Номер провадження № 22-ц/785/44/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішенняСуворовського районного суду м.
Одеси від 25 липня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
відшкодування шкоди,

встановила:

Позивач звернувся до суду з вимогами до
відповідачів про стягнення з ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» на користь позивача 18 629,93
гривень, з яких - вартість
відновлюваного ремонту 16 783,40 гривень,
витрати з евакуації транспортного
засобу з місця ДТП - 1332,45 гривень та
витрати з оплати послуг по доставці
автомобіля на спец майданчик - 514,08
гривень. Також просить стягнути з
відповідача ОСОБА_3 7522,57 гривень, з яких
- франшиза 1000,00 гривень, витрати
пов'язані з оплатою вартості
авто-товарознавчої експертизи у сумі 561
грн., витрати пов'язані з оплатою
вартості транспортно-трасологічної
експертизи у сумі 360,59 грн., витрати
пов'язані з оплатою вартості
транспортно-трасологічної експертизи
у сумі 600,98 грн. та 5000 грн. в якості
компенсації моральної шкоди, а також
стягнути з відповідачів судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що 16 вересня 2012 року о 17 годині 48
хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем
марки «ВАЗ» реєстраційний номер
НОМЕР_2, по пр. Добровольського в м.
Одесі, в порушення пунктів 8.7.3, 12.4
Правил дорожнього руху, затверджених
Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року,
виїжджаючи на регульоване перехрестя з
вул. Марсельська, на жовтий стан
світлофора, допустив зіткнення з
автомобілем марки «Тойота» р/р НОМЕР_3
під керуванням ОСОБА_2, який знаходився
на вказаному перехресті та виконував
маневр лівого повороту, внаслідок чого
завдав транспортним засобам механічні
пошкодження.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси № 1527/18894/12 від 14.12.2012 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчинені
дорожньо-транспортної пригоди та
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Згідно відповіді ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» за вих. №
909 від 14.02.2013 року страховиком прийнято
рішення щодо виплати ОСОБА_2 страхового
відшкодування в сумі 20071,85 грн. Франшиза
за страховим полісом становить 1000 грн.,
яка не підлягає відшкодуванню
страховиком.

Страховиком до виплати не враховані
витрати позивача на евакуацію
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди, що
склала 1269 грн. та банківська винагорода
63,45 грн. (разом 1332,45 грн.); з оплати послуг
по доставці автомобіля на спец
майданчик 489,60 грн. та банківська
винагорода 24,48 грн. (разом 514,08 грн.)

Визнана страховиком сума до виплати у
розмірі 20071,85 грн. не узгоджується з
Висновком експертного
авто-товарознавчого дослідження № 4916
від 15.12.2012 року. Таким чином, різниця між
вартістю відновлювального ремонту
автомобіля згідно вказаного
експертного висновку та рішенням
страховика щодо страхового
відшкодування становить 16783,40 грн.

Не відшкодовано і моральної шкоди, якої
позивачу завдано внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач оцінює завдану йому моральну
шкоду зі сторони ОСОБА_3 у розмірі 5000
грн., у зв'язку з перенесеним нервовим
потрясінням, порушенням його та
близьких йому людей життєвого устрою,
надлишковою стурбованістю за здоров'я.

Внаслідок суттєвого пошкодження
автомобіля, постійно змушений
переносити незручності в переміщеннях
та вирішенні своїх життєвих питань.
Довелося витрачати свій час для
вирішення питань з проведення
експертиз, тривалого відвідування
органів дізнання ДАІ, отримання
постанови суду по адміністративній
справі тощо. Ні позивач, ні його сім'я на
даний час не можуть експлуатувати
автомобіль, що ставить їх у скрутне
положення. Після ДТП позивачу довелося
відвідувати медичні установи, здавати
аналізи, проходити медичний огляд,
томограф тощо.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» в судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином,
причини неявки не повідомив, заяви про
розгляд справи без його участі не
надав, надіслав письмові заперечення
проти позову в яких не визнає позовні
вимоги в повному обсязі. А також
пояснив, що 27.08.2012 року між ПАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» та ОСОБА_3 був укладений
договір обов'язково страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, забезпечений транспортний
засіб ВАЗ держаний номер НОМЕР_2.

24.09.2012 року за вх. № 7634 ОСОБА_2 звернувся
до ПАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» із заявою-повідомленням про
дорожньо-транспортну пригоду.

05.10.2012 р. у відповідності до п.34.2. Закону,
по замовленню ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» був
проведений огляд автомобіля Тойота,
державний номер НОМЕР_3, оцінювачем ФОП
ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_2 складено
Протокол огляду транспортного засобу,
який був підписаний потерпілою особою
(ОСОБА_2) без будь-яких зауважень.

ПАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» за свій рахунок, виконало
вимоги Закону та провело в строки,
передбачені законодавством оцінку
пошкодженого транспортного засобу.
Враховуючи вище викладене, вимоги
позивача щодо відшкодування витрат
понесених на проведення експертизи є
необґрунтованими та безпідставними.

Згідно висновку № 1518 від 24.10.2012р.
вартість відновлювального ремонту
складає 84129,09 грн., а ринкова вартість
транспортного засобу становить 41183,07
грн.

Враховуючи викладене, на замовлення
страховика ФОП ОСОБА_6 було розраховано
утилізаційну вартість автомобіля
Тойота, державний номер НОМЕР_3, яка
згідно Звіту № 0286-ОСТ від 18.11.2012 р.
становить 20111,22 грн.

ПАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» листом вих. № 291 від 16.01.2013р.
зверталося до ОСОБА_2 щодо
визнання/невизнання пошкодженого
транспортного засобу фізично знищеним.
За відсутності заперечень, страховиком
було прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування, згідно п. 30.2
ст. 30 Закону, в розмірі 20071,85 грн.

09.01.2013 р. за вх. № 327 ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» отримало
заяву на виплату страхового
відшкодування та 13.02.2013р. керуючись ст.
36 Закону було прийнято рішення про
виплату страхового відшкодування, про
що листом з вих. № 909 від 14.02.2013р.
повідомлено ОСОБА_2 та протягом 20.02.2013р.
- 30.04.2013р. ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» було
перераховано суму в розмірі 20071,85 грн.

Відшкодування витрат з евакуації
транспортного засобу та оплати послуг
по доставці автомобіля на спеціальний
майданчик, позивачем надано квитанції
та акт виконаних робіт № 16/9, згідно
якого було проведено перевезення з
місця ДТП до штраф майданчику № 1, що не
підлягає відшкодуванню згідно норм
Закону, так як не є «місцем проживання
того власника чи законного користувача
транспортного засобу, який керував
транспортним засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи
місцем здійснення ремонту на території
України». Просив суд відмовити в
задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов визнав частково, зазначивши, що
згоден виплатити кошти потрачені на
експертизу, в іншій частині з позовом
не згоден.

Рішенням суду в задоволенні позову
було відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення,
яким повністю задовольнити заявлений
позов, мотивуючи тим, що рішення суду
першої інстанції є незаконним і
необґрунтованим, винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарг, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню за таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно були
встановлені наступні обставини.

16.09.2012 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем
ВАЗ-21093 д/з НОМЕР_2 по пр-ту
Добровольського в м. Одесі, виїжджаючи
на регульоване перехрестя з вул.
Марсельської, в порушення п.п.8.7.3, 12.4 ПДР
України, допустив зіткнення з
автомобілем «Тойота Камрі» д/з НОМЕР_3
під керуванням ОСОБА_2, який знаходився
на вказаному перехресті та виконував
маневр лівого повороту, внаслідок чого
завдав транспортним засобам механічні
пошкодження.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 14.12.2012 року ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено
стягнення в розмірі 340 гривень.
Постанова набрала чинності 24.12.2012 року
(а.с.8).

Власником автомобіля «Тойота Камрі»
д/з НОМЕР_3 є ОСОБА_2 (а.с.11).

Автомобіль ВАЗ-21093 д/з НОМЕР_2 є
забезпеченим згідно полісу
обов'язкового страхування № АВ/9030892 від
27.08.2012 року виданого ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» (а.с.55).

24.09.2012 року за вх.№7634 ОСОБА_2 звернувся
до ПрАТ «УОСК» із заявою-повідомленням
про дорожньо-транспортну пригоду.
(а.с.51).

24.10.2012 року висновком №1518 складеним ФОП
«ОСОБА_5», на замовлення АТ «Українська
охоронно-страхова компанія»,
встановлено вартість матеріальної
шкоди, завданої власнику автомобіля
«Тойота Камрі» д/з НОМЕР_3, станом на
05.10.2012 року - 41 183,07 гривень (а.с.56). Огляд
автомобіля проводився в присутності
власника (а.с.67).

18.11.2012 року звітом №0286-ОСТ складеного
ФОП «ОСОБА_6», на замовлення АТ
«Українська охоронно-страхова
компанія», встановлена утилізаційна
вартість автомобіля «Тойота Камрі» д/з
НОМЕР_3, яка складає 20 111,22 гривень.
Визнано відновлення транспортного
засобу економічно недоцільним (а.с.69,70).

Страховим актом №9820 ПрАТ «УОСК»
встановлено подію ДТП як страховий
випадок та встановлено суму страхового
відшкодування - 20071,85 гривень (а.с.73).

ПрАТ «УОСК», своїм повідомленням №909
від 14.02.2013 року, вказало позивачу про
розмір страхового відшкодування та
підстави відмови у сплаті послуг
евакуатора (а.с.18).

Відповідно до платіжних доручень №1098
від 20.02.2013 року, №1439 від 12.03.2013 року, №1984
від 08.04.2013 року АТ «Українська
охоронно-страхова компанія» сплатила
страхове відшкодування ОСОБА_2 в
розмірі 20 071,85 гривень (а.с.74-76).

Вказані обставини визнані сторонами по
справі.

15.12.2012 року висновком №4916 складеним СПД
«ОСОБА_7», на замовлення ОСОБА_2,
встановлено, що вартість матеріальної
шкоди, завданої власнику автомобіля
«Тойота Камрі» д/з НОМЕР_3, станом на
16.12.2012 року визначається рівною
ринкової вартості автомобіля на час
пошкодження (16.09.2012 року) і становить 46
285,00 гривень. Вартість відновлюваного
ремонту становить 36 855,25 гривень.
Ринкова вартість автомобіля, станом на
16.12.2012 року, з урахуванням аварійних
ушкоджень становить 9 430,00 гривень
(а.с.12).

Зазначені правовідношення регулюються
ЦК України та Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Згідно Прикінцевих положень Закону
України від 05.07.2012 року №5090-VI до
виниклих правовідношень
застосовується ст.30 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в такій редакції -
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства,
витрати на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо власник транспортного засобу не
згоден з визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати по евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи МТСБУ.

В зв'язку з відсутністю доказів
отримання позивачем повідомлення з
пропозицією ПАТ «УОСК» (а.с.77) про
визнання автомобіля «Тойота Камрі» д/з
НОМЕР_3 фізично знищеним, обставина
визнання автомобіля фізично знищеним,
що вказана в запереченнях ПАТ «УОСК»
суд першої інстанції вважав
недоказаною.

В цій частині рішення суду першої
інстанції не було оскаржено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з наступного.

Суд першої інстанції вказав, що
висновок №1518 ФОП «ОСОБА_5» та висновок
№4916 СПД «ОСОБА_7» складені особами
уповноваженими на вчинення таких дій
та у відповідності до законодавства,
але мають розбіжності у визначені
розміру вартість транспортного засобу
до дорожньо-транспортної пригоди (46 285,00
грн. та 41 183,07 грн.). Сторонами не
доведено перед судом переконливості
одного з доказів. Судом роз'яснено
особам, які брали участь в розгляді
справи, положення ч.4 ст.10 ЦПК України,
щодо права заявити клопотання про
призначення судової експертизи.
Клопотань не заявлено, в зв'язку з чим
суд не може встановити вартість
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, тому
в цій частині вимог позивачу слід
відмовити в задоволенні.

Щодо вимоги про стягнення з ПрАТ «УОСК»
витрат з евакуації транспортного
засобу з місця ДТП - 1332,45 гривень та
витрат з оплати послуг по доставці
автомобіля на спецмайданчик - 514,08
гривень, позивачем не надано належних
та допустимих доказів, що вказані
витрати пов'язані з евакуацією
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди, тому в
цій частині вимог позивачу слід
відмовити в задоволенні. Акт виконаних
робіт №16/9 від 16.09.2012 року (а.с.26) суд до
уваги не приймає, так як в ньому
відсутні посилання на евакуацію
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо вимог до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення франшизи в розмірі 1 000
гривень.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи.

Пунктом 36.6 ст.36 цього Закону
страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

ОСОБА_3 є особою відповідальність якої
застрахована (п.1.4 ст.1 Закону України
№1961-VI), тобто, на думку суду першої
інстанції, його відповідальність по
компенсуванню франшизи не передбачена.

Щодо вимог до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення витрат пов'язаних з оплатою
вартості авто-товарознавчої
експертизи - 516 грн., то оскільки
заключення №4916 СПД «ОСОБА_7» було
складено не на підставі ухвали суду та
не є судовою експертизою, а отже дані
витрати не є судовими витратами. Щодо
авто-технічної експертизи - 360,59 грн.,
транспортно-трасологічної експертизи -
600,98 грн., то суд першої інстанції вважав
їх безпідставними так як відповідно до
ч.1 ст.79 ЦПК України вони не пов'язані з
розглядом справи.

Щодо вимог до відповідача ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди в розмірі 5
000 гривень, то суд вважав за необхідне
зазначити, що у будь-якому випадку,
обов'язок доведення розміру шкоди, в
тому числі і моральної, лежить на
позивачеві, але у відношенні доказів,
які ґрунтуються на певних фактичних
даних позивачем не надано жодного
підтвердження.

Таким чином, з огляду вищенаведеного,
суд першої інстанції зазначивши, що
позов ОСОБА_2 є необґрунтованим
відмовив в задоволенню позову в
повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, вважає їх необґрунтованими
та не основаними на діючих нормах
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Статтею 3 Закону "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" передбачено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності»,
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (стартовим
відшкодуванням).

У Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012р. № 2 "Про
узагальнення судової практики
розгляду судами цивільних справ про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, у 2010-2011 роках"
визначено, що володілець джерела
підвищеної небезпеки має відшкодувати
потерпілому вартість відновлювального
ремонту, що перевищує ліміт
відповідальності страховика, франшизу
і втрату вартості автомобіля у разі її
наявності.

Отже, питання про відшкодування шкоди
самою особою, відповідальність якої
застрахована, вирішується залежно від
висловленої нею згоди на таке
відшкодування; у разі відсутності
такої згоди за її заявою до
субсидіарної відповідальності
залучається страховик.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється
при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки
від ліміту відповідальності
страховика, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Враховуючи вищевикладене, у контексті
ст.1194 ЦК України страхувальник, яким є
ОСОБА_3, повинен нести майнову
відповідальність у розмірі франшизи,
на яку зменшується розмір страхового
відшкодування, тобто у розмірі 1000
гривень.

У частині 22.1 статті 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" зазначено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

З матеріалів справи вбачаєтьсящо24.10.2012
року висновком №1518 складеним ФОП
«ОСОБА_5», на замовлення АТ «Українська
охоронно-страхова компанія»,
встановлено тільки вартість
матеріальної шкоди, завданої власнику
автомобіля «Тойота Камрі» д/з НОМЕР_3,
станом на 05.10.2012 року - 41 183,07 гривень
(а.с.59 обор.).

15.12.2012 року висновком №4916 складеним СПД
«ОСОБА_7», на замовлення ОСОБА_2,
встановлено, що вартість матеріальної
шкоди, завданої власнику автомобіля
«Тойота Камрі» д/з НОМЕР_3, станом на
16.12.2012 року визначається рівною
ринкової вартості автомобіля на час
пошкодження (16.09.2012 року) і становить 46
285,00 гривень. Вартість відновлюваного
ремонту становить 36 855,25 гривень.
Ринкова вартість автомобіля, станом на
16.12.2012 року, з урахуванням аварійних
ушкоджень становить 9 430,00 гривень
(а.с.12).

Так, як відповідно до ст. 29 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
тому суд неправильно послався на те, що
вказані вище висновки мають
розбіжності у визначені розміру
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди (46 285,00
грн. та 41 183,07 грн.). та сторонами не
доведено перед судом переконливості
одного з доказів.

Колегія суддів вважає, що вартість
транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди не
повинна була враховуватися судом
першої інстанції тому що не має
особливого значення при вирішенні
питання щодо відшкодування шкоди,
значення мають, відповідно до чинного
законодавства та вищенаведеного
Пленуму, витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу.

Судова колегія вважає що суд першої
інстанції не дав належної оцінки
наданим сторонами висновкам
спеціалістів ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Так, колегія суддів вважає, що висновок
від15.12.2012 року №4916 складений СПД
«ОСОБА_7», на замовлення ОСОБА_2, є більш
повним та відображає вимоги діючого
законодавства щодо вирішення спорів
про відшкодування шкоди, так як описує
і вартість матеріальної шкоди, і
вартість відновлюваного ремонту, а
також ринкова вартість автомобіля,
станом на 16.12.2012 року, з урахуванням
аварійних ушкоджень становить (а.с.12).
Висновок ФОП ОСОБА_5 містить тільки
вартість матеріальної шкоди.

А тому, на думку колегії суддів, за
основу при вирішенні справи слід брати
самевисновок від 15.12.2012 року №4916
складений СПД «ОСОБА_7».

Згідно цього висновку вартість
відновлюваного ремонту становить 36 855,25
гривень.

Страхова компанія виплатила позивачу
20071 грн. 85 коп.

Суд першої інстанції визнав
неправильним та незаконним висновок
страхової компанії про фактичне
фізичне знищення автомобіля ОСОБА_2

Страхова компанія не оскаржила цей
висновок суду першої інстанції.

Тому, з ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
позивача слід стягнути різницю між
сплаченою сумою та встановленою
вартістю відновлюваного ремонту, а
саме - 16783 грн. 40 коп. (36855,25 - 20071,85).

Також з страхової компанії необхідно
стягнути вартість евакуації
пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 до
арештмайданчика (стоянки) в сумі 1758
грн. 60 коп. (489,60 грн.+ 1269 грн.) , так як суд
першої інстанції зробив невірний
висновок щопозивачем не надано
належних та допустимих доказів, що
вказані витрати пов'язані з евакуацією
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Акт
виконаних робіт №16/9 від 16.09.2012 року
(а.с.26) суд до уваги не прийняв, так як в
ньому нібито відсутні посилання на
евакуацію транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

В наданих позивачем квитанціях (а.с.24-25)
чітко зазначено що ОСОБА_2 04.10.2012р.
сплатив РЕВ - 1 м. Одеси 489,60 грн. за
супроводження з доставки ТЗ до місця
зберігання та 1269 грн. за доставку
евакуатором ФОП ОСОБА_8

В акті виконаних робіт №16/9 від 16.09.2012
року ФОП ОСОБА_8 (а.с.26) зазначено що
автомобіль ОСОБА_2 був перевезений з пр.
Добровольського (де сталася ДТП) до
арештпл. №1 (де він і зберігався).
Вартість послуги становить 1269 грн., яка
і була сплачена згодом - 04.10.2012р.

Загальна сума стягнення з страхової
компанії складає 18542 грн. (16783 грн. 40 коп.
+ 1758 грн. 60 коп.).

Колегія суддів також вважає, що з
відповідача ОСОБА_3, крім зазначеної
вище суми франшизи в розмірі 1000 грн.,
також слід стягнути на користь
позивача витрати які він поніс для
відновлення свого порушеного права.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування;
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода); збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Такими витратами є:

- витрати пов'язані з оплатою за
автотехнічне та транспортно -
трасологічне дослідження які
проводились ОНДІСЄ за рахунок ОСОБА_2
на піставі листів працівників
слідчого відділу ГУМВС для
встановлення обставин скоєної ДТП. На
загальну суму 961 грн. 57 коп. (а.с.22-23);

- витрати пов'язані з оплатою висновку
від 15.12.2012 року №4916 складений СПД
«ОСОБА_7» в сумі 561 грн. (а.с.20-21);

- витрати пов'язані з направленням
телеграм відповідачам щодо явки на
огляд ТЗ на загальну суму 127 грн. 92 коп.
(а.с.15, 19);

- витрати пов'язані з оплатою
банківських послуг за проведення
операцій щодо оплати евакуації ТЗ з
місця ДТП - 63 грн. 45 коп. та 24 грн. 48 коп., а
разом 87 грн. 93 коп. (а.с.24-25).

А всього витрати на загальну суму 1738, 42
грн.

Таким чином загальна сума стягнення з
ОСОБА_3 понесених позивачем збитків
складає 2738 грн. 42 коп. (1000 грн. франшизи +
1738, 42 грн. витрат).

Щодо відмови в стягненні моральної
шкоди, судова колегія зазначає
наступне.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні цих вимог послався на те,
що позивач не довів суду факт
заподіяння йому страждань або втрат
немайнового характеру, не обґрунтував
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Колегія суддів також не може
погодитися з даним ствердженням суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів та у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, дією
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до ст.137
ЦПК у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції встановив той
факт що майно позивача було пошкоджено,
встановив особу яка винна в
пошкодженні цього майна, встановив
ступінь вини цієї особи. Вказані
обставини дають підставу вважати що
позивач у зв'язку з пошкодженням його
майна (автомобіля) зазнав певних
душевних страждань, що дає йому право
на відшкодування моральної шкоди на
підставі зазначених вище норм
цивільного права. Із врахуванням вимог
розумності і справедливості колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_3 на користь позивача 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що суд першої інстанції не
довів обставини, що мають значення для
справи та які суд вважав встановленими,
висновки районного суду в цій частині
не відповідають обставинам справи, суд
неправильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку з чим, є
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення по суті спору.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог з обох
відповідачів.

При подачі позову позивачем було
сплачено 344 грн. 44 коп. держмита, які він
просив стягнути з відповідачів в своїй
позовній заяві.

Тому саме ці витрати слід присудити
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог з обох
відповідачів, а саме з страхової
компанії слід стягнути 300 грн, а з
ОСОБА_3 - 44 грн. 44 коп.

Також, в процесі розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_2 подав заяву, в якій
просив стягнути також суму судових
витрат в розмірі 233 грн. 40 коп. за
сповіщення відповідача ОСОБА_3 про час
та місце розгляду справи апеляційним
судом.

Колегія суддів вважає, що так як ці
витрати позивач поніс на сповіщення
конкретно ОСОБА_3, тому вони повинні
бути компенсовані тільки за його
рахунок.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 2-4;
ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 липня 2013 року скасувати,
та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування матеріальних збитків -
2738 грн. 42 коп., на відшкодування
моральної шкоди - 1000 грн. та 277 грн. 84 коп.
судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_2 18542 грн. та 300 грн. судових витрат.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д.
Громік

Судді
В.Ф.
Парапан

В.О. Панасенков