Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 415/6077/13-ц
Провадження № 22ц/782/344/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області

у складі: головуючого Соловей Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 11 грудня 2013
року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 у зв'язку з
невиконанням ним, як позичальником,
зобов'язань за кредитним договором
№LGXRRX15431047 від 25.04.2007 р. (далі - Кредитний
договір). Посилаючись на правові
підстави своїх вимог, позивач просив
стягнути з відповідача на користь
Банку заборгованість у загальній сумі
34 144,20 грн., що складається з таких
складових:

- заборгованість за кредитом - 1 408,70 грн.,

- заборгованість за процентами за
користування кредитом - 12 012,27 грн.,

- заборгованість по комісії за
користування кредитом - 978,96 грн.,

- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 17 642,17
грн.,

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.,

- штраф (процентна складова) - 1 602,10 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено у частково: стягнено з
відповідача на користь позивача
заборгованість по кредиту в розмірі 21
503,03 грн. та судові витрати в розмірі 341,44
грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, вважаючи його незаконним,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з висновками, що не відповідають
обставинам справи, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить це
рішення скасувати та новим рішенням
відмовити позивачеві у задоволенні
позову у повному обсязі.

Апелянт в судове засідання не з'явився,
але він належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, що
підтверджується зворотним поштовим
повідомленням.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим, тобто, суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не цілком
відповідає вказаним вимогам.

Судом у справі правильно встановлено
фактичні обставини щодо укладання між
сторонами Кредитного договору, за яким
відповідач отримав від Банку строковий
кредит у розмірі 4 470 грн. з кінцевим
строком повернення 25.04.2009 р. зі сплатою
12% річних за користування кредитом.
Умовами Кредитного договору також
передбачено сплату комісії за
користування кредитом, а також
відповідальність за порушення умов
договору у виді пені та штрафів.

Задовольняючи частково позовні вимоги
Банку, суд першої інстанції керувався
приписами ст. ст. 526, 530, 611, 625 ч. 1, ст. 1054 ч.
1 Цивільного кодексу України; виходив з
доведеності того, що відповідач
належним чином своїх зобов'язань за
договором не виконав, тому у позивача
виникло право вимоги стягнення
заборгованості в судовому порядку.
Щодо позовних вимог в частині
стягнення пені суд виходив з приписів
ч. 3 ст. 551 та ст. 509 ЦК України, із засад
добросовісності, розумності і
справедливості та зменшив розмір пені
до 5 000 грн., зазначивши, що її розмір
значно перевищує розмір самої
заборгованості по кредиту.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції у
оскаржуваному рішенні щодо
встановлення фактичних обставин
укладання Кредитного договору,
невиконання відповідачем умов
Кредитного договору та щодо
правильності розрахунку розміру
заборгованості за Кредитним договором.

Апелянт, як вбачається з апеляційної
скарги, не заперечує укладення між ним
та Банком Кредитного договору, а також
отримання від Банку кредитної суми 4 470
грн. Не заперечує він також наявності
заборгованості за тілом кредиту в
розмірі 1 408 грн.

Однак апелянт не визнає збільшення
позовної давності за згодою сторін до
п'яти років, оскільки він такого
договору чи угоди не підписував, та
вважає, що 25.04.2012 р. сплинув строк
позовної давності по основному
зобов'язанню та 25.04.2010 р. - строк
позовної давності по вимогах про
стягнення пені. Апелянт при цьому
посилається на приписи с. 257, ст. 258 та ч. 2
ст. 259 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта щодо застосування річного
строку позовної давності щодо вимог по
стягненню пені, що передбачений п. 1 ч. 2
ст. 258 Цивільного кодексу України як
спеціальна позовна давність, яка не
може збільшуватись за домовленістю.

Як видно з розрахунку заборгованості
за Кредитним договором, наданого
позивачем (а. с. 4), після 31.03.2010 р. вона не
нараховувалась. Річний строк для її
стягнення сплинув 31.03.2011 р.

Отже, в цій частині у задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити у
зв'язку із пропуском строку позовної
давності.

Натомість, колегія суддів не
погоджується з іншими доводами
апелянта.

Як вбачається із заяви позичальника
ОСОБА_2 №LGXRRX15431047 від 25.04.2007 р. (а. с. 6
зворот), він ознайомився та погодився з
умовами надання споживчого кредиту,
які надані були їй у письмовій формі;
він погодився, що його заява разом із
запропонованими Банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт») (а. с.
7 - 10) складає між ним та Банком
кредитно-заставний договір. Згідно з п.
5.5 Умов терміни позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, штрафів за Кредитним
договором встановлено сторонами
тривалістю у п'ять років (а. с. 10).

Отже, доводи апелянта про сплив
трирічного строку позовної давності на
увагу не заслуговує, оскільки, як
зазначено вище,умовами Кредитного
договору позовну давність було
збільшено до п'яти років.

Посилання апеллянта на положення ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», згідно з якою
кредитодавцю заборонено вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, не можна вважати
правильним, оскільки вказані приписи
закону стосуються позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямовані на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
споживчого кредиту. Наведена правова
позиція міститься у постанові
Верховного Суду України від 20.11.2013 року
( справа 6-126цс13), прийнятій за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом (
судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах , яка за
правилом ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, якщо
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає за необхідне оскаржуване
рішення змінити, зменшивши розмір
стягненої з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованості за
Кредитним договором з суми 21 503,03 грн. до
суми 16 502,03 грн. та відмовивши Банку у
задоволенні позову в частині стягнення
пені. В іншій частині рішення
залишається без змін, оскільки судом
правильно встановлено правовідносини,
що склались між сторонами, норми
матеріального права, якими вони
врегульовані, висновки суду в цій
частині відповідають встановленим
фактичним обставинам і доводами
апелянта не спростовуються.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 11 грудня
2013 року змінити, зменшивши розмір
стягненої з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованості за кредитним договором
з суми 21 503,03 грн. до суми 16 502,03 грн., яка
складається з наступних складових:

- 1 408,70 грн. - заборгованість за кредитом;

- 12 012,27 грн. - заборгованість по
відсотках за користування кредитом;

- 978,96 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1 602,10 грн. - штраф (відсоткова складова).

У задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені Публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення,
та може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: