли між
позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. 4 Конвенції від 19
травня 1956 року договір перевезення
підтверджується складанням вантажної
накладної, що і було зроблено позивачем
та складено міжнародні
товаро-транспортні накладні - СМR №
123/2008 від 25.03.2008 року, СМR від 15.05.2008 року,
СМR від 29. 07.2008 року. Частина 1 ст. 9 цієї
Конвенції вказує, що вантажна накладна
є первинним доказом укладання договору
перевезення, умов цього договору і
прийняття вантажу перевізником. Отже,
позивач належно виконав свій обов'язок
щодо поставки товару у момент передачі
товару перевізнику.

Отже, позивачем було передано
відповідачу товару на суму 7495,95 доларів
США (інвойс № 08-DEX/0013 від 25 березня 2008
року), 6312,38 доларів США (інвойс № 08-DEX/0025
від 15 травня 2008 року), 5275,84 доларів США
(інвойс № 08-DEX/0033 від 26 червня 2008 року),
2183,04 доларів США (інвойс № 08-DEX/0041 від 23
липня 2008 року). Всього на загальну суму
21267,21 доларів США (двадцять одна тисяча
двісті шістдесят сім доларів США 21
цент).

Відповідачем товар було частково
оплачено 05.05.2008 року в сумі 2000,00 доларів
США, 02.05.2008 року в сумі 4480,00 доларів США,
10.07.2008 р. в сумі 3000,00 доларів США, 12.08.2008
року в сумі 2992,00 доларів США, а всього -
12472,00 доларів США (дванадцять тисяч
чотириста сімдесят два долари США), а
також було оплачено 26.06.2008 року 6261,36
польських злотих, що стверджується
наданими представником позивача
підтвердженням оплати від 05.05.2008 р. КР №
1/V/W, витягом з банківського рахунку від
05.05.2008 р. № 2008/001, витягом з банківського
рахунку від 10.07.2008 р. № 2008/016, витягом з
банківського рахунку від 12.08.2008 р. №
2008/023, витягом з банківського рахунку
від 26.06.2008 р. № 2008/128.

Відповідно курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України станом на
24.03.2014 року курс гривні до долара США
становить 10,19. Згідно цього курсу
позивачем було поставлено відповідачу
товару на 216712,87 гривень (двісті
шістнадцять тисяч сімсот дванадцять
гривень 87 коп.), оплачено відповідачем
127089,68 гривень (сто двадцять сім тисяч
вісімдесят дев'ять гривень 68 коп.) та
6261,36 польських злотих, що становить
20973,67 гривень (двадцять тисяч дев'ятсот
сімдесят три гривні 67 коп.), а тому сума
боргу відповідача перед позивачем на
час розгляду справи становить 68649,52
гривні (шістдесят вісім тисяч шістсот
сорок дев'ять гривень 52 коп.), яка і
підлягає стягненню, що в еквіваленті в
доларах США становить 6736,95 дол. США
(шість тисяч сімсот тридцять шість
доларів США дев'яносто п'ять центів).

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку, що позивачем не доведений
факт продажу товару відповідачу згідно
інвойсу (фактури) № 08-DEX/0006 від 27 лютого
2008 року на суму 11430,00 польських злотих
(а.с. 27-28), оскільки цей документ не
зазначений у наданих суду позивачем
міжнародних товаро-транспортних
накладних, а також не надано доказів
щодо часткової оплати вказаного у
ньому товару.

Отже, позов підлягає частковому
задоволенню.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржуване рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

При цьому колегія суддів на підставі ч.
ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стягує з ОСОБА_3
на користь відкритого товариства
«Підприємства ІНХЕМ В. Грачик і
Вспульніци» 532 грн. 01 коп. (п'ятсот
тридцять дві гривні 01 копійку)
сплаченого судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача відкритого товариства
«Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і
Вспульніци» Наумовича Юрія
Сергійовича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 червня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
відкритого товариства «Підприємство
ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» 68 649 грн.
52 коп. (шістдесят вісім тисяч шістсот
сорок дев'ять гривень п'ятдесят дві
копійки) заборгованості та 532 грн. 01 коп.
(п'ятсот тридцять дві гривні 01 копійку)
сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: