21.01.2014 року Лисичанський міський суд
у складі: головуючої судді
при секретарі судових засідань
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення ?
частини доходів від підприємницької
Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення ? частини
доходів, отриманих іншим подружжям від
здійснення діяльності у якості
приватного підприємця, в обґрунтування
якого посилався на те, що 27 серпня 1999
року позивачем було зареєстровано
шлюб з відповідачем. У серпні 2000 року
відповідач розпочала свою
підприємницьку діяльність у якості
приватного підприємця на підставі
свідоцтва від 10.08.2000 року. З метою
здійснення підприємницькою діяльності
відповідачка уклала в 2000 році з ДП
«Лисичанський ринок» договір про
оренду торгівельного місця. В 2007 році
відповідачкою у якості приватного
підприємця було укладено з ДП
«Лисичанський ринок» договір оренди
земельної ділянки, з метою
встановлення на ній торгівельних
модулів, того ж року відповідачка
встановила торгівельні модулі, за
оцінкою експертів вартість
торгівельного модуля НОМЕР_1 складає 39
124 грн., а торгівельного модулю НОМЕР_2 -
131 787 грн. 23 січня 2009 року шлюбні
відносини з відповідачкою були
припиненні. Однак фактично продовжував
проживати та знаходитись в фактичних
шлюбних відносинах з відповідачкою до
січня 2012 року. Тому відповідно до
положень ст.ст. 57, 61 СК України просив
стягнути з відповідачки ? частини
доходів від підприємницької
діяльності. Та просив стягнути з
відповідачки понесені ним судові
Під час розгляду справи позивач
подав до суду письмові доповнення та
уточнення до позовної заяви, в яких
посилався на те, що коли він перебував з
відповідачкою у шлюбі та в подальшому
у фактичних шлюбних відносинах, нею
було одержано , окрім доходу в грошовій
формі, дохід у матеріальній формі у
вигляді торгівельних модулів НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, розташованих на території ДП
«Лисичанський ринок» вартістю 170 911 грн.
Цей дохід було одержано відповідачкою
в результаті діяльності у якості
приватного підприємця, внаслідок
розширення обсягів підприємницької
діяльності. Загальна вартість
одержаний нею доходів з серпня 2000 до 2012
року складає 389 874грн., з який йому
належить 194грн 937грн. Доходи отримані
відповідачкою від здійснення
підприємницької діяльності, не були
використані в інтересах родини.
Відповідачка використовувала доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, не в
інтересах родини, а на свій власний
розсуд, й зокрема для подальшого
здійснення своєї підприємницької
діяльності шляхом закупівлі товару для
продажу. Просив стягнути на його
користь 194 937грн. , судові витрати 2000грн.,
послуга адвоката 1000грн.
Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просив
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі. У своїх поясненнях посилався на
обставини викладених у позовній заяві,
про що надав суду відповідні докази.
Представник позивача ОСОБА_3
уточнені та доповнені позовні вимоги
підтримала у повному обсязі , просила
Відповідач в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог, про що надала письмове
заперечення та доповнила, що з 1999 року
по 2009 рік вони перебувала у шлюбі з
відповідачем. Він зареєстрований в
квартирі та має до неї доступ. З січня
2009 року спільне господарство з
відповідачем не велось і при розгляді
справи про розірвання шлюбу, позивач
пояснював, що буде окремо пред»являти
позов про поділ майна. Тому саме з 23.01 2009
року просила застосувати строк
позовної давності щодо до позову про
поділ майна. Дійсно з 2000 року вона разом
з ОСОБА_12 почали займатися
підприємницькою діяльністю, оформивши
документи на нею У подальшому ОСОБА_12
вів підприємницьку діяльність
самостійно. Грошові кошти, отримані від
підприємництва йшли на придбання
3-кімнтаної квартири, проведення в ній
ремонту, придбання меблів та побутової
техніки. Крім того їздили відпочивати
на море разом з позивачем та сином,
оплачували заняття сина спортом. В той
час вона ще й працювала та отримувала
заробітну плату. Позивач на заводі
працював неповний робочий день,
отримуючи неповну заробітну плату ще
виплачував аліменти на утримання
дитини від першого шлюбу. Вона іноді
приходила до свекрові на день
народження, оскільки вона є бабусею Її
сина. Земельну ділянку на ринку не
придбавала, є укладений договір
оренди. Оскільки не хватало грошових
коштів для задоволення сімейних
потреб, нею був оформлений кредит
договір на суму 25 000грн. у 2007 року, який
вона сплачувала до вересня 2009 року.
07.07.2009 року із-за не достатньої
кількості грошових коштів , уклала ще
один кредит на суму 15 000грн., яким
погасила суму по першому кредиту.
Грошові кошти пішли на ремонт квартири,
придбання меблів та побутової техніки.
Таким чином зароблені кошти йшли на
потреби сім»ї , а не на її особисті
потреби, як посилається на це позивач.
Просила застосувати до позову строк
Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
пояснивши, що в поданих запереченнях
на позов все викладено. Ні в позовній
заяві, ні у своїх поясненнях суду
позивача не ставить вимоги щодо
встановлення факту проживання з
відповідачкою однією сім»єю після
розірвання у 2009 році шлюбу, поновлення
строк для пред»явлення позову про
поділ майна, а тому до пред»явленого
ним позову слід застосувати строк
позовної давності, позов вважає
Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 пояснила, що сторони
перебували у шлюбі з 28.08.1999 року.
Спочатку проживали з батьками
відповідачки, проживали на квартиру і
потім син купив квартиру. У них
народився син. Між ними виник конфлікт
і відповідачка пішла від сина. Позивач
на день народження сину подарував
гроші із цього часу відповідачка
відкрита точку на ринку, де працювали
вона, сестра та син, коли мав змогу, бо
працював позмінно на заводу
«Пролетарій» . Крім того він ложив
тротуарну плитку, отримані кошти
приносив у сім»ю. Позивачка навчала
заочно, складали кошти на придбання
автомобіля, а купили квартиру. Продали
однокімнатну квартиру, на отримані
кошти зробили ремонт в новій квартирі.
Купили меблі. Отримували дохід з ринку,
син отримував зарплату, їздили на море
відпочивати з дитиною. Одяг та обув
сину купував його брат. У 2009 році між
сторонами виник конфлікт, син подав
заяву про розірвання шлюбу, але вони
знов зійшлись і проживали разом до
15.01.2012 року, з цього часу син живе разом
Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_7 пояснив, що йому відомо,
сторони проживали разом з 1999 року, з 2000
року почали займатися бізнесом,
купівлею-продажем товарів. Позивач
працював на заводі «Пролетарій» та
допомагав відповідачці на ринку. Вона
працювала в «Укртелекомі» і на ринку.
Купили квартиру, потім купили іншу
квартирую Їх син займається спортом,
Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснив, що з позивачем разом
працюють на заводі з 1999 року. Позивач
скаржився, що він свариться з дружиною
із-за бізнесу, точніше сказати причину
сварок не може. Раніше він часто бачив
його на ринку. Разом з дружиною вони
проживали АДРЕСА_1, Де тепер проживає
позивач йому невідомо. Два роки потому
бачив його з дружиною разом.
Суд, заслухавши сторони, їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши наявні в матеріалах справи
письмові докази, вважає що позов
задоволенню не підлягає з наступних
Згідно з ст. 61 СК України, об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
відповідно до положень статей 57, 61 СК,
ст. 52 ЦК майно приватного підприємства
чи фізичної особи - підприємця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Інший із подружжя має право
тільки на частку одержаних доходів від
Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб
між позивачем та відповідачем було
розірвано, про що в книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис № 17 від 23.01.2009 року.
Згідно з свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця,
встановлено, що ОСОБА_4 10.08.2000 року
зареєстрована як фізична особа -
Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 20.08.2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Лисичанського
нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4
купили в рівних долях по ? частині
квартири, яка розташована за адресою:
Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку, виданого ДПІ у м.
Лисичанську від 31.05.2012 року,
встановлено, що ОСОБА_4 з 01.01.2012 року
перейшла на спрощену систему
Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_4 з
19.04.1994 року по 09.02.2007 року працювала в
центрі електрозв'язку № 5 м.
Лисичанська Луганської філії ВАТ
Відповідно до довідки виданої ПАТ
«Лисичанський склозавод «Пролетарій»
№ 106 від 25.06.2013 року ОСОБА_2 з 02.03.199 року
по 30.05.2013 року працював стекло варом 2
розряду в цеху № 3.
Згідно з відповіді ДПІ у м. Лисичанську
на запит від 23.10.2013 року № 3169/1701,
встановлено, що ОСОБА_4 за період з 2000-2012
року згідно з наданих податкових
декларацій платника єдиного податку
сума отриманого доходу склала 252 009 грн.
У поданій позовній заяві позивач знов
намагається вирішити питання щодо
металевих модулів. Це питання вже
вирішувалось при поділі майна між
сторонами, де було з»ясовано, що
торгові модулі, розміщені на території
ринку є власністю фізично
особи-підприємця ОСОБА_4, не можуть
бути об»єктом спільної сумісної
власності подружжя, який підпадає під
регулювання ст.ст. 60 , 61 СК України, тим
паче доходом отриманими у матеріальній
формі. Тому не можуть бути предметом
розгляду у теперішньому судовому
Відповідно до ст. 72 СК України, позовна
давність не застосовується до вимог
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
якщо шлюб між ними не розірвано. До
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
Позивач не надав суду доказів
про те, що після розірвання шлюбу,
сторони перебували у фактичних
шлюбних відносинах до січня 2012 року, не
заявляє вимог щодо встановлення факту
перебування сторін у фактичних шлюбних
відносинах до січня 2012 року, не ставить
питання щодо поновлення строку для
звернення до суду з позовом про
стягнення ? доходів, отриманих іншим
подружжям від здійснення
підприємницької діяльності, не вказує
поважних причин пропуску такого
строку. Суд вважає, що позивачем
пропущений встановлений законом
трирічний строк для звернення до суду з
таким позовом , а тому, у задоволені
заявленого позову слід відмовити за
На підставі ст.ст. 60,61,72 СК
України, керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 212-215, 218
ЦПК Украхни, суд
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення ? частини доходів від
підприємницької діяльності відмовити
за пропуском строку.
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Лисичанський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні - протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.Б. Чернобривко

Повне рішення складено 23 січня 2014 року.

Суддя
Л.Б.Чернобривко