НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5719/13-ц
№ 2/183/674/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області в складі:головуючого судді
Дубовенко І.Г.

при секретареві
Гончаровій С.Є.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивачів
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, треті особи: Комунальне
підприємство «Трубник»,
Новомосковський районний відділ
Головного управління Державної
Міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
вселення та встановлення права
користування житловим приміщенням, суд
-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті
особи: Комунальне підприємство
«Трубник», Новомосковський районний
відділ Головного управління Державної
Міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4
звернулися до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, треті особи:
Комунальне підприємство «Трубник»,
Новомосковський районний відділ
Головного управління Державної
Міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
вселення та встановлення права
користування житловим приміщенням.
Який ухвалою суду від 23 жовтня 2013 року
прийнятий до спільного розгляду з
первісним.

27 лютого 2014 року за заявою ОСОБА_3 його
позов до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи:
Комунальне підприємство «Трубник»,
Новомосковський районний відділ
Головного управління Державної
Міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
залишений без розгляду.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 зазначили, що 22.06.1971 року ОСОБА_6 -
матері ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - був виданий
ордер № 479 на квартиру АДРЕСА_1. Із
зазначеного часу вони втрьох проживали
в цій квартирі. У 1991 році окрім них в цій
квартирі ще був зареєстрований син
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 Позивачі постійно
проживали в ці квартирі, поки
відповідач у 2002 році не вигнав їх з неї.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, яку ОСОБА_1
та ОСОБА_3 поховали. ОСОБА_3 залишився
проживати в цій квартирі. ОСОБА_1
зверталася до ОСОБА_3 з пропозицією
приватизувати квартиру, однак
відповідач запевнив її, що в подальшому
квартира буде належати їй та ОСОБА_4
Потім вона дізналася, що в грудні 2004
року відповідач змінив особистий
рахунок на себе. У 2005 році вона
зверталася усно до балансоутримувача
будинку з метою розділити особистий
рахунок, однак їй сказали, що необхідна
згода всіх наймачів. У 2006 році через
сварку з чоловіком вона вимушена була
прийти до цієї квартири, однак
відповідач сказав, що дві хазяйки на
кухні бути не можуть. Тому вона
вимушена була повернутися до свого
чоловіка. Останній раз ОСОБА_1 була в
квартирі за місцем своєї реєстрації 17
березня 2013 року. Не проживали позивачі
в квартирі за місцем реєстрації через
конфліктні стосунки з відповідачем,
тому вважають, що причина їх
відсутності в квартирі більше ніж
шість місяців є поважною. Враховуючи,
що в позивачів не має іншого житла,
просили суд вселити їх в зазначену
квартиру та встановити право
користування однією кімнатою в ній, а
кухню і санвузол залишити в спільному
користуванні.

Представник позивачів повністю
підтримала позовні вимоги позивачів
та, посилаючись на ті ж підстави,
просила суд задовольнити їх в повному
обсязі. Також зазначила, що вже в
березні 2014 року позивачі намагалися
вирішити спір в позасудовому порядку з
ОСОБА_3, однак останній не погодився,
вважаючи, що тільки він має право на
проживання в цій квартирі. Крім того,
зазначила, що позивачі не
відмовляються від того, щоб
компенсувати відповідачу кошти, що
були ним сплачені за комунальні
платежі.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги позивачів не визнав та
пояснив, що дійсно спірна квартира була
отримана його матір'ю на склад сім'ї -
матір, він та ОСОБА_1 Дійсно у 2002 році
між ним та чоловіком ОСОБА_1 стався
конфлікт через що, він заборонив
чоловіку ОСОБА_1 приходити в квартиру
АДРЕСА_1. Однак своїй сестрі разом з
племінником він не забороняв
приходити. Позивачі більше десяти
років не користуються цієї квартирою,
не проживають в ній не сплачують усі
належні платежі. В свою чергу він
постійно проживає в ній, це є його
житлом, сплачує усі належні платежі, не
має боргів. Платежі він сплачує і за
себе і за позивачів, які хоч і
зареєстровані однак комунальні
платежі не сплачують. У 2002 році він
дійсно змінив замки на вхідних дверях,
у позивачів ключів від квартири не має.
Перешкод щодо доступу у квартиру він
ніколи не чинив, однак він заперечує
проти їх вселення в цю квартиру. В
задоволенні позову просив відмовити.

Представники КП «Трубник» в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений судом, про причини неявки
суд не повідомив.

Представник Новомосковського РВ ГУ
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області просили
справу розглянути за відсутності
їхнього представника.

В судовому засіданні також був
допитаний в якості свідка ОСОБА_7, який
пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1 та
батьком ОСОБА_4 Зазначив, що він разом з
дружиною з 1986 року проживав в квартирі
АДРЕСА_1. У 1990 році у них народився син
ОСОБА_4 До 2002 року він разом з дружиною
та сином взимку жили в АДРЕСА_1, а в
інший час по АДРЕСА_2, бо взимку в
будинку було дуже холодно та сиро. У 2002
році ОСОБА_3 вигнав їх з квартири, після
чого вони перестали проживати в ній.
Жінка продовжувала приходити в цю
квартиру до матері та брата. Після
смерті матері сторін - жінка
продовжувала приходити до брата. В
квартирі не проживали більше через
конфлікт з ОСОБА_3

Суд, заслухавши пояснення сторін,
показання свідка, дослідивши матеріали
справи в їх сукупності, приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
позивачів підлягають задоволенню
частково, за наступних підстав, а саме:

В судовому засіданні встановлено, що 22
червня 1971 року ОСОБА_6 Новомосковською
міською Радою депутатів трудящих був
вданий ордер № 479 на право найму та
користування житловим приміщенням,
двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 на
сім'ю, що складається з трьох осіб, до
складу сім'ї увійшли ОСОБА_3 та ОСОБА_1
(а.с. 8).

В квартирі до 2002 року проживали
зазначені особи, також після 1986 року
проживав чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_7, який
не був зареєстрований за цією адресою,
а з 1990 року, з моменту народження і
позивач ОСОБА_4, який також був
зареєстрований за цією адресою. У 2002
році між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 стався
конфлікт, в результаті чого ОСОБА_1, з
сином ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_7
вимушені були покинути зазначену
квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6
ОСОБА_1 пропонувала ОСОБА_3
приватизувати квартиру та продати, на
що останній не погодився. Позивачі в
зазначеній квартирі до сьогоднішнього
дня зареєстровані, однак не проживають
та не користуються нею. Ці обставини в
судовому засіданні повністю
визнавалися сторонами у справі, а тому
відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України -
не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст.. 61 ЖК України -
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення
між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Так рішенням № 113 від 28.12.2004 року у
зв'язку зі смертю ОСОБА_6, відповідно до
вимог ст.. 103 ЖК України - змінено
особистий рахунок на ОСОБА_3 та
укладено договір найму з ним на
квартиру АДРЕСА_1, склад сім'ї три особи
(а.с. 13-14).

Згідно довідки КП «Трубник», який є
балансоутримувачем АДРЕСА_1 - в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
сторони у справі (а.с. 15).

Згідно довідок наданих комунальними
підприємствами ОСОБА_3, який проживає
по АДРЕСА_1 - станом на 01 липня 2013 року
заборгованостей по комунальних
платежах - не має (а.с. 15-16 ).

Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України -
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що сторони у справі мають
право на користування квартирою
АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72, 109 ЖК
України - при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.
Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

В судовому засіданні також
встановлено, та не заперечувалося
сторонами у справі, а тому відповідно
до вимог ст. 61 ЦПК України - не
підлягають доказуванню, що позивачі не
проживають у зазначеній квартирі у
зв'язку з тим, що між ОСОБА_3 та сім'єю
ОСОБА_1 стався конфлікт.

Згідно ст. 78 ЖК України - тимчасово
відсутній наймач зберігає права і несе
обов'язки за договором найму жилого
приміщення.

03 липня 2013 року комісією у складі
мастера КП «Трубник» в присутності
жильців кв. 36 - ОСОБА_8, кв. 41 ОСОБА_9
АДРЕСА_1 та відповідача складено акт
про не проживання в квартирі 39 цього
будинку - позивачів. Акт затверджений
начальником КП «Трубник» ОСОБА_10 (а.с.
17).

Не можуть бути прийняті до уваги
посилання відповідача на те, що він не
перешкоджає позивачам у користуванні
зазначеною квартирою, тому що, як він
сам пояснив, ключів у позивачів від
спірної квартири не має; вільного
доступу до зазначеної квартири
позивачі не мають, більше того він
заперечує проти того, щоб позивачі
вселялися до АДРЕСА_1.

Також в судовому засіданні
встановлено, що рішень про визнання
позивачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, а
також щодо їх виселення відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до переконання що позивачі мають право
проживати та користуватися як члени
сім'ї наймача, квартирою АДРЕСА_1, а тому
позовні вимоги позивачів в частині їх
вселення в зазначену квартиру -
підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивачів щодо
встановлення права користування
однією кімнатою в цій квартирі
позивачів та у спільному користуванні
кухню та санвузол, то в задоволенні
позовних вимоги в цій частині
необхідно відмовити, з огляду на
наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги. Тобто
право вибору підстав позовних вимог та
способу захисту порушеного права
належить виключно позивачеві і суд не
може самостійно змінювати підставу і
той спосіб захисту права, який позивач
обрав.

Так відповідно до вимог ст.ст. 63, 104 ЖК
України - не можуть бути самостійним
предметом договору найму: жиле
приміщення, яке хоч і є ізольованим,
проте за розміром менше від
встановленого для надання одній особі
(частина перша статті 48), частина
кімнати або кімната, зв'язана з іншою
кімнатою спільним входом, а також
підсобні приміщення ( кухня, коридор,
комора тощо). Член сім'ї наймача вправі
вимагати, за згодою інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним,
укладення з ним окремого договору
найму, якщо жилу площу, що припадає на
нього, може бути виділено у вигляді
приміщення, яке відповідає вимогам
статті 63 цього Кодексу. У разі
відмовлення членів сім'ї дати згоду
на укладення окремого договору найму,
а також у разі відмови наймодавця в
укладенні такого договору спір може
бути вирішено в судовому порядку.

Враховуючи, що позивачами не визначено
наявність або відсутність ізольованих
кімнат в спірній квартирі, їх площа ті
інші характеристики, матеріали справи
також не містять цих відомостей, більше
того позивачами вимог щодо укладення
окремого договору найму не ставилося,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог щодо
встановлення права користування
спірною квартирою необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачів
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 114,7 грн., сплачені ними при
подачі позову (а.с. 1).

В іншій частині позовних вимог
необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 3, 5-8, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, треті особи: Комунальне
підприємство «Трубник»,
Новомосковський районний відділ
Головного управління Державної
Міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
вселення та встановлення права
користування житловим приміщенням -
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 114 (сто
чотирнадцять) гривень 70 (сімдесят)
копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.Г.Дубовенко