Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1503/14 Головуючий у
1-й інстанції Суркова В.П.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2014 року в
справі за позовом Державного
навчального закладу «Запорізьке
машинобудівне вище професійне
училище» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення з гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ДНЗ «Запорізьке
машинобудівне вище професійне
училище» звернулось до суду із позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з
гуртожитку без надання іншого жилого
приміщення.

В обґрунтування позову зазначав,
що ДНЗ «Запорізьке ЗМВПУ»
підпорядкований міністерству освіти і
науки України та є державним
професійно-технічним навчальним
закладом третього атестаційного рівня,
що здійснює підготовку робітників
високого рівня кваліфікації з
технологічно складних науковоемких
професій та спеціальностей або
робітників, діяльність яких, пов'язана
зі складною організацією праці, як
правило з числа випускників
загальноосвітних навчальних закладів.

Гуртожиток, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, є власністю держави,
перебуває на балансі позивача,
призначений для проживання учнів
навчального закладу.

Відповідачі зареєстровані та
проживають у зазначеному гуртожитку у
кімнаті НОМЕР_1, між тим не перебувають
в трудових відносинах з позивачем, не
являються його учнями і не мають
спеціального ордеру на заселення
житлової площі у гуртожитку.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив виселити їх з кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2014 року
позов задоволено. Виселено з кімнати
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 без надання
іншого жилого приміщення. Вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
зазначають, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неповно з'ясовані обставини, які мають
значення для справи, тому просять його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі вселилися у спірне
житлове всупереч встановленому
законом порядку, без спеціального
ордеру та рішення адміністрації
організації про надання житлової
площі, вони не є учнями навчального
закладу та не працюють в ньому, а тому
займають житлову площу незаконно.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено в судовому
засіданні, що гуртожиток, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, є власністю
держави в особі Міністерства освіти,
перебуває на балансі ДНЗ «Запорізьке
машинобудівне вище професійне
училище» та призначений для
проживання учнів навчального закладу.
(а.с.37, 38, 35)

За обліковою карткою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зареєстровані у гуртожитку у
кімнаті АДРЕСА_1, ОСОБА_2 з 05.10.1995 року, а
ОСОБА_3 з 07.02.2008 року (а.с.7,8) , трудових
відносин з позивачем не мають,
навчання у ДНЗ «Запорізьке
машинобудівне вище професійне
училище» вони не проходили (а.с.70)

ОСОБА_2 працювала у Вищому
професійному училищі № 27 на посаді
прибиральниці службових приміщень за
сумісництвом на 0,5 ставки з 04.01.11993 року
по 01.12.1994 року. (а.с.70)

Згідно зі статтею 127 ЖК України
для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до статей 128, 129 ЖК
України жила площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної
або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Така ж сама процедура вселення у
гуртожиток закріплена і в пунктах 9, 10
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №
208.

В своїх запереченнях проти позову
відповідачі зазначали, що кімната у
гуртожитку була надана ОСОБА_2 та її
чоловіку ОСОБА_4 приблизно у 1983-1986 році
рішення про надання кімнати приймалося
адміністрацією училища, проте на руки
воно не видавалося. Підставою для
вселення скоріш всього був ордер. У 1991
році народилася донька ОСОБА_2
Вважають, що мешкають у гуртожитку на
законних підставах. (а.с.67-69)

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом, при цьому
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доводи заперечень проте, що
підставою для вселення скоріш всього
був ордер (а.с.67), як і проте, що було
рішення адміністрації училища про
надання кімнати, яке не видавалося на
руки відповідачам не приймаються
колегією судів, оскільки рішення суду
як і доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на
реєстрацією у спірній кімнаті
гуртожитку не підтверджують наявності
спеціального ордеру та рішення
адміністрації училища про надання
кімнати, більш того відповідачі в
запереченнях стверджують, що уселилися
приблизно у 1983-1986 році , проте
зареєстрована ОСОБА_2 у гуртожитку з
05.10.1995 року, а ОСОБА_3 з 07.02.2008 року (а.с.7,8)

Доводи проте, що гуртожиток належить
міністерству освіти, отже ДНЗ
«Запорізьке машинобудівне вище
професійне училище» не є належним
позивачем не приймаються колегією
судів виходячи із наступного.
Гуртожиток, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, дійсно є власністю держави в
особі Міністерства освіти. (а.с.38), проте
за актом (а.с.37) та Статутом перебуває на
балансі у ДНЗ «Запорізьке
машинобудівне вище професійне
училище» та призначений для
проживання учнів навчального закладу.
(а.с. 35, 40,41)

Заперечення відповідачів (а.с.67-69)
та їх апеляційна скарга не містять в
собі жодного обґрунтування законності
отримання ними кімнати у гуртожитку -
навчання в училищі, або робота в ньому
так і посилання на докази, якими
спростовуються висновки суду першої
інстанції.

Оскільки ані суду першої
інстанції, ані в апеляційній скарзі
відповідачами не надано доказів на
підтвердження законності вселення та
права на проживання в ньому.

Положеннями статті 125 ЖК України
визначено перелік осіб, яких не може
бути виселено з службових жилих
приміщень без надання іншого жилого
приміщення та відповідачі до них не
відносятся.

Задовольняючи позовні вимоги
ДНЗ «Запорізьке машинобудівне вище
професійне училище» і виселяючи
відповідачів із кімнати у гуртожитку
без надання іншого жилого приміщення,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що оскільки відповідачі
у трудових відносинах з позивачем не
перебувають, доказів на підтвердження
законності вселення та права на
проживання в ньому не надали, тому вони
підлягають виселенню на підставі
статей 116,127 - 132 ЖК України.

Оскільки доводи апеляційної
скарги з посиланням на докази не
спростовують висновки суду першої
інстанції, колегія судів вважає
рішення суду відповідає матеріалам
справи, ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
та підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: