Справа № 359/3433/13-ц Головуючий у І
інстанції Саган В.М.Провадження №
22-ц/780/1531/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Воробйової Н.С.,

за участю секретаря - Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк» на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Ерде Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк»,
третя особа - публічне акціонерне
товариство «Інноваційно-Промисловий
банк», про визнання правочину
недійсним.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ПАТ «Ерде Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 03 лютого 2011 року між позивачем та ПАТ
«Інноваційно-Промисловий банк» було
укладено договір про надання
міжбанківського кредиту № 46/02, згідно з
яким ПАТ «Ерде Банк» надав
позичальникові грошові кошти в розмірі
6 000 000 грн. на строк до 10 лютого 2011 року
зі сплатою 23 %річних. 07 березня 2012 року
між позивачем та ОСОБА_1 було укладено
додатковий договір № 33 до договору №
46/02 про надання міжбанківського
кредиту від 03 лютого 2011 року, згідно з
яким сторони домовились здійснити
переведення зобов'язання по сплаті
кредитних коштів та процентів за
користування ними із ПАТ
«Інноваційно-Промисловий банк» на
ОСОБА_1. Однак станом на 19 березня 2013
року кредитні кошти та проценти за
користування ними так і не повернуті
відповідачем. У зв'язку з викладеним
позивач просив стягнути з відповідача
на його користь заборгованість за
додатковим договором № 33 від 07 березня
2012 року в розмірі 9 330 610 грн. 93 коп. та
вирішити питання щодо судових витрат
по справі.

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ «Ерде
Банк», третя особа - ПАТ
«Інноваційно-Промисловий банк», про
визнання правочину недійсним,
посилаючись на те, що 03 лютого 2011 року
між ПАТ «Ерде Банк» та ПАТ
«Інноваційно-Промисловий банк» було
укладено договір про надання
міжбанківського кредиту № 46/02, згідно з
яким кредитор надав позичальникові
грошові кошти в розмірі 6 000 000 грн. на
строк до 10 лютого 2011 року зі сплатою 23 %
річних. 07 березня 2012 року між ПАТ «Ерде
Банк» та ОСОБА_1 було укладено
додатковий договір № 33 до договору №
46/02 про надання міжбанківського
кредиту від 03 лютого 2011 року, згідно з
яким сторони домовились здійснити
переведення зобов'язання по сплаті
кредитних коштів та процентів за
користування ними із ПАТ
«Інноваційно-Промисловий банк» на
ОСОБА_1. Проте під час укладення
останнього договору не було дотримано
положень ст. 203 ЦК України, що
відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК
України є підставою для визнання
додаткового договору № 33 недійсним. У
зв'язку з викладеним просив
задовольнити зустрічний позов та
визнати недійсним додатковий договір
№ 33 від 07 березня 2012 року та вирішити
питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року у задоволенні первісного позову
відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано недійсним
додатковий договір № 33 від 07 березня 2012
року, укладений між ПАТ «Ерде Банк» та
ОСОБА_1 до договору № 46/02 про надання
міжбанківського кредиту від 03 лютого
2011 року. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Ерде Банк»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
та відмовити у задоволенні зустрічного
позову, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 03 лютого 2011
року між ПАТ «Ерде Банк» та ПАТ
«Інноваційно-Промисловий банк» було
укладено договір про надання
міжбанківського кредиту № 46/02, згідно з
яким ПАТ «Ерде Банк» надав
позичальникові грошові кошти в розмірі
6 000 000 грн. на строк до 10 лютого 2011 року
зі сплатою 23 %річних (а. с. 6-7). 07 березня
2012 року між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_1
було укладено додатковий договір № 33
до договору № 46/02 про надання
міжбанківського кредиту від 03 лютого
2011 року, згідно з яким сторони
домовились здійснити переведення
зобов'язання по сплаті кредитних
коштів та процентів за користування
ними із ПАТ «Інноваційно-Промисловий
банк» на ОСОБА_1. та викладено кредитний
договір № 46/02 в новій редакції (а. с. 8-13).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволенні зустрічного позову, суд
обґрунтовано виходив з положень ст. 203,
215, 520, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України та прийшов
до правильного висновку про те, що під
час укладення додаткового договору № 33
фактично не відбулася заміна боржника
в договорі № 46/02 про надання
міжбанківського кредиту, а було
укладено новий договір споживчого
кредиту, а також те, що ОСОБА_1 не було
відкрито позичкового рахунку та не
було перераховано грошові кошти.

Згідно зі ст. 520 ЦК України боржник у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Проте, всупереч акту Національного
банку України, ст. 520 ЦК України, а також
державним інтересам щодо засад
діяльності міжбанківського ринку
внаслідок укладення додаткового
договору № 33 від 07.03.2012 р. позичальником
міжбанківського кредиту стала фізична
особа, яка не має необхідного правового
статусу позичальника міжбанківського
кредиту, а саме: не є суб'єктом
міжбанківських кредитних відносин, не
є учасником міжбанківського
кредитного ринку, не має можливості
виконувати цілі міжбанківського
кредиту (обмінюватись ресурсами між
банками, шляхом отримання кредиту
спрямувати кредитні кошти на
підвищення рівня ліквідності ПАТ
"Інноваційно-промисловий банк").

За таких обставин суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
додатковий договір від 7.03.2012 року був
укладений з порушенням вимог закону і
відповідно до вимог ст.. 215 ЦК України
повинен бути визнаний недійсним.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених у мотивувальній
частині оскаржуваного рішенні, не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк»
відхилити, а рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: