Справа № 2-2698/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1165/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Мацея
М.М.,

суддів: Копняк С.М.,
Монастирецького Д.І.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

з участю:
представника відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

представника ПрАТ
"СК "АХА Страхування" Яцишина І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 09 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування", треті особи:
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Універсальна",
ОСОБА_6 про відшкодування майнової та
моральної шкоди та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа -ОСОБА_6
про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 09 грудня 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
ПрАТ «Страхова компанія «АХА
Страхування» на користь ОСОБА_5 24990 грн.
майнової шкоди, 249,90 грн. судового збору
та 120 грн. витрат на ІТЗ. Всього стягнуто
25359,90 грн. В решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 13059,08 грн. майнової шкоди, 130,59
грн. судового збору та 120 грн. витрат на
ІТЗ. Всього стягнуто 13309,67 грн. В
задоволенні решти зустрічного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
неповне з»ясування обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, а
її зустрічний позов задовольнити в
повному обсязі.

Зазначає, що відсутність вини в її діях
встановлено постановою Франківського
районного суду м.Львова від 21.12.2010 року,
згідно якої її дії відповідали вимогам
ПДР України, а отже, у суду не було
жодних правових підстав для покладення
на неї обов'язку щодо відшкодування
частини шкоди на користь ОСОБА_5 Також
вважає, що в ОСОБА_5 відсутні правові
підстави для звернення до суду з
відповідним позовом про відшкодування
шкоди, заподіяної автомобілю «Mersedes-Benz»,
д.н.з. НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_7, а
тому ОСОБА_5 являється неналежним
позивачем.

Позивачка ОСОБА_5, треті особи належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи, що стверджується
наявними у справі рекомендованими
повідомленнями, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
матеріали адміністративної справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року
на вул. Науковій, у м.Львові сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «Мерседес-Бенц», д.н.з.
НОМЕР_1, під керуванням позивача за
первісним позовом ОСОБА_5 та автомобіля
марки «Мітсубісі-Лансер», д.н.з. НОМЕР_2,
під керуванням відповідача за
первісним позовом ОСОБА_2, в результаті
ДТП обидва автомобіля зазнали
механічні пошкодження.

На момент ДТП автомобіль марки
«Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1, належав
на праві власності ОСОБА_7 володіли
зазначеним автомобілем ОСОБА_5 та її
чоловік ОСОБА_8 на підставі довіреності
від 13 червня 2008 року, якою останньому
були надані всі права щодо володіння та
розпорядження цим автомобілем та
довіреністю на право керування
транспортним засобом від 26 січня 2008
року, виданої на ім'я позивача за
первісним позовом.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 на
момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК
«АХА Страхування», де 29 серпня 2008 року
була зареєстрована заява ОСОБА_2 про
зазначену ДТП.

Постановою Франківського районного
суду м.Львова від 21 грудня 2010 року
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України
було закрите у зв'язку з відсутністю в
її діях складу адміністративного
правопорушення.

Належні та допустимі докази вини
ОСОБА_5 у вказаній ДТП відсутні.

Згідно з висновком спеціаліста № 208/10
експертного авто товарознавчого
дослідження від 10.10.2008 року, складеного
судовим експертом Бадейновим О.М.,
вартість матеріального збитку з
технічної точки зору, заподіяного
власнику автомобіля марки
«Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1, в цінах на
момент дослідження становить 65322,10 грн.

Цивільна відповідальність чоловіка
ОСОБА_5 та інших осіб на момент ДТП була
застрахована в ПАТ «СК Універсальна»,
що підтверджується страховим полісом
№ 5579629, який відносився до 1-ого типу
договорів. Останні зверталися до
страхової компанії з повідомленням про
ДТП.

Згідно з висновком № 710 експертного
автотоварознавчого дослідження від
10.12.2008 року, складеного ТОВ фірма
«Експертиза», вартість матеріального
збитку з технічної точки зору,
заподіяного власнику автомобіля марки
«Мітсубісі-Лансер», д.н.з. НОМЕР_2, в
цінах на момент дослідження становить
26118,16 грн.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Зі змісту п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України
випливає, що страховик зобов'язаний у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату у строк,
встановлений договором.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення правовідносин) при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

Статтею 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення правовідносин) було
передбачено, що страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.16
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 у разі
невиконання особою, відповідальність
якої застрахована обов'язку письмового
надання страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Ураховуючи наведене, районний суд
підставно задовольнив позовні вимоги
частково.

Рішення суду першої інстанції
вмотивоване, обґрунтоване, відповідає
перевірених в судовому засіданні
доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому не заслуговують на увагу.
Зазначені доводи оцінені і
обгрунтовані рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин,
рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст.309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити , а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 09 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.