Ухвала

іменем україни

26 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Безпека Бізнесу
«Щит» про стягнення заробітної плати
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 1
листопада 213 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 25 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що й травня 2009 року його було
прийнято на посаду охоронця товариства
з обмеженою відповідальністю «Безпека
бізнесу «Щит» (далі - ТОВ
«Безпека бізнесу «Щит»). 30 квітня 2010
року його було звільнено із займаної
посади за власним бажанням. Вважав, що
відповідач безпідставно на день
звільнення не виплатив йому вихідну
допомогу, грошову компенсацію за всі
невикористані ним дні щорічної
відпустки та утримав гроші за
мобільний зв'язок.

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
вихідну допомогу у розмірі 1 100 грн,
грошову компенсацію за невикористану
щорічну відпустку у розмірі 1 100 грн,
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
у розмірі 32 615 грн 31 коп., інфляційне
збільшення суми боргу у розмірі 198 грн, 3
% річних у розмірі 165 грн 99
коп., та безпідставно утримані грошові
кошти за мобільний зв'язок у розмірі 3 261
грн 79 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 1 листопада
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 25 грудня 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), у тому числі оцінивши у
сукупності з іншими письмовими
доказами й висновок експерта (як
письмовий доказ), дійшли до правильного
висновку про відсутність у відповідача
заборгованості перед позивачем із
заробітної плати.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 1 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 25 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник