АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/655/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 44 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшин В. І. суддівГончар Н.
І. , Пономаренко В. В. при
секретаріБражнюк О.В. позивача
представника позивача
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 22 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: орган опіки та піклування
Черкаської міської ради про визнання
особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_8, третя особа: орган опіки та
піклування Черкаської міської ради про
визнання особи такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням,
мотивуючи тим, що вона є наймачем
квартири за адресою: АДРЕСА_1. В
квартирі також зареєстровані чоловік
позивачки - ОСОБА_11 та неповнолітній
син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте син за
даною адресою не проживає вже понад
шість місяців - з липня 2009 року.

Просила суд визнати ОСОБА_8 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, як
такого, що не проживає на даній жилій
площі більше шести місяців та таким що
вибув на інше постійне місце
проживання за ст. ст. 71,72,107 ЖК України.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 22 січня 2014 року в
позові ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7
подав апеляційну скаргу, вважаючи, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права та просить
скасувати рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 22 січня 2014
року та ухвалити нове, яким
задовольнити позов і визнати ОСОБА_8
таким , що втратив право користування
житловим приміщенням.

Вислухавши учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки ґрунтується на повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в
сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа: орган
опіки та піклування Черкаської міської
ради про визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
оскільки відповідач є неповнолітньою
особою він не може самостійно
проживати в вищевказаній квартирі з
поважних причин так, як мати тривалий
час працює за межами України.

За положеннями ч.ч. 1, 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71,
ст. 72 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадку
тимчасового виїзду з постійного місця
проживання за умовами і характером
роботи або у зв'язку з навчанням (учні,
студенти, стажисти, аспіранти тощо), у
тому числі за кордоном, - протягом
усього часу виконання цієї роботи або
навчання. У випадках, передбачених пп. 1
- 7 цієї статті, право користування
жилим приміщенням зберігається за
відсутнім протягом шести місяців з дня
закінчення строку, зазначеного у
відповідному пункті. Визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" роз'яснено, що у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК
України, необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Суд може визнати особу такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, лише з однієї вказаної
позивачем підстави, передбаченої ст. 71
або ст. 107 ЖК України.

Встановлено, що ОСОБА_8 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрований в
квартирі АДРЕСА_1, яка надана в
користування, як службове житло ОСОБА_12
та членам його сім'ї. Квартира АДРЕСА_1
являється однокімнатною, житловою
площею 17,3 м.кв. та загальною площею 31,3
м.кв. В даній квартирі зареєстровані
позивачка ОСОБА_6, її чоловік ОСОБА_11 та
відповідач по справі - неповнолітній
син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка ОСОБА_6 в липні 2009 р. виїхала
на заробітки в Італію, та з дозволу
батька дитини забрала малолітню на той
період часу дитина ОСОБА_8 з собою в
Італію. Через рік ОСОБА_6 привезла
дитину до батька, ОСОБА_13, який
залишився зареєстрованим за місцем
проживання матері в квартирі АДРЕСА_1.
Внаслідок таких сімейних обставин та з
метою покращення матеріального та
виховного фактору малолітнього ОСОБА_8,
його забрав до себе на тимчасове
проживання батько - ОСОБА_13, і вони
стали проживати за місцем проживання
батька за адресою: АДРЕСА_2. Доступу до
квартира АДРЕСА_1 малолітній ОСОБА_8 не
мав, так як ключів від квартири він не
має.

Визнаючи, що неповнолітній ОСОБА_8 не
проживав в спірній квартирі понад
шість місяців з поважних причин, суд
першої інстанції правильно послався на
те, що відсутні офіційні документи,
якими підтверджується постійне не
проживання неповнолітнього ОСОБА_8 без
поважних причин в спірній квартирі, а
працевлаштування за кордоном
позивачки на момент виникнення спірних
правовідносин та не надання ключів від
квартири дитині, перешкоджає йому
одному без опіки проживати в квартирі.

Такий висновок суду першої інстанції
не суперечить положенням ст. 71 ЖК
України, оскільки вказана норма
містить вимогу щодо характеру та цілей
відсутності неповнолітнього в
квартирі, а не причин та обставин.

Тимчасове проживання неповнолітнього
ОСОБА_8 по місцю проживання батька за
адресою АДРЕСА_2 не може вважатись
вибуттям його на постійне проживання в
інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті, так як він помимо
своєї волі позбавлений права на
користування квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до п.6 ст.29
Цивільного кодексу України, фізична
особа може мати кілька місць
проживання. Це означає, що особа є
вільною у виборі місця проживання і
фактично може проживати у різних
місцевостях, проте офіційно може бути
зареєстрованою лише за одним місцем
проживання.

До того ж, розглядаючи даний позов про
визнання неповнолітньої особи такою,
що втратили право користування
житловим приміщенням, судова колегія
вважає за необхідне застосовувати
вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод (далі
Конвенція), яка відповідно до ч. 2 ст. 19
Закону України «Про міжнародні
договори України» має пріоритет
порівняно зі ст. 72 ЖК УРСР.

Пункт 1 статті 8 Конвенції гарантує
кожній особі, окрім інших прав, право на
повагу до її житла, що охоплює,
насамперед, право займати житло, не
бути виселеною чи позбавленою свого
житла. Це покладає на Україну в особі її
державних органів позитивні
зобов'язання "вживати розумних і
адекватних заходів для захисту прав"
(рішення у справі Powell and Ray-ner v. the U.K.
(21.02.1990). Такий загальний захист
поширюється як на власника квартири
(рішення у справі Gillow v. the U.K. (24.11.1986), так
і на наймача та членів іх сім'ї (рішення
у справі Larkos v. Cyprus (18.02.1999).

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 14 листопада 2012 року
по справі за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_6
про стягнення аліментів встановлено
лише факт перебування неповнолітнього
ОСОБА_8 на утриманні ОСОБА_13, а не
вибуття на постійне проживання до
ОСОБА_13

Вірно встановивши факти і відповідно
їм правовідносини, постановивши
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
ретельно перевірені судом апеляційної
інстанції, є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6, ОСОБА_7, на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 22 січня 2014 року відхилити, а
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :