Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Шовкопляс О. П.
,

при секретарі - Кузьменко Т.
Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
розписки недійсною, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними
вимогами до ОСОБА_2 про визнання
розписки недійсною. Свої вимоги ОСОБА_1
мотивував тим, що був вимушений 22.05.2012
року під впливом психологічного тиску
та погроз в свою адресу та адресу своєї
сім'ї написати розписку начебто за
фактом виявлення недостачі продукції
на підприємстві, на якому працював. При
цьому ОСОБА_1 посилається на те, що
ніяких грошових коштів він не
отримував, свідків написання розписки
крім відповідача не було.

Представник позивача у судовому
засіданні свої вимоги підтримав,
пояснив, що ніяких грошей ОСОБА_1 не від
кого не отримував, розписку писав під
тиском та погрозами. Додав, що на момент
написання розписки працював у ОСОБА_2
на її фірмі і коли там виявили
недостачу сім'я остання вимусила
ОСОБА_1 написати розписку про нібито
отримання грошей на себе. ОСОБА_1 на
обґрунтування своїх вимог послався
також на те, що розписка писалась у
магазині без свідків, та під тиском її
друзів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Представник відповаідача ОСОБА_8 у
судовому засіданні сзаперечив проти
задоволення позову, вважає його
необгрунтованим і безпідставникм,
пояснив, що гроші ОСОБА_1 отримував
частинами у ОСОБА_2, розписку писав
добровільно. Ніяких погроз та тиску на
нього не чинолось під час написання
розписки. Вважає, що останній обрав
таку позицію для свого захитсу, що б не
повертати грошові кошти.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
зазначила, що свідком написання
розписки ОСОБА_1, який є її сином не
була, всі обставини знає зі слів сина.
ві

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав
показання, що працював деякий час у
ОСОБА_2. Зазначив, що не був свідком
того як ОСОБА_1 написав розписку в
приміщенні магазину ОСОБА_2 про
отримання грошових коштів. Дані
обставини йому повідомив сам ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, покази свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи,
дослідивши матеріали кримінального
провадження № 0000061 за заявою
ОСОБА_1, з урахуванням показань свідків,
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

У судовому засіданні було встановлено,
що між сторонами по справі був
укладений договір позики грошових
коштів на виконання якого 22.05.2012 року
ОСОБА_1 була написана розписка про
отримання від ОСОБА_2 12 572 гривень, які
позичальник зобов'язався повернути
позикодавцю до 21.06.2012 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов`язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Позивач заперечував факт отримання
грошей, стверджував, що розписка була
написана ним проти його волі, внаслідок
психологічного тиску з боку сім'ї
ОСОБА_2 та погроз застосування до нього
та членів його сім'ї фізичного
насильства.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, які містились в п.21
постанови від 6 листопада 2009 року № 6
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при вирішенні
спорів про визнання недійсним
правочину, вчиненого особою під
впливом насильства (стаття 231 ЦК
України), судам необхідно враховувати,
що насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятись як стороною
правочину, так і іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів тощо або їх
майна.

Факт насильства не обов'язково має бути
встановлений вироком суду,
постановленим у кримінальній справі.

В силу приписів ст.60 ЦПК України
сторона правочину, заявляючи вимогу
про визнання правочину таким, що
вчинений під впливом насильства, має
довести: 1) факт укладання правочину 2)
застосування до нього чи близьких для
нього осіб фізичного або психічного
насильства, або наявність загрози його
застосування.

На підтвердження або спростування
факту застосування психологічного або
іншого насильства до ОСОБА_1 за
клопотанням його представника судом
були витребувані та оглянуті
матеріали кримінального провадження №
0000061 за заявою ОСОБА_1 від 25.12.2013
року.

Згідно постанови про закриття
кримінального провадження № 0000061
за заявою ОСОБА_1 від 25.12.2013 року,
кримінальне провадження від 19.12.2013 року
по заяві ОСОБА_1 було закрито, у зв'язку
з відсутністю в діянні складу злочину,
передбаченого ч. 2 п. 1 ст. 284 КК України..

Ніяких інших доказів, зокрема показань
свідків, яки б підтвердили
застосування до позивача ОСОБА_1
психічного, психологічного насильства
та погрози застосування фізичного
насильства суду надано не було.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування, а, отже, і судове рішення
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також не може прийняти до уваги
доводи позивача ОСОБА_1 та його
представника про безгрошовість
написаної ним розписки.

Оскільки суду не надано достовірних
доказів того, що під час укладення
договору позики та написанні розписки
до позивача ОСОБА_1 застосовувались
насильство чи погроза його
застосування, суд приходить до
висновку, що вимоги ОСОБА_1 є не
обґрунтованими та не підлягають
задоволеннює.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст.ст. 203, 215, 611, 1046, 1047, 1049, 1050,
1051 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,
212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання розписки недійсною -
відмовити.

З повним рішенням суду, особи які брали
участь у справі, зможуть ознайомитись 28
березня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. П. Шовкопляс