Справа № 407/3529/13-ц
Провадження № 22ц/782/167/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014року. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю.,
Оробцової Р.І.,

при секретарі Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Луганську
цивільну справу по апеляційній скарзі
Первинної профспілкової організації
Незалежної профспілки гірників
України «Шахта «Партизанська»,
Алєксєєва Олексія Михайловича на
рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 10 грудня 2013року у справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до Первинної
профспілкової організації Незалежної
профспілки гірників України «Шахта
«Партизанська», третя особа- голова ППО
НПГУ «Шахта «Партизанська» Алєксєєв
Олексій Михайлович, про захист честі,
гідності, ділової репутації,
спростування недостовірної
інформації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ППО НПГУ
«Шахта «Партизанська» про захист
честі, гідності і ділової репутації,
спростування недостовірних відомостей
та відшкодування моральної шкоди, в
обґрунтування позову зазначаючи, що
він працює начальником відділу
організації праці і заробітної плати з
17.05.2010року по теперішній час. 22.01.2013року
до ДП «Антрацит» надійшла копія листа
за підписом голови ППО НПГУ «Шахта
«Партизанська» Алєксєєва О.М. №13 від
20.01.2013року, адресованого Президенту
України Януковичу В.Ф., Прем'єр-міністру
України Азарову М.Я., голові Верховної
Ради України Рибаку В.В., а також копія
листа №14 від 21.01.2013року, адресованого
Міністру Внутрішніх справ України
Захарченку В.С., ГУ МВД України в
Луганській області Антрацитівського
МВУМВС України в Луганській області,
Генеральному директору ДП «Антрацит»,
з яких вбачається, що він отримав хабар
від працівника ВП «Шахта
«Партизанська» за те, що проводив
нарахування доплат до їхзаробітної
плати, а саме від начальника служби
телефонного зв'язку Піскунова А.А.
Вважає,що інформація, поширена про
нього особисто у зазначених листах є
недостовірною та негативною, та такою,
що порушує право позивача на повагу до
гідності, честі та ділової репутації,
яка в очах оточуючих робить його
злочинцем. Також вважає, що умисними
діями, спрямованими на підрив
авторитету, іміджу та довіри,
відповідач порушив право позивача на
недоторканість ділової репутації.
Просив зобов'язати відповідача
спростувати відомості, що містяться у
вищезазначених листах та не
відповідають дійсності і порочать
честь, гідність та ділову репутацію
позивача; зобов'язати відповідача
відкликати зазначені листи, що містять
недостовірну інформацію; стягнути з
відповідача моральну шкоду у розмірі
25000,00грн.

У подальшому позивач уточнив
позовні вимоги, просив зобов'язати
відповідача спростувати відомості, що
містяться у вищезазначених листах та
не відповідають дійсності і порочать
честь, гідність та ділову репутацію
позивача; стягнути з відповідача
моральну шкоду у розмірі 25000,00грн.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду луганської
області від 10.12.2013року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволені частково.
Зобов'язано Первинну профспілкову
організацію Незалежної профспілки
гірників України «Шахта
«Партизанська» спростувати відомості,
що містяться у листах 313 від 20.01.2013року,
№14 від 21.01.2013року, що не відповідають
дійсності шляхом направлення листа до
адресатів, вказаних у листах. Стягнуто
з Первинної профспілкової організації
Незалежної профспілки гірників
України «Шахта «Партизанська» на
користь ОСОБА_3 5000,00грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати в сумі 50грн.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, відповідачем Первинною
профспілковою організацією
Незалежної профспілки гірників
України «Шахта «Партизанська» подана
апеляційна скарга, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просив скасувати рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_3 наказом
№270 К від 17.05.2010року був прийнятий на
посаду начальника відділу організації
праці і заробітної плати, за місцем
роботи характеризується позитивно.
Головою первинної профспілки гірників
шахти «Партизанська»- Алєксєєвим О.М.
на адресу Президента України,
Прем'єр-міністра України, голови
Верховної ради України було направлено
листа за №13 від 20.01.2013року, відповідно
до якого стосовно позивача ОСОБА_3 було
викладено наступне ( витяг мовою
оригіналу): «… но доплата плотиться за
сверхурочные и за то, что он провел
реверс без допуска и образования, и
сколько же он отстегивает нач.ОТИЗ
ОСОБА_3В…».

Згідно копії листа ППО НПГУ
«Шахта «Партизанська» за підписом
голови профспілки Алєксєєва О.М. №14 від
21.01.2013року стосовно позивача ОСОБА_3
міститься наступна інформація (витяг
мовою оригінала): « Интересно, почему
начальник святи не подпадает под. стать
РАКОМ, а получил оклад помощи? Почему
этот начальник святи, не имея
образования подземного, не имея
допуска до проведения нарядов не
только поверхностным слюсарям, но и
подземным, получает оклад начальника
участка подземного? Почему этот
начальник участка после 2 часов дня не
найдеш днем с огнем, пропускает доплаты
за сверхурочные? Почему на територии
Украины нет в декабре праздников, а у
него 2 свята? Почему у него нет допуска в
шахту, а ему проводять зарплату как
учаснику проведения РЕВЕРСА? А отвер
простой, отстежка начальнику ОТиЗ
ОСОБА_3 , котрому не отстегивает
машиніст електровоза ОСОБА_11….».

Аналізуючи зазначене, суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що зазначена інформація стосовно
позивача э недостовірною, оскільки
відповідач не надав ні в своєму
зверненні, ні в суді ніяких доказів на
підтвердження вказаної інформації.
Поширена інформація порушила особисті
немайнові права позивача, до яких
відповідно до ст.270 ЦК України належить
право на повагу до гідності та честі, та
з урахуванням того, що позивач займає
відповідну посаду на підприємстві -
відповідач також поставив під сумнів
ділову репутацію позивача, що є
підставою для задоволення позову. Суд
першої інстанції визнав факт поширення
відповідачем завідомо негативної і
недостовірної інформації про позивача
в вищезазначених листах, поданій
відповідачем на адресу генерального
директора ДП «Антрацит» Горобцова П.С.

Проаналізував наявні дані, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
поспішно дійшов зазначених висновків
та повно та всебічно не дослідив і не
оцінив обставини по справі та надані
сторонами, в їх сукупності, всі докази,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Конституції України
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань .

Відповідно до вимог ст. 40
Конституції України громадяни мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобовязані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Статтею 10 Конвенції про захист прав
людини і основних свобод,
ратифікованої Україною, передбачено
право кожного на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням і
поширенням такої недостовірної
інформації.

Статтею 270 ЦК України
встановлено, що відповідно до
Конституції України фізична особа,
зокрема, має право на повагу до
гідності та честі.

Згідно положень 277 ЦК України та
роз'яснень, які містяться в п.19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року №1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Згідно із ч. 2 ст. 47-1 Закону України
"Про інформацію" оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема:
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема:
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті
277 ЦК не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

У пункті 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року №1 "Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи"
роз'яснено, що згідно положень статті
40 Конституції України та з
урахуванням висновків, викладених у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Разом із тим звернення має бути
адресоване органу державної влади,
органу місцевого самоврядування та
посадовій і службовій особам цих
органів, що компетентні розглянути
таке звернення. Наявність у зверненні
завідомо неправдивих відомостей, а
також у разі встановлення, що для
звернення особи до вказаних органів не
було жодних підстав і це звернення було
викликано не наміром виконати свій
громадський обов'язок або захистити
свої права, свободи чи законні
інтереси, тягне відповідальність,
передбачену законодавством України.

Негативною слід вважати інформацію,
в якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Колегією суддів установлено, що
відповідач надіслав листа за № 13 від
20.01.2013року на ім'я Президента України,
Прем'єр-міністра України, голови
Верховної ради України, у якому просив,
мовою оригіналу: « спасите люд Киевской
Руси от удельных князей АНТРАЦИТА»,
а.с.7, при цьому відповідач стосовно
позивача задається питанням скільки же
він ( начальник зв'язку з діями якого, як
начальника, відповідач не згоден) «
відстьогує» нач. ВПІЗ ОСОБА_3, т.я. цей
начальник кричав, що звернеться до
прокуратури на машиніста електровозу
ОСОБА_9, за те, що останній приховав, що
має неповну середню освіту… , а.с.7.

Також, колегією суддів встановлено,
що відповідач надіслав листа за № 14 від
21.01.2013року на ім'я міністра Внутрішніх
справ України, та копії - ДУ УМВС
України в Луганській області,
Антрацитівський МВ УМВС України в
Луганській області, Генеральному
директору ДП «Антрацит» , в якому
просив зобов'язати Антрацитівську
міліцію та прокуратуру м.Антрацит
захистити Закони України та громадян
України, а не « Крепостне право»
Республіки «Незалежний Антрацит»,
закони якого пишуться на туалетному
папері, робітника просять надання
політичного притулку. Також просить
зупинити кріпосне право в Антрациті на
ДП «Антрацит» та притягнення бояр до
кримінальної відповідальності, при
цьому стосовно позивача відповідач,
висловлюючи свою незгоду з діями
начальника зв'язку, зазначає що (мовою
оригіналу) : " …. А ответ простой,
отстежка начальнику ОТиЗ ОСОБА_3,
котрому не отстегивает машинист
електровоза ОСОБА_11 и он поклялся, что
заведет уголовное дело против него, за
то, что обманул учебный пункт, что у
него неполное среднее образование…».

Колегія суддів вважає, що
відповідач, звертаючись до
компетентних органів у своїх листах
навів свої оціночні судження, думки,
переконання, а також критичну оцінку
дій адміністрації ДП «Антрацит», при
цьому стосовно позивача висловлюючи
припущення, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на загальний
характер використання мовних засобів,
зокрема ( мовою оригінала) : « ну просто
кладень изобретательности и
бездонность ума; прилаживаем Вам
челобитную рабочего участка; спасите
люд Киевской Руси от удельных князей
Антрацита; защитите законы Украины и
граждан Украины, а не «Крепостной
строй» Республики «Независимый
Антрацит», законы котрого пишуться на
туалетной бумаге; предоставить рабочим
и их рабочим местам политическое
убежище; остановите крепостной строй в
Антраците и т.п.».

Також колегія суддів вважає, що
направляючи зазначені листи до
компетентних органів, відповідач, як
організація, метою якої є захист прав
працівників, мав намір реалізувати
право профспілкової спілки щодо
захисту прав працівників, а не мав
наміру звести наклеп на позивача, хоча
й обраний відповідачем спосіб захисту
шляхом висловлювання оціночних
припущень щодо позивача не може
вважатися об'єктивним викладенням
установлених фактів, позивачем не
доведено, що діями позивача, що
виразились у направленні досліджених
судом листів до компетентних органів,
порушені честь, гідність та ділова
репутацію позивача.

На підставі зазначеного, колегія
суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги про те, що закон
звільняє від відповідальності за
оціночні судження, а також з доводами
апелянта про те, що профспілка має
право висловлювати погляди
профспілки, які направлені на захист
членів профспілки, що судом першої
інстанції не було прийнято до уваги.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

З урахуванням зазначених обставин
судова колегія вважає, що судом першої
інстанції при ухваленні рішення були
порушені норми матеріального і
процесуального права, що є підставою
для скасування рішення з ухваленням
нового рішення.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України,
колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Первинної
профспілкової організації Незалежної
профспілки гірників України «Шахта
«Партизанська», Алєксєєва Олексія
Михайловича, задовольнити.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 10 грудня 2013року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Первинної профспілкової організації
Незалежної профспілки гірників
України «Шахта «Партизанська», третя
особа- голова ППО НПГУ «Шахта
«Партизанська» Алєксєєв Олексій
Михайлович, про захист честі, гідності,
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації, стягнення
моральної шкоди, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: