Справа № 439/27/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1701/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,
представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
представника третьої особи Органу
опіки та піклування Бродівської РДА -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Бродівського
районного суду Львівської області від
13 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Орган
опіки про визначення місця проживання
дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та
піклування Бродівської районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 13.01.2013 року
позов задоволено. Визначено місце
проживання малолітніх дітей ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., з їхньою матір'ю ОСОБА_4
за її фактичним місцем проживання за
адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 в
інтересах відповідача ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вимоги ОСОБА_2, а
саме визначити місце проживання дітей
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. разом з батьком ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_2 Так, на його думку,
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального права. Так, суд не
врахував, що за час проживання з матір'ю
діти почали фактично відставати у
своєму розвитку; мати неналежним чином
виконує свої батьківські обов'язки та
передала фактично дітей на виховання
до школи для розумово відсталих дітей;
крім цього, мати дітей чинить йому
перешкоди у спілкуванні з дітьми; суд
не взяв до уваги, що за висновком
психолога, що брала участь при дачі
пояснень дітьми у суді, діти перед
дачею відповідей могли бути
підготовлені матір'ю, тобто могли
зазнати її впливу. Також суд відкинув
висновок органу опіки та піклування за
яким вказаний орган визначив місце
проживання дітей з батьком.

В судове засідання відповідач не
з'явився, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у його
відсутності, враховуючи, що він був
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи, жодних
клопотань про відкладення розгляду
справи не подав, зважаючи на вимоги ст.
305 ЦПК України та те, що його інтереси у
судовому засіданні захищав
представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача та
представника третьої особи на
підтримання апеляційної скарги,
позивача та її представника в
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Згідно ч.2 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 161 СК України
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Орган опіки та
піклування або суд не можуть передати
дитину для проживання з тим із батьків,
хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Як вбачається із матеріалів справи,
встановлено судовим рішенням та
особами, що беруть участь у справі не
оспорювалось у сторін за час їх
перебування у зареєстрованому шлюбі
2.12.2003 року народились двоє доньок
ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Шлюб між сторонами
розірвано 25.01.2013 року. З травня 2012 року
малолітні діти сторін проживають з
матір'ю, позивачем ОСОБА_4, а після
надання висновку
психолого-медико-педагогічною
консультацією Бродівського району №04
від 23.04.2013 року про рекомендування
навчання малолітнім дітям за програмою
спеціальної загальноосвітньої школи
для розумово відсталих дітей тимчасово
прийняті в Лопатинську спеціальну
школу - інтернат та перебувають там з
понеділка по п'ятницю, у вихідні дні
перебувають за місцем проживання
матері.

Як вбачається із оскаржуваного рішення
суд задовольняючи позовній вимоги
матері та відмовляючи у задоволенні
зустрічних позовних вимог батька про
визначення місця проживання дітей з
кожним з них вірно врахував те, що
матеріально-побутові умови обох
батьків є належними та можуть
забезпечити проживання у належних
умовах дітей. Обоє із батьків отримують
доходи. Так мати має постійне місце
праці, батько ж хоч і офіційно не працює
однак отримує доходи від особистого
підсобного господарства. Проте суд
врахував те, що обоє дітей висловили у
судовому засіданні своє бажання
проживати саме з матір'ю, проживають
разом з нею вже понад півтора року де їм
створені усі необхідні умови
проживання, а тому змінювати їх
теперішнє місце проживання недоцільно.

Колегія суддів вважає вказані висновки
суду обґрунтованими, з врахуванням
того, що за рівних
матеріально-побутових умов та умовно
рівних доходів батьків перевагу слід
віддати матері враховуючи те, що доньки
сторін десяти років кожна за час
проживання з матір'ю налагодили певні
життєві зв'язки, побут, звикли до
існуючих умов проживання, які є
належними та забезпечують їх потреби,
те, що з врахуванням їх статі та віку
більш доцільним в інтересах самих
малолітніх є їх проживання разом з
матір'ю, про таке бажання діти також
заявили у судовому засіданні, жодних
факторів, які б негативно впливали на
процес розвитку та виховання дітей за
місцем проживання матері не
встановлено.

Що стосується доводів скарги, то суд
вважає їх такими, що жодним чином не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Так доводи про те, що за час проживання
з матір'ю діти почали відставати у
своєму розвитку жодними доказами не
підтверджені, навпаки як вбачається із
характеристик Бродівської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№3 від 25.04.2013 року №212 та №211 стосовно
обох малолітніх - вбачається, що
причиною педагогічної занедбаності
обох малолітніх є незасвоєний
програмовий матеріал 1-3 класів (тобто
період, більшість якого малолітні
проживали з обома батьками до
розірвання шлюбу).

Щодо доводів скарги про невиконання
матір'ю дітей своїх батьківських
обов'язків та передачу дітей на
виховання до школи для розумово
відсталих дітей, то жодних доказів
невиконання своїх батьківських
обов'язків матір'ю суду представлено,
навпаки факт створення належних умов
проживання дітям та здійснення над
ними відповідального піклування
підтверджено актами уповноважених
комісій складеними за місцем
проживання матері та інформацією з
місця навчання дітей (а.с. 11, 87, 107, 124).
Крім цього, передача матір'ю дітей на
навчання та тимчасове перебування у
спеціалізовану школу-інтернат була
необхідністю в силу згаданих висновків
психолого-медико-педагогічних
консультацій від 23.04.2013 року, через
легку розумову відсталість дітей та
рекомендацій щодо навчання за
програмою спеціальної
загальноосвітньої школи для розумово
відсталих дітей та відповідає їх
інтересам.

Щодо доводів про створення батькові
перешкод у спілкуванні з дітьми то такі
знову ж жодними доказами не
підтверджені та жодним чином не
впливають на висновки суду про
необхідність визначення місця
проживання дітей з матір'ю.

Щодо доводів про можливість впливу
матері на думку дітей при висловленні
своєї позиції в суді стосовно місця
проживання з одним із батьків, то
зважаючи на те, що діти допитувались
без присутності батьків в присутності
психолога такі доводи є лише
голослівними припущеннями та не можуть
братись до уваги як такі що ставлять
під сумнів думку малолітніх з приводу
спору.

Доводи скарги про неврахування судом
першої інстанції висновку органу опіки
та піклування про визначення місця
проживання дітей разом з батьком на
думку колегії суддів теж є
необґрунтованими. Так, висновок
вказаного органу на який міститься
посилання у скарзі від 7.11.2013 року
суперечить висновку цього ж органу від
29.08.2013 року, за яким батькові у його
проханні про доцільність проживання з
ним малолітніх дітей було відмовлено, а
зміна позиції обґрунтована
представником органу небажанням
матері за їх вказівкою перевести дітей
із спеціалізованої школи інтернату до
загальноосвітньої. Таке обґрунтування
органу щодо визначення місця
проживання дітей без повного і
всебічного з'ясування обставин, що
повинні бути з'ясовані при наданні
такого висновку, враховуючи наявні
висновки
психолого-медико-педагогічних
консультації, якими рекомендовано
перебування дітей у такому закладі є
безпідставним, поверхневим та братись
до уваги не може.

Враховуючи вказане доводи апеляційної
скарги слід визнати в цілому
безпідставними та таку слід відхилити,
залишивши в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 13 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я. Бакус

Т.А.
Гірник