Справа № 495/1139/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/1139/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради

про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В :

17.02.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області (далі по
тексту - відповідач) про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини.

Так, позивач просить суд визначити
ОСОБА_1 додатковий строк на протязі
трьох місяців для подання до державної
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, яка відкрилася
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
03.04.2014 року не з'явилася, але її
представник подав до суду заяву, згідно
якої заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить їх
задовольнити та розглянути справу без
його участі.

Відповідач - ВК Б-Дністровська МР,
відзив або заперечення на позовну
заяву ОСОБА_1 до суду не надав та його
представник в судові засідання не
з'явився без поважних причин, про
причини неявки суд не повідомив,
будь-яких клопотань не заявляв, хоча
був належним чином повідомлений про
час та місце судових засідань, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
відповідні розписки.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представників сторін, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, що
підтверджується виданим свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт
від 22.07.2013 року, який зареєстровано в
реєстрі за № 379, посвідчений приватним
нотаріусом Білгород-Дністровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
згідно якого все її майно, де б воно не
було і з чого б не складалось, і взагалі
все те, що їй буде належати на день
смерті і на що ОСОБА_2 за законом матиме
право вона заповіла - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний заповіт за життя
ОСОБА_2 не був змінений і не скасований.

Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді
17/50 часток житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
в цілому складається з: житлового
будинку літ. «А» 2-2, 2-3 житлові кімнати,
житловою площею - 16,4 кв.м., житлової
прибудови літ. «А1», сіней літ. «а3»,
сараю літ. «Д», підвалу літ. «д»,
вбиральні літ. «Ж», ? воріт №1, ? забору №
2.

Між тим, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2, єдиний спадкоємець за
заповітом, ОСОБА_1, не встигла в
шестимісячний термін, що встановлений
ст.1270 Цивільного кодексу України,
звернутися до нотаріальної контори за
оформленням та отриманням свідоцтва
про право на спадщину за законом.

За твердженням позивача, у період з
18.11.2013 року по 24.01.2014 року вона
знаходилася під наглядом лікувального
закладу Білгород-Дністровської
міської лікарні, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
довідками.

Відповідно до довідки
Білгород-Дністровської міської
лікарні № 124, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
дійсно знаходилась під наглядом даного
лікувального закладу з 18.11.2013 року по
22.11.2013 року з діагнозом гіпертонічної
хвороби І ступеня.

Відповідно до довідки
Білгород-Дністровської міської
лікарні № 84, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
дійсно знаходилась під наглядом даного
лікувального закладу з 20.01.2014 року по
24.01.2014 року з діагнозом гострої
респіраторної вірусної інфекції.

Також, в силу своєї необізнаності
стосовно порядку прийняття спадщини,
ОСОБА_1 звернулася до відповідних
фахівців, які їй пояснили, що вона
повинна зібрати відповідні документи
та подати їх до державної нотаріальної
контори, та строків на це немає.

Згідно із листом
Білгород-Дністровської міської
державної нотаріальної контори №785/01-16
від 27.03.2014 року, при зверненні до
нотаріальної контори з метою
оформлення та отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом, ОСОБА_1
було відмовлено у зв'язку із пропуском
шестимісячного терміну, що
встановлений ч.1 ст.1270 Цивільного
кодексу України, та, відповідно до п.3
ст.1272 Цивільного кодексу України,
запропоновано звернутися до суду для
встановлення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
за заповітом.

Відповідно до пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», справи про
спадкування розглядаються судами за
правилами позовного провадження, якщо
особа звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України
встановлено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст.1217 ЦК України).
Заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК
України).

Частинами 2, 4 статті 1236 Цивільного
кодексу України встановлено, що
заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.
Чинність заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини. Нотаріус посвідчує заповіт,
який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів
(ч.1 ст.1248 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного
кодексу України, спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу
України, спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у випадку відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного
кодексу України для прийняття спадщини
встановлюється строку у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу
України, за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Абзацами 1, 2, 3, 6 пункту 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7
«Про практику у справах про
спадкування» від 30.05.2008 року
встановлено, що особа, яка не прийняла
спадщину в установлений законом строк,
може звернутися до суду з позовною
заявою про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини
відповідно до частини третьої статті
1272 ЦК. Зазначене положення
застосовується до спадкоємців, в яких
право на спадкування виникло з
набранням чинності зазначеним
Кодексом. Суди відкривають провадження
в такій справі уразі відсутності
письмової згоди спадкоємців, які
прийняли спадщину (частина друга
статті 1272 ЦК), а також за відсутності
інших спадкоємців, які могли б дати
письмову згоду на подання заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Відповідачами у такій справі
є спадкоємці, які прийняли спадщину.
При відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини. При розгляді цих справ слід
перевіряти наявність або відсутність
спадкової справи стосовно спадкодавця
у державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину. За наявності у спадковій
справі заяви спадкоємця про відмову
від права на спадщину його вимоги про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини задоволенню не
підлягають. Вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причини
пропуску строку для прийняття
спадщини, при цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пунктами 2.20, 2.21, 2.25, 2.28, 2.29
Інформаційного Листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 року встановлено, що при
вирішенні справ про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини слід також
враховувати, що додатковий строк
визначається у разі, якщо суд визнає
причини пропуску строку для прийняття
спадщини поважними. У зазначеній
категорії справ є обов'язковим
обґрунтування в мотивувальній частині
судового рішення поважності причин
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини. Суди переважно
правильно вирішують питання
поважності причин пропуску
зазначеного строку та визнають
поважними: тривалу хворобу,
перебування спадкоємця тривалий час за
межами України, відбування покарання в
місцях позбавлення волі, перебування
на строковій військовій службі в
Збройних Силах України тощо. Проте не
завжди суди першої інстанції
враховують роз'яснення, які містяться у
абз.6 п.24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 «Про практику у справах
про спадкування» від 30.05.2008 року, згідно
з якими поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для спадкоємця на вчинення
цих дій. Судом не можуть бути визнані
поважними такі причини пропуску строку
для подання заяви про прийняття
спадщини як юридична необізнаність
позивача щодо строку та порядку
прийняття спадщини, необізнаність
особи про наявність спадкового майна,
похилий вік, непрацездатність,
незнання про існування заповіту,
встановлення судом факту, що має
юридичне значення для прийняття
спадщини (наприклад, встановлення
факту проживання однією сім'єю),
невизначеність між спадкоємцями, хто
буде приймати спадщину, відсутність
коштів для проїзду до місця відкриття
спадщини, несприятливі погодні умови.
Необґрунтованою є практика місцевих
судів щодо визнання поважності причин
пропуску строку подання заяви про
прийняття спадщини фактичним
користуванням і володінням майном
спадкодавця або ж проживанням із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини. В останньому випадку
зазначені обставини є підставою для
звернення з позовом або заявою (в
залежності від наявності або
відсутності спору щодо спадкового
майна) про встановлення факту
постійного проживання разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, а не з позовом про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Матеріалами справи встановлено та в
судовому засіданні підтверджено той
факт, що ОСОБА_1 строк подання заяви про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори пропустила з поважних причин,
із-за того, що вона знаходилася на
лікуванні у поліклінічному відділенні
Білгород-Дністровської міської
лікарні.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про задоволення
позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області про
визначення додаткового строку на
подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст. 1216, 1258, 1261, 1268-1269, ч.1
ст.1270, ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу
України, п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 «Про
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року, ст.ст. 57, 58, 60, 157, 174, 197, 208,
209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради про визначення
додаткового строку на подання заяви
про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
додатковий строк - 3 місяці, достатній
для подання заяви про прийняття
спадщини за заповітом, яка відкрилася
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
Одеської області суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко