Справа № 452/660/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" березня 2014 р.
м.Самбір

Самбірський
міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді
Казана І.С.

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: прокурора Марцінішка
Р.Є.,

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Самборі
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради, - про
позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 26.02.2014 року звернулася до
місцевого суду із позовом про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
стосовно їх дитини - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на те, що
відповідач вже більше двох років не
займається його вихованням, не
піклується про фізичний та духовний
розвиток дитини, не цікавиться його
побутом, - загальним розвитком,
здоров'ям, а також не сплачував і не
сплачує аліменти, - матеріально не
підтримує. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1
самостійно здійснює всі турботи по
догляду за сином, на ній лежить
контроль за вихованням та загальним
розвитком, опіка щодо здоров'я дитини,
тому позивач звернулася до комісії з
питань захисту прав дитини Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради та на засіданні 31.10.2013 року
відповідачу було рекомендовано брати
участь у вихованні дитини та надавати
матеріальну допомогу. Згідно висновку
комісії від січня 2014 року було визнано
за доцільне позбавити батьківських
прав ОСОБА_2 Відтак, ОСОБА_1 подала суду
вищенаведений позов.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала заявлену вимогу та
пояснила, що відповідач не сплачує
аліменти на утримання сина; не бере
участі в його вихованні, а тому є
підстави для позбавлення його
батьківських прав. Разом з тим
зазначила, що негативне вирішення
такого спору не дасть їй можливості чи
то усиновити її чоловіком дитину, а
також вона не матиме можливості
виїхати із сином за межі України,
оскільки відповідач на то добровільної
нотаріально посвідченої згоди не дає;
просила позов задовольнити та на цьому
наполягала.

Відповідач позову не визнав та
звернувся із письмовим запереченням, у
якому зазначив, що мав близькі стосунки
із позивачем, однак з нею однією сім'єю
не проживав; вказав про сплату ним
аліментів на утримання сина за минулий
період та складності із побаченням та
участі у його вихованні через
віддаленість місця проживання,
відсутність роботи та, про намір в
майбутньому визначення часу побачень
із дитиною. Аналогічне відповідач
ствердив у судовому засіданні та подав
суду письмові підтвердження на
спростування доказів позивача.

Представник третьої особи Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради на виклик до суду не
з'явився, але подав заяву про розгляд
справи у його відсутності та про
підтримання позову і висновку про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
щодо сина ОСОБА_3 як такого, що
самоусунувся від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Прокурор Марцінішко Р.Є. при вирішенні
спору покладався на рішення суду, котре
повинно бути постановлене виходячи в
першу чергу з інтересів дитини, закону.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в позові про позбавлення
батьківських прав слід відмовити за
недоведеністю виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» на батьків
покладається відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки зобов'язані виховувати дітей,
піклуватися про їх здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку їх природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Статтею 164 Сімейного кодексу України
регламентовано підстави позбавлення
батьківських прав, а саме, якщо батьки
не забрали дитину з пологового будинку
або іншого закладу охорони здоров'я,
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини,
жорстоко поводяться з дитиною, є
хронічними алкоголіками або
наркоманами, вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15,
16 постанови від 30 березня 2007 року №3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. Особи
можуть бути позбавлені батьківських
прав лише щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України. Ухилення
батьків від виконання своїх
батьківських обов'язків має місце, коли
вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, слід розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Наведене вище в нормативних актах у
судовому засіданні під час розгляду
справи не встановлено ні з поданих
сторонами документів, ані з конкретних
пояснень позивача, котрі
спростовувались у свою чергу
відповідачем. При цьому судом звернуто
увагу на вік дитини і те, що між тими ж
сторонами тривав спір про встановлення
батьківства і стягнення аліментів із
березня 2012 по березень 2013 року.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 від 21.01.2014
року вбачається, що його батьками є
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, - сторони у даній
цивільній справі.

Згідно Висновку органу опіки та
піклування Залізничної районної
адміністрації від 05.11.2013 року визнано
недоцільним позбавляти батьківських
прав ОСОБА_2

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
ствердив, що був присутнім разом із
позивачем під час засідання даної
комісії, де йому рекомендували
протягом наступного півроку змінити
ставлення до сина адаптуванням для
участі у його вихованні та зобов'язали
матеріально забезпечувати. Зазначені
обставини позивач суду не заперечила і
не спростувала, а також це вбачається
із витягу з протоколу №22 засідання
комісії з питань захисту прав дітей від
31.10.2013 року.

Згідно Висновку органу опіки та
піклування Залізничної районної
адміністрації від 10.01.2014 року керуючись
ст. 164 СК України засвідчено
доцільність позбавити батьківських
прав ОСОБА_2 Цьому передувало 09.01.2014
року засідання комісії з питань
захисту прав дітей Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради, де із протоколу №1 видно,
що ОСОБА_2 присутнім не був, про що він
підтвердив під час розгляду цивільної
справи та йому не було про це відомо; а
також убачається, що документ є
передчасним і не є достатньо
вмотивованим: відсутнє підтвердження
про належним чином повідомлення батька
ОСОБА_2 про проведення засідання
комісії; не досліджено
житлово-побутові умови проживання
дитини.

Окрім цього судом установлено, що
відповідач фактично з неповнолітнім
сином не проживає, однак, виконує
аліментні зобов'язання. Зазначене
знайшло своє підтвердження відповідно
до повідомлення начальника відділу ДВС
Самбірського МРУЮ, виданого 25.03.2014 року
за №09-44/1421; повідомлення-таблиці
погашення заборгованості по
виконавчому листу за №09-44/1419 від 25.03.14р.,
а також із представлених відповідачем
квитанцій. Вказані документи
спростовують подані позивачем довідки
про розмір аліментів, сплачених у
твердій грошовій сумі від 12.02.14р. та
13.03.14р., де вказано, що ОСОБА_1 не
отримувала аліментів з ОСОБА_2 у період
із вересня 2013 року по лютий 2014 року.
Участь відповідача в матеріальному
утриманні сина, а саме здійснення ним
аліментних зобов'язань через
депозитний рахунок відділу ДВС
Самбірського МРУЮ та подальше не
зарахування Самбірським управління
державного казначейства на рахунок
ОСОБА_1, не може свідчити про ухилення
ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків
по утриманню дитини, а є предметом
встановлення істини між стягувачем та
цими юридичними особами.

Із пояснень позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні відомо, що вона унаслідок
чого звернулася до суду про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав,
переслідує такі правові наслідки як
можливість майбутнього усиновлення її
чоловіком сина ОСОБА_3, а також
можливість не лише короткочасного, а на
тривалий час вивезення дитини за межі
України.

Тому, аналізуючи наведене, виходячи з
інтересів дитини, суд приходить до
висновку, що слід відмовити у позові
про позбавлення батьківських прав
ОСОБА_2 стосовно його сина
неповнолітнього ОСОБА_3, оскільки на
час розгляду справи установлено про
зміну поведінки відповідача; визнано,
що особа на даний час має реальну
можливість матеріально допомагати та
виконувати обов'язок по вихованню сина.
При цьому судом оцінено позитивний
результат у долі дитини за умови її
психологічного відношення до
існування батька, якому фактично слід
змінити сьогоднішню поведінку на
регулярне виконання аліментних
зобов'язань, брати участь в спілкуванні
та вихованні сина, оскільки у
протилежному випадку він може бути
позбавлений батьківських прав.

Главою 5 Цивільного-процесуального
Закону регламентовано поняття доказів,
їх належність та допустимість;
обов'язок доказування і подання
доказів. Тому, при відмові у
задоволенні позову суд виходить із
засад змагальності щодо подання таких,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості,
диспозитивності цивільного
судочинства; з аналізу представлених і
наявних у цивільній справі документів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК
України; ст. ст. 164, 165 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав
стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
із дня його проголошення;
представником третьої особи
Залізничної районної адміністрації -
протягом цього ж строку із дня
отримання його копії.

Суддя
підпис І.С.
Казан

Згідно з оригіналом

Суддя Самбірського

міськрайонного суду
І.С. Казан.