Справа № 265/9038/13-ц
Провадження № 2/265/379/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко О. В.,

при секретарі Григор А.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в місті Маріуполі Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав,

третя особа - Орган опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2013 року позивач звернулась до
суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в якому просить позбавити їх
батьківських прав відносно їх
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обгрунтування позовних вимог
зазначає, що ОСОБА_2 - її донька, яка
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 Від шлюбу в них народилась
дитина - її онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У
2002 році шлюб між відповідачами був
розірваний. З моменту народження
дитини відповідачі ухиляються від її
виховання, з 2000 року дівчинка постійно
мешкає з нею. Відповідачі постійного
місця роботи не мають, матеріальної
допомоги на утримання доньки не
надають, її життям не цікавляться,
ведуть аморальний спосіб життя,
зловживають алкогольними напоями.
Відповідач ОСОБА_3 двічі був засуджений
за ч. 1 ст. 164 КК України. Усі питання щодо
виховання та розвитку дитини
вирішуються нею самостійно, без участі
та підтримки відповідачів. Дівчинка
майже не бачить батьків, належної
батьківської турботи та ласки не
отримує. Ці обставини підтверджуються
письмовими поясненнями сусідів та
вчителів дівчинки. За таких обставин
вона має намір встановити опіку над
онукою та бути її офіційним
представником. На підставі наведеного,
посилаючись на діюче законодавство,
просить суд позбавити відповідачів
батьківських прав відносно
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала повністю, дала
пояснення, аналогічні викладеним у
позові, та додала, що опікується
дівчинкою з 9-місячного віку. За 14 років
свого життя дитина батька майже не
бачила. Добровільно матеріальної
допомоги на утримання дитини він не
надавав, аліменти, присуджені рішенням
суду, не платив тривалий час, за що
двічі був засуджений. Зараз він платить
аліменти у розмірі 1/4 частки свого
заробітку, що становить приблизно 380
гривень на місяць. Мати також
самоусунулась від виховання доньки, за
весь час дитина бачила її декілька
разів. Коли вона забирала дитину,
дівчинка просила забрати її додому.
ОСОБА_4 часто хворіла, були потрібні
ліки. Позивачка просила грошової
допомоги в матері, однак остання
відмовилась допомагати. Відповідачка
двічі проходила лікування від
алкоголізму, але марно. ОСОБА_4
соромиться своїх батьків через їх
аморальний спосіб життя. Позивачка
вважає, що відповідачі не здатні
забезпечити гідні та сприятливі умови
для виховання та розвитку дитини, більш
того, до цього часу вони такого бажання
не виявляли, своїх батьківських
обов'язків не виконували. Просила позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти позову заперечував,
але підтвердив, що дійсно не приймав
участі у вихованні доньки, матеріально
не допомагав, оскільки після їх
розлучення з ОСОБА_2, позивачка
відмовилась від його допомоги; з
дитиною не спілкувався, оскільки не мав
номеру її телефону; до вчителів,
директора школи, в якій навчається
донька, не ходив, оскільки не вважав це
потрібним, станом її здоров'я не
цікавився, але зараз бажає все змінити.
Будь-яких планів щодо налагодження
стосунків із донькою на даний час в
нього поки що немає. Останній раз він
бачив доньку влітку, потім в нього не
було часу. За час розгляду справи в суді
відносини з донькою не налагодив, її
життям не цікавився знов-таки через
брак часу. Не розуміє, як дівчинка може
їх соромитись, якщо вона зовсім їх не
знає. Просив відмовити у задоволенні
позову.

Відповідачка ОСОБА_2 до суду жодного
разу не з'явилась. Судові повістки про
виклик до суду неодноразово
надсилались рекомендованою поштою за
адресою, зазначеною у позові та за
зареєстрованою адресою її проживання,
однак конверти були повернуті
поштовими відділеннями за закінченням
строку зберігання.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради - Сєіна О.В., діюча на підставі
довіреності, в останнє судове
засідання не з'явилась, надіславши
заяву, в якій зазначила, що прибути до
суду не може через зайнятість в іншому
судовому засіданні, просила розглядати
справу за її відсутності, а при
ухваленні рішення максимально
врахувати інтереси дитини. До заяви
додала висновок органу опіки та
піклування щодо позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_3

Неповнолітня ОСОБА_4 у судовому
засіданні пояснила, що проживає з
бабусею та дідусем, розуміє, що бабуся
ставить питання про позбавлення її
батьків батьківських прав відносно неї
та не заперечує проти цього. Батька
вона бачила останній раз, коли
навчалась у першому класі. Вони не
спілкуються, батько їй не телефонує, зі
святами не вітає, її життям не
цікавиться. Із матір'ю вона намагалась
спілкуватися за власною ініціативою,
дзвонила їй, але мати на дзвінки не
відповідає. Одного разу вона йшла на
заняття та побачила, як мати на вулиці
п'є пиво із незнайомими чоловіками. Її
вихованням повністю займаються бабуся
та дідусь. Вона відвідує школу,
додатково займається алгеброю,
геометрією, танцями. Останній раз з
мамою бачилась у 2012 році. Не
заперечувала проти позбавлення матері
та батька батьківських прав відносно
неї.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судовому
засіданні пояснили, що є вчителями ЗОШ
№ 10 міста Маріуполя, ОСОБА_4 - їх
учениця. Дівчинка доброзичлива,
вихована. Її вихованням займаються
бабуся - позивач у справі та дідусь, які
завжди відвідують школу, батьківські
зібрання та цікавляться шкільним
життям дитини. Батьки ОСОБА_4 її
навчанням не цікавляться, до школи не
приходять, участі у вихованні дівчинки
не приймають.

Свідок ОСОБА_9 зазначала, що знає
відповідачку ОСОБА_2, оскільки її син з
2013 року співмешкав із нею. За час
проживання в їх будинку вона проявила
себе з негативної сторони: пиячила,
нічим не займалась. Про доньку
згадувала неохоче.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
підтвердили, що вихованням дівчинки
займаються її бабуся та дідусь. Батьки
участі у вихованні ОСОБА_4 не приймають,
її життям не цікавляться, ведуть
аморальний спосіб життя.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що з позивачкою
він проживає разом з 1998 року, є
подружжям. Відповідачка ОСОБА_2 - донька
позивачки від першого шлюбу. ОСОБА_4
мешкає з ними після розлучення батьків.
Батько ОСОБА_4 з того часу жодного разу
не приходив її відвідати та не дзвонив,
його батьки також життям онуки не
цікавляться. Відповідачка веде
аморальний спосіб життя, співмешкає з
різними чоловіками, пиячить. Дружина
декілька разів допомагала ОСОБА_2
влаштуватись на роботу, але кожного
разу остання залишала роботу через
декілька місяців. На утримання дитини
грошей не надавала, навпаки, просила
допомоги в них. ОСОБА_4 матеріально
забезпечують вони із позивачкою, він
вважає її своєю онукою.

Вислухавши сторони, свідків,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу
України право на звернення до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав мають один з батьків, опікун,
піклувальник, особа, в сім'ї якої
проживає дитина, заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший заклад, в
якому вона перебуває, орган опіки та
піклування, прокурор, а також сама
дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з вимогами статей 150, 164 СК
України батьки зобов'язані виховувати
дітей, турбуватися про їх здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, забезпечити отримання дітьми
повної загальної середньої освіти,
готувати до самостійного життя. Батьки
можуть бути позбавлені батьківських
прав, якщо вони ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дітей.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення і поновлення батьківських
прав» ухилення від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини має
місце, коли батьки не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїх обов'язків.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК
України, дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав, які
встановлені Конституцією України та
Конвенцією про права дитини, а
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1, виданого 01 червня 1999 року
Орджонікідзевським відділом
реєстрації актів громадянського стану
міста Маріуполя Донецької області,
ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті
Маріуполі Донецької області. У графі
«Батьки» записані: батько - ОСОБА_3, мати
- ОСОБА_2, актовий запис № 308.

Як вбачається із свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2,
виданого 23 січня 2002 року Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Орджонікідзевського районного
управління юстиції міста Маріуполя,
шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірвано, про
що в книзі реєстрації актів про
розірвання шлюбу 23 січня 2002 року
зроблено запис за № 22.

Як вбачається з довідки з місця
мешкання від 02 грудня 2013 року, виданої
ЖКП «АЖК» на ім'я ОСОБА_1, остання
проживає за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_4, 1999
року народження (онука) мешкає разом із
нею. У квартирі також зареєстровані:
ОСОБА_13 - чоловік, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_14
- дочка.

З актів, складених 13 листопада 2013 року
комісією у складі менеджерів ЖКП
«Азовжитлокомплекс», вбачається, що
ОСОБА_4, 1999 року народження, з 2000 року
проживає за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2, 1976
року народження, ОСОБА_3, 1975 року
народження, за вказаною адресою з 2000
року не проживають, що підтвердили
сусіді.

Згідно повідомлення Комунального
закладу Маріуполської міської ради
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги № 5 міста Маріуполя» від 28
листопада 2013 року № 1426, дитина ОСОБА_4,
1999 року народження, мешкає з бабусею
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Вихованням
та станом здоров'я дитини займається
бабуся - ОСОБА_1 Батьки з дитиною на
прийом не приходили.

З висновку, складеного класним
керівником, директором Комунального
закладу «Маріупольська
загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №
10 Маріупольської міської ради
Донецької області» про умови навчання
та виховання учениці 8-Б класу ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від 19 серпня 2013 року № 1025,
вбачається, що ОСОБА_4 виховується в
неповній сім'ї. Мати, ОСОБА_2
відвідувала батьківські збори в 2012-2013
навчальному році, спілкувалась з
класним керівником з приводу
навчальних досягнень дитини. Батько
учениці, ОСОБА_3 за роки навчання до
школи не приходив, з класним керівником
не спілкувався, батьківських зборів не
відвідував. ОСОБА_4 проживає разом з
бабусею ОСОБА_1, бо мати, ОСОБА_2, мешкає
окремо зі своїм громадянським
чоловіком. Бабуся ОСОБА_1 відвідує
школу, спілкується з класним
керівником з приводу навчальних
досягнень дитини, бере активну участь в
роботі батьківської громадськості. За
словами ОСОБА_4, її навчанням та
вихованням більше піклується бабуся,
ніж мама.

Вироком Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 10 травня 2004 року та вироком
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
05 березня 2007 року ОСОБА_3 засуджено за
ст. 164 ч. 1 КК України, за злісне ухилення
від сплати встановлених рішенням суду
коштів на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з актів обстеження умов
проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2,
складених спеціалістами Служби у
справах дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради від 18 серпня 2013 року та від
09 січня 2014 року, на момент відвідування
даної адреси, вдома нікого не було. Зі
слів сусідки, у АДРЕСА_2 майже кожного
дня збирається голосна компанія,
розпивають спиртні напої.

Як вбачається з акту обстеження умов
проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3,
складеного спеціалістами Служби у
справах дітей Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради від 09 січня 2014 року, на
момент відвідування даної адреси,
вдома була ОСОБА_15 - мати ОСОБА_3, яка в
квартиру представників служби не
впустила, пояснивши, що у квартирі
немовля.

Згідно наданого Органом опіки та
піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради Донецької області
висновку від 20 березня 2014 року № 04-11-214,
для позбавлення ОСОБА_2, ОСОБА_3
батьківських прав відносно
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
достатні правові підстави.

Таким чином, у судовому засіданні
встановлено, що відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 участі у вихованні доньки
ОСОБА_4 не приймали, не спілкувались з
нею в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення та
налагодження психо-емоційного
контакту, втраченого за час тривалого
розлучення, інтересу до внутрішнього
світу дитини, стану здоров'я, успіхів у
навчанні, не виявляли, не проявляли до
неї батьківської турботи, жоден з
відповідачів не намагався створити
належні умови для її життя, таким чином,
свідомо ухилялись від виконання
батьківських обов'язків по її
вихованню. Відповідач ОСОБА_3 наведені
обставини підтвердив, але проти позову
заперечував, при цьому зазначав, що
просто не бажає, щоб його було
позбавлено батьківських прав відносно
доньки. Будь-яких переконливих доказів
на підтвердження стійкого бажання
надавати дівчинці батьківську любов,
турботу та необхідне родинне
виховання, суду не надав. Навпаки, за
час розгляду справи в суді, налагодити
з донькою відносини не намагався, а у
судових дебатах підтвердив, що донька
його зовсім не знає, отже він не
розуміє, як вона може соромитись його
як батька.

Відповідачка ОСОБА_2, жодного разу не
прибувши до судового засідання, не
побажала реалізувати своє
процесуальне право на спростування
доводів позову і доказування належного
виконання нею батьківських обов'язків
відносно доньки, тим самим не оспорює
наявних підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч. 3
та ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, з метою захисту прав
дитини та інтересів неповнолітньої
ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3
мають бути позбавлені батьківських
прав відносно неї. При зміні свого
ставлення по відношенню до
неповнолітньої доньки, відповідачі не
позбавлені можливості поновити свої
батьківські права.

На підставі ст. 7, 150, 152, 155, 164, 165 СК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209,
212-215 Цивільного процесуального Кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав -
задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, батьківських прав
відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 у дольовому
порядку судовий збір в сумі 229,40 гривень
- по 114,70 гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя