Номер провадження: 22-ц/785/65/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 14 листопада 2013 року по справіза
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

Позивач звернулася з позовом до суду
про стягнення з відповідача
матеріальної та моральної шкоди. Свої
вимоги ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що
ОСОБА_2 завдала їй збитки шляхом
відібрання оригіналів документів на
будинок, земельну ділянку, домової
книги та державного акту на землю. 05
грудня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
Суворовського РВ м. Одеси з заявою щодо
прийняття мір правового характеру
стосовно відповідачки - ОСОБА_2 07.12.2012
року на вищевказану заяву ОСОБА_3
отримала висновок за результатами
розгляду заяви, щодо оригіналів
документів котрі втрачені вказано, що
донька ОСОБА_2 - ОСОБА_4 власноруч
віддала документи ОСОБА_3 Однак,
оскільки оригінали документів
позивачці повернуті не були, вона була
змушена повністю відновлювати їх як
втрачені. Виготовлення всіх дублікатів
та всі дії на відновлення документів
ОСОБА_3 коштували всього 4842 грн. 00 коп., в
доказ чого вона надала платіжні
доручення та квитанції.

Крім того, позивачці спричинена
моральна шкода внаслідок
неправомірних дій відповідачки, які
вона оцінила в розмірі 5000 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3
просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну
шкоду в розмірі 4842 грн. 00 коп. та
моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивачка та її
представник заявлені вимоги
підтримали та просили їх задовольнити
в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася. В жовтні 2013 року надала суду
заперечення на позов в якому вказала,
що ніяких документів вона не брала та
просила відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням суду позов був задоволений у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати і
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову у повному обсязі,
мотивуючи тим, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і
необґрунтованим, винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги та пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
вони законні та обґрунтовані.

Так, суд першої інстанції в
обґрунтування своїх висновків щодо
задоволення позову, вказав, що 05 грудня
2012 року ОСОБА_3 звернулась до
Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області з заявою про
прийняття мір правового характеру до
ОСОБА_2, котра не віддає оригінали
документів на майно. Висновком за
результатами розгляду заяви від 07
грудня 2012 року матеріали перевірки
розглянуті. В результаті перевірки
ОСОБА_2 вказала, що оригінали
документів на будинок та на землю були
повернуті ОСОБА_3 її дочкою, а саме
ОСОБА_4

ОСОБА_2 не доведено суду факт
повернення оригіналів документів на
будинок, земельну ділянку, домової
книги та державного акту на землю
власнику документів - ОСОБА_3

Оскільки вищезазначені оригінали
документів повернуті законному
власнику не були, ОСОБА_3 виготовила їх
дублікати. Виготовлення всіх
дублікатів та всі дії на відновлення
документів ОСОБА_3 коштували всього 4842
грн. 00 коп., в доказ чого вона надала
платіжні доручення та квитанції. (а.с.
27-68, 73-76).

Враховуючи докази, які були
дослідженні в судовому засіданні в їх
сукупності, суд, прийшов до висновку
про задоволення позовних вимог
позивачки в повному обсязі.

Однак, судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, вважає їх
неправильними та необґрунтованими.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи повинен винести рішення на
підставі належних та допустимих
доказів, досліджених в судовому
засіданні на підставі глави 5 ЦПК
України.

Судова колегія вважає, що суд не
з'ясував всіх обставин по справі, не
перевірив їх належними та допустимими
доказами, не усунув розбіжності, які
виникли при дослідженні наданих
позивачем доказів в обґрунтування
своїх вимог, невірно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
тобто обов'язок доказування покладений
на сторони.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними діями
майну фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 1167 в частині 1 ЦК України
визначає, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Крім цього, згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" №4 від
31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що
обов'язковому з'ясуванню підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вина останнього в її заподіянні.

Судова колегія вважає, що в матеріалах
справи відсутні жодні належні та
допустимі докази того, що саме
відповідачка ОСОБА_2 відібрала у
позивачки оригінали документів на
будинок, земельну ділянку, домову книгу
та державний акт на землю, що саме діями
відповідачки позивачці були завдані
матеріальні збитки та моральна шкода,
також недоведена сума таких збитків.

Допитана в судовому засіданні
апеляційного суду свідок ОСОБА_4
пояснила, що після погроз батька що він
випише її та її матір - ОСОБА_2, вона сама
забрала папку з документами та
відвезла до себе додому. Папку не
відкривала, які саме документи в ній
находились не дивилася. Через деякій
час, вона повернула всю папку з
документами бабусі - позивачці по
справі. Жодних претензій щодо
відсутності яких небудь документів
бабка не висувала.

Висновок суду про те, що ОСОБА_2 не
доведено суду факт повернення домової
книги власнику документів - ОСОБА_3
спростовується також заявою самої
ОСОБА_3 на ім'я начальника
Суворовського РОВД від 04.11.2012р. (а.с.15) в
які вона власноруч вказала, що ОСОБА_4
віддала їй домову книгу.

З витребуваних апеляційним судом
матеріалах перевірки Суворовским РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
від серпня 2009р. та грудня 2012р. не
вбачається встановлення компетентними
органами вини ОСОБА_2 у крадіжці чи
знешкодженні оригіналів документів
ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачка не довела факт крадіжки
документів відповідачкою та
знаходження цих документів у
відповідачки.

Крім цього, колегія суддів критично
відноситься до наданих позивачкою
квитанцій, які, на її думку,
підтверджують розмір матеріальної
шкоди, тобто її витрат по відновлення
втрачених документів, так як більшість
квитанцій не відносяться до поновлення
документів, які були втрачені в 2009р.

Так, деякі документи та квитанції
свідчать про те, що позивачка
узаконювала самовільно побудований
будинок за адресою АДРЕСА_1. (а.с.27-29, 40,
73,75), інші квитанції датовані періодом
часу з 2001 по 2005р.р. (а.с.30, 32, 35-38, 47, 51-53, 56-60,
68) що ніяк не можуть підтверджувати
витрати по поновленню документів, які
були втрачені в 2009р.

Також позивачкою надані квитанції в
яких не проставлені дати, хто за них
платив, або не зрозуміло яким чином
вони відносяться до поновлення
документів, а саме комісії та послуги
банків за перерахування коштів,
платежів від населення, за адмінштраф,
публікацію в пресі та ін.
(а.с.31,41,43-46,48-50,54-55,61-63,66-67).

Колегія суддів також звертає свою
увагу на те, що державний акт на землю
позивачці був поновлений 29.06.2010р. (а.с.9),
однак, позивачка також надає квитанції
про сплату за проведення оцінки землі
та послуг держкомзему датовані вже
після поновлення цього документа
(а.с.39,42).

На вказані вище обставини суд першої
інстанції не звернув своєї уваги, не
дослідив належним чином надані
позивачкою докази.

При таких обставинах, винесене рішення
не може вважатися законним та
обґрунтованим, так як воно ухвалене без
повних і всебічно з'ясованих обставин,
на які позивач посилався як на підставу
своїх позовних вимог, без
підтвердження їх належними та
допустимими доказами.

Розглядаючи справу, судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, не довів
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
висновки районного суду не
відповідають обставинам справи, суд
порушив та неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим є підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
по суті спору у зв'язку з недоказаністю
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п. 1-4;
ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 листопада 2013 року
скасувати.

Постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан