РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

4 квітня 2014 року

Харцизький міський суд Донецької
області у складі :

судді- Щебуняєвої Л.Л.,

при секретарі -Должиковій Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харцизьку

цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна
спільною частковою особистою
приватною власністю ,

ВСТАНОВИВ :

12 березня 2014 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися до Харцизького
міського суду Донецької області з
позовом до ОСОБА_3 про визнання майна
спільною частковою особистою
приватною власністю ,вказуючи, що
відповідач є чоловіком позивача ОСОБА_1
та батьком позивача ОСОБА_2

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 22 січня 2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ,зареєстрованого в реєстрі
№190,зареєстрованого в Харцизькому бюро
технічної інвентаризації в реєстровій
книзі №8,за реєстровим №1982,їм належить
на праві власності ,по ? частки кожній,
квартира АДРЕСА_1 .

До купівлі ними вказаної квартири вони
разом з відповідачем сумісно мешкали
та були зареєстрованими в квартирі
АДРЕСА_2, яка знаходилася у державній
власності .Однак ,в 1994 році відповідач
ОСОБА_3 виїхав з міста Харцизька на
заробітки за межі України, тривалий час
не повертався і його місце знаходження
ним було невідоме. Тому позивач ОСОБА_2
зверталася у 2001 році до суду з позовом
про визнання свого батька ОСОБА_3 таким,
що втратив право проживання в квартирі
АДРЕСА_2 .

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 6 грудня 2001 року
ОСОБА_3 був визнаний таким ,що втратив
право проживання в квартирі АДРЕСА_2,
оскільки тривалий час, без поважних
причин, в ній не мешкав.На підставі
вищевказаного рішення суду вони зняли
батька з реєстрації в квартирі,
приватизували квартиру на їх двох.

Після приватизації квартири вони лише
вдвох продовжували постійно мешкати в
квартирі, після чого продали квартиру
АДРЕСА_2 та за їх особисті грошові кошти
22 січня 2002 року купили спірну квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 з 1994 року ,а також і
після рішення суду від 6 грудня 2001 року
про визнання його втративши право на
житлове приміщення, так і не повернувся
в місто Харцизьк. Їм з травня 1995 року
невідоме місцезнаходження відповідача
,останнє місце його проживання, яке їм
відомо, це була квартира АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3, у купівлі квартири
АДРЕСА_1 ,не приймав ніякої участі
,квартира куплена за їх особисті
грошові кошти,в ній він ніколи не
мешкав.

На даний час вони вирішити продати
квартиру, однак не можуть вирішити це
питання та розпорядитися квартирою за
власним розсудом, оскільки з 13 квітня
1968 року та до теперішнього часу позивач
ОСОБА_1 знаходиться у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 та
відповідно до чинного законодавства
потрібна згода відповідача, як її
чоловіка, на відчуження квартири, хоча
він ніякого відношення до вищевказаної
квартири не має ,не купував її, не
витрачав свої кошти на її купівлю,
квартира куплена за їх особисті
грошові кошти та є їх особистою
приватною спільною частковою
власністю.

В зв'язку з чим позивачі
ОСОБА_1,ОСОБА_2 просять визнати, що
квартира АДРЕСА_1, належить саме ним на
праві спільної часткової особистої
приватної власності.

В судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1,ОСОБА_2 підтримали заявлені
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з*явився ,з місця останнього
проживання -АДРЕСА_2 він знятий з
реєстрації, місцезнаходження його
невідоме ,про місце і час розгляду
справи відповідач повідомлявся
відповідно до вимог ст.74 ч.9 ЦПК України
через оголошення у пресі .Виклик його
до суду в якості відповідача був
опублікований у газеті „Донбасс" за 29
березня 2014 року (аркуш газети 12).

Суд вважає за можливим розглянути
справу у відсутності відповідача
ОСОБА_3

Заслухавши пояснення позивачів
,допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи у їх сукупності, суд
вважає позов обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню, з наступних
підстав .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5
та відповідач ОСОБА_3 знаходяться у
шлюбі з 13 квітня 1968 року, що вбачається
з свідоцтва про одруження НОМЕР_3,
виданого 13 квітня 1968 року відділом РАГС
м.Харцизька (а.с.7),позивач ОСОБА_2 є
донькою відповідача ОСОБА_3

Згідно рішення Харцизького міського
суду Донецької області від 6 грудня 2001
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
втратившим право на житлове приміщення
вбачається (а.с.20),що ОСОБА_3 визнаний
таким, що втратив право на житлове
приміщення в квартирі АДРЕСА_2

З вищевказаного рішення суду також
вбачається, що судом встановлено, що
ОСОБА_3 не мешкає в вищевказаній
квартирі більше 5 років -з травня 1995
року ,без поважних причин, оскільки
поїхав на заробітки та не повернувся,
місцезнаходження його невідоме,
перешкод у користуванні квартирою йому
ніхто не чинив, Харцизьким міським
відділом міліції з 25 травня 1995 року
ОСОБА_3 оголошений у розшук .

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 22 січня 2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Харцизького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстр №190 (а.с.9)
вбачається,що ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 купили ,кожний ? частину,
квартири АДРЕСА_1

Право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ?
частині квартири АДРЕСА_1
зареєстровано позивачами 22 січня 2002
року в Харцизькому бюро технічної
інвентаризації в реєстровій книзі
№8,за реєстровим №1982 (а.с. 9.оборот).

Відповідно до Домової книги по
квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10-16) вбачається,
що після укладення договору
купівлі-продажу квартири в ній є
зареєстрованими з 22 січня 2002 року та
мешкають лише позивачі -ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3
зареєстрованим в квартирі не
значиться.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 в
судовому засіданні пояснила, що є
сусідкою позивачів, знає їх тривалий
час .Також знала чоловіка позивача
ОСОБА_1-ОСОБА_3,який з 70-х років
двадцятого сторіччя мешкав разом з нею
,та дочкою ОСОБА_2 в квартирі
АДРЕСА_2,яка знаходиться в їх же
під'їзді ,на першому поверху. Приблизно
у 1995 році,ОСОБА_3 поїхав на заробітки за
межі України та більше в квартиру
НОМЕР_4та до дружини, не повернувся і з
цього часу вона його більше не бачила
,місцезнаходження відповідача їй
невідомо.

Вже після того, як ОСОБА_3 не проживав
тривалий час в квартирі НОМЕР_4ОСОБА_1
та ОСОБА_2 приватизували квартиру
АДРЕСА_2 на двох, а через деякий час
продали її. У 2002 році позивачі купили
квартиру АДРЕСА_1, яка розташована в їх
же під'їзді ,на третьому поверсі, казали
що купили квартиру за свої особисті
грошові кошти. ОСОБА_3 ніколи в
придбаній квартирі не мешкав, вона
ніколи його не бачила в квартирі ,а
також в м.Харцизьку. Вважає, що
відповідач не має ніякого відношення
до спірної квартири.

Свідок ОСОБА_8 дала суду пояснення,
аналогічні, що і свідок ОСОБА_7

Стаття 328 ЦК України передбачає ,що
право власності набувається на
підставах ,що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно ,якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст..356 ч.1 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст..57 ч.1 п.3 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є : майно
,набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Таким чином встановлені судом
обставини, в їх сукупності, свідчать
про те, що квартира АДРЕСА_1 була набута
позивачами за рахунок їх особистих
грошових коштів, в тому числі особистих
коштів позивача ОСОБА_1, яка на час
купівлі квартири знаходилася у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_3, але з травня 1955
року вони не підтримували шлюбних
відносин ,разом не мешкали, не вели
спільне господарство, відповідач
ОСОБА_3 ніяким чином не приймав участі у
купівлі квартири .

В зв'язку з чим, враховуючи, що позивачі
,як співвласники спірної квартири,
позбавлені у відсутності відповідача
ОСОБА_3, який є чоловіком позивача
ОСОБА_1 та батьком позивача ОСОБА_2,
права користування та розпорядження
своїм майном, суд вважає за необхідне
усунути такі перешкоди у здійсненні
ними вищевказаних прав, визнавши ,що
квартира АДРЕСА_1, належить на праві
спільної часткової особистої
приватної власності саме ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, задовольнивши їх позовні
вимоги .

Керуючись ст..57 Сімейного кодексу
України,ст.ст.15,328,356,391 ЦК України, ст..ст.
ст..ст.10,11,60,212,213,214,215 ЦПК України ,суд,

ВИРІШИВ
:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання майна спільною частковою
особистою приватною власністю -
задовольнити.

Визнати, що квартира АДРЕСА_1, належить
на праві спільної часткової особистої
приватної власності ОСОБА_1
,ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Харцизька
Донецької області,ІПН НОМЕР_1
,ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки
м.Макіївка Донецької області, ІПН
НОМЕР_2 .

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Харцизький
міський суд Донецької області протягом
10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: