Справа №1423/2310/2012 25.03.2014 25.03.2014 25.03.2014
Провадження №22-ц/784/996/14 Суддя по 1
інстанції - Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду -
Ухвала

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Буренкової К.О., Довжук
Т.С.,

при секретарі судового засідання -
Свіщук О.В.,

за участю:

- представника позивача - Банку -
Ремешевського Є.А.,

- представника відповідачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 13
грудня 2012 року у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про дострокове стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі -Банк)
звернулося з позовом до ОСОБА_3 про
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 9 січня
2008 року між позивачем та відповідачкою
укладено кредитний договір, за
умовами якого ОСОБА_3 отримала 16 843,33
дол. США кредитних коштів строком до 8
січня 2015 року з метою придбання
автомобіля.

Посилаючись на те, що
позичальник неналежно виконувала
умови договору, в зв'язку з чим станом
на 14 листопада 2011 року утворилося 7 694,63
дол. США заборгованості, позивач
просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 13
грудня 2012 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Банку 7 298,38 дол. США заборгованості за
кредитним договором, що еквівалентно
58 241,07 грн., із яких:

- 6 365,09 дол. США - заборгованість за
кредитом;

- 448,63 дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 340,47 дол. США - по комісії;

- 144,19 дол. США - пені.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
просила його скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову Банку.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення усієї частини
кредитних коштів та відсотків, що
залишилися у разі прострочення
позичальником повернення чергової
частини позики, та пені.

В разі порушення зобов'язання
наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК
України та умовами договору. Зокрема,
кредитор має право вимагати
відшкодування збитків та сплати пені
або штрафу відповідно до умов договору.

Як вбачається із матеріалів
справи, 9 січня 2008 року між сторонами
укладено кредитний договір, за умовами
якого Банк надав відповідачці 16 843,33
дол. США кредитних коштів строком до 8
січня 2015 року, із яких: 11 840 дол. США на
придбання автомобіля, 4 640 дол. США на
оплату страхових платежів у випадках
та згідно порядку, передбаченого
пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору,
6,75 дол. США для сплати за реєстрацію
предмета застави в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна, 118,17 дол. США
на сплату страхових платежів за
договором страхування транспортного
засобу та договором особистого
страхування з 9 січня 2008 року по 8 січня
2009 року, 236,80 дол. США винагорода за
надання фінансового інструменту.

Відповідачка зобов'язалася
повернути кредит та сплачувати за
користування кредитними коштами 0,76 %
щомісячно на залишок заборгованості
за кредитом, а також щомісячну
винагороду у розмірі 0,31 % від суми
виданого кредиту на придбання
автомобіля. Загальний щомісячний
платіж мав становити 235,68 дол. США, який
відповідачка повинна була сплачувати
з 9 по 13 число кожного місяця для
погашення кредиту, відсотків та
винагороди згідно з умовами договору.

Договором також передбачено, що
за порушення зобов'язання із погашення
кредиту, позичальник сплачує Банку
пеню у розмірі 0,15 % від суми
простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочення,
але не менше 1 грн. (п. 7.4 договору).

Пунктом 3.2 кредитного договору
визначена черговість погашення по
кредиту, у тому числі і у разі
наявності заборгованості.

В порядку забезпечення кредитного
зобов'язання 9 січня 2008 року між
сторонами укладено договір застави
належного відповідачці автомобіля ЗАЗ
TF 55YO державний номер НОМЕР_1, 2007 року
випуску. Договір укладено за письмової
згоди іншого співвласника (подружжя)
ОСОБА_5

Відповідачка неналежно
виконувала умови кредитного договору,
вперше прострочена заборгованість
виникла у 2008 році, а з лютого 2010 року
виникла безперервна прострочена
заборгованість.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК та п. 2.3.3
умов кредитного договору, Банк має
право вимагати дострокового виконання
грошового зобов'язання.

У зв'язку з наявністю
заборгованості за кредитним договором,
відповідачка 30 березня 2010
року передала вказаний автомобіль
Банку в заклад (а.с. 56), а
20 серпня 2010 року видала нотаріально
посвідчену довіреність, якою
уповноважила Банк, зокрема й продати
автомобіль, визначаючи на власний
розсуд ціну та інші умови (а.с. 66).

Згідно меморіального валютного
ордеру від 20 січня 2011 року кошти від
продажу автомобіля в сумі 4 931,34 дол. США
надішли на рахунок Банку та в цей же
день зараховані на погашення
кредитної заборгованості ОСОБА_3
(а.с.61-64).

Передавши автомобіль позивачеві,
відповідачка вважала свої зобов'язання
за кредитним договором повністю
виконаними, тому оплату з квітня 2010
року не проводила.

Внаслідок чого, згідно із
розрахунком Банку, станом на 14
листопада 2011 року утворилося 7 694,63 дол.
США заборгованості, із яких:

- 6 365,09 дол. США - заборгованість за
кредитом;

- 448,63 дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 340,47 дол. США - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 144,19 дол. США - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань;

- 31,33 дол. США - штраф (фіксована
складова);

- 364,92 дол. США - штраф (процентна
складова).

Із наданих позивачем копій
меморіальних ордерів вбачається, що
позивач сплачував за відповідачку
страхові платежі за договором
особистого страхування, а також за
договором страхування наземного
транспорту, укладеного відповідачкою
із ЗАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах», протягом 2009-2012 років.

Доказів на спростування вказаної
заборгованості відповідачка не
надала.

При цьому доводи відповідачки про
те, що вона повністю виконала свої
зобов'язання за кредитним договором,
передаючи автомобіль Банку в заклад
для подальшої реалізації, є
безпідставними.

Отже, задовольняючи позовні
вимоги частково та зменшуючи загальний
розмір нарахованої неустойки (у
вигляді пені та штрафів) за порушення
зобов'язання на підставі положень ч. 3
ст. 551 ЦК України, суд повно дослідив
обставини спору та обґрунтовано
достроково стягнув заборгованість по
кредитному договору.

Доводи відповідачки щодо
неналежного повідомлення її про
розгляд справи не впливають на
правильність висновків суду, оскільки
відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення суду, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи..

За такого, колегія не вбачає
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 13 грудня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: