Головуючий в 1 інстанції Потапенко А.В.
Справа №374/491/13-ц
УХВАЛА

Іменем
України

27.01.2014 Ржищівський міський суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Потапенка
А.В.,

за участі: секретаря - Проценко
Ю.В.,

боржника - ОСОБА_1,

начальника ВДВС Ржищівського МУЮ
- Кармазина Р.М.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії
начальника відділу державної
виконавчої служби Ржищівського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС) - Кармазина Р.М. щодо винесення
постанов про поновлення виконавчого
провадження, заінтересована особа -
стягувач за виконавчими провадженнями
ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із скаргою на постанову
начальника ВДВС від 2 грудня 2013 року,
посилаючись на те, що 7 листопада 2013
року він звернувся до суду із заявою
про заміну вибулої сторони виконавчого
провадження правонаступником у
порядку, встановленому ч. 5 ст. 8 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон), виконавче провадження
було зупинено. Ухвалою суду від 13
листопада 2013 року йому було відмовлено
у заміні вибулої сторони виконавчого
провадження, однак 25 листопада 2013 року
на зазначену ухвалу ним було подано
апеляційну скаргу. 3 грудня 2013 року він
отримав постанову від 2 грудня 2013 року
про поновлення виконавчого
провадження. Вважаючи, що постанову
винесено незаконно і передчасно,
оскільки питання щодо заміни вибулої
сторони виконавчого провадження не
вирішено до розгляду його апеляційної
скарги у Апеляційному суді Київської
області, просив суд скасувати
постанову від 2 грудня 2013 року про
поновлення виконавчого провадження.

У судовому засіданні заявник
просив задовольнити скаргу та
скасувати постанови про поновлення
виконавчого провадження з підстав,
викладених ним у скарзі.

У судове засідання представник
стягувача не з'явився, подавши заяву
про відкладання розгляду скарги у
зв'язку із зайнятістю в іншому судовому
засіданні, однак, обговоривши у
судовому засіданні можливість
проведення судового засідання,
відповідно до ст. 386 ЦПК України суд
ухвалив проводити розгляд скарги за
відсутності представника стягувача,
оскільки його неявка не перешкоджає
розгляду скарги.

У судовому засіданні начальник
ВДВС заперечував проти задоволення
скарги, посилаючись на те, що постанови
винесені з дотриманням діючого
законодавства. Виконавче провадження
були поновленні за наслідками
перевірки законності виконавчого
провадження Головним управлінням
юстиції у Київській області.

Оглянувши матеріали справи №2-49/10,
що повернулися після перегляду
апеляційним судом до Ржищівського
міського суду 21 січня 2014 року,
матеріали виконавчого провадження,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, суд вважає, що скарга
не підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Принципом цивільного судочинства
є виконуваність рішення суду, а у ст. 14
ЦПК України визначені ознаки
обов'язковості судових рішень. Крім
того, виконання рішення суду -
є елементом справедливого
судового розгляду, передбаченого ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод. Так у рішенні у
справі "Шмалько проти України" від 20
липня 2004 року Європейський суд з прав
людини вказав, що право на виконання
судового рішення є складовою права на
судовий захист, передбаченого ст. 6
Конвенції, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як складова частина
судового розгляду.

За ст. 2 Закону примусове
виконання рішень покладається
на державну виконавчу службу;
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Згідно чч. 1, 2 ст. 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 37 Закону
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
звернення до суду із заявою про заміну
вибулої сторони правонаступником у
порядку, встановленому ч. 5 ст. 8
вказаного Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону
після усунення обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження, державний виконавець
протягом трьох днів з моменту, коли
йому стало про це відомо, зобов'язаний
своєю постановою поновити виконавче
провадження за власною ініціативою
або за заявою стягувача. Копії
постанови надсилаються сторонам у
триденний строк.

Згідно чч. 6, 7 ст. 12 Закону боржник
зобов'язаний утримуватися від вчинення
дій, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; особи, які беруть
участь у виконавчому провадженні
зобов'язані сумлінно користуватися
усіма наданими їм правами з метою
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі вчинення виконавчих дій.

Рішенням Ржищівського міського
суду Київської області від 12 листопада
2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 було
задоволено частково. Рішення суду
набрало законної сили відповідно до
вимог ст. 223 ЦПК України. На підставі
виданих судом 3 березня 2011 року
виконавчих листів №2-49, ВДВС 12 березня
2011 року було відкрито виконавче
провадження.

Вказане рішення на день розгляду
скарги не виконане, тобто протягом 2
років 10 місяців після
відкриття виконавчого провадження
замість шести місяців згідно вимог ч. 2
ст. 30 Закону.

Як вбачається з виконавчих
проваджень №25064776, №25065221, які
оглядались в судовому засіданні, у
постановах про відкриття виконавчого
провадження боржником зазначений
ОСОБА_1, стягувачем - ОСОБА_3

29 жовтня 2013 року за вх. №464
заявник подав ВДВС заяву про заміну
стягувача у виконавчому провадження,
подану до Ржищівського міського суду
Київської області з відміткою суду, що
вона прийнята судом 25 жовтня 2013 року.

Постановами начальника ВДВС від 29
жовтня 2013 року виконавчі провадження
зупинено.

Начальником УДВС Головного
управління юстиції у Київській області
винесено постанови від 18 листопада 2013
року №48 та №49, у яких визнано дії
державного виконавця такими, що
вчинені з порушенням вимог ст. ст. 8, 11, 37,
51, 75 Закону та зобов'язано начальника
ВДВС привести зведене виконавче
провадження у відповідність до вимог
Закону у зв'язку з тим, що державним
виконавцем не вжито всіх заходів
примусового виконання рішення суду;
відсутні підтвердження, що стягувач
ОСОБА_3 не є власником оспорюваної
будівлі; не винесено постанови про
відновлення виконавчого провадження.

Указані вище постанови №48 та №49
не оскаржені сторонами виконавчого
провадження,

є чинними та обов'язковими для
виконання державним виконавцем в силу
ч. 5 ст. 6 Закону.

Як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження, ухвала
Ржищівського міського суду Київської
області про повернення заяви ОСОБА_1
про заміну сторони у виконавчому
провадженні постановлена 13 листопада
2013 року. Згідно відмітки ВДВС, вказана
ухвала надана боржником до ВДВС 26
листопада 2013 року за вхідним №567/02-29
разом із копією апеляційної скарги на
зазначену ухвалу суду.

29 листопада 2013 року представник
стягувача звернувся до ВДВС із заявою
про поновлення виконавчих проваджень
та скасування постанов про їх
зупинення.

2 грудня 2013 року начальником ВДВС
було винесено постанови про поновлення
виконавчого провадження. Цього ж дня
начальником ВДВС боржнику направлено
вимогу про зобов'язання бути присутнім
за місцем виконання рішення суду.

27 грудня 2013 року начальником ВДВС
було винесено постанови про закінчення
виконавчих проваджень на підставі ч. 3
ст. 75 Закону.

Начальником УДВС Головного
управління юстиції у Київській області
постановами від 10 січня 2014
року №1 та №2 зобов'язано начальника
ВДВС скасувати постанови про
закінчення виконавчих проваджень від 27
грудня 2013 року, відновити виконавчі
провадження та вжити всіх заходів для
виконання рішення суду.

15 січня 2014 року начальником ВДВС
постановами скасовано попередні
постанови про закінчення виконавчих
проваджень та відновлено виконавчі
провадження.

Доводи заявника про
передчасність винесення начальником
ВДВС постанов про поновлення
виконавчих проваджень, оскільки на
ухвалу суду щодо повернення заяви про
заміну сторони виконавчого
провадження ним було внесено
апеляційну скаргу, та що ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 26 грудня 2013 року вказану вище
ухвалу було скасовано, не можуть бути
прийняті судом до уваги, виходячи з
такого.

Згідно ч. 8 ст. 8 ЦПК України якщо
спірні відносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Питання вирішення заяви про
заміну сторони виконавчого
провадження розглядається згідно ст. 378
ЦПК України. У разі відсутності
спеціальної норми щодо вирішення
певних питань, які виникають при
розгляді зазначених заяв мають
застосовуватися положення ЦПК України,
якими врегульовано аналогічні питання,
зокрема, щодо кола осіб, які беруть
участь у справі, їхніх прав та
обов'язків; про судові виклики та
повідомлення; про відкриття
провадження; про судовий розгляд тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК
України суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на
підставі заяви, поданої і оформленої в
порядку, встановленому цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням
наявних матеріалів, що містяться у
виконавчих провадженнях, суд дійшов до
висновку, що за відсутності
процесуального рішення суду про
прийняття до (відкриття) провадження
заяви про заміну сторони виконавчого
провадження згідно ч. 1 ст. 122
ЦПК України, яка кореспондується із п. 12
ч. 1 ст. 37 Закону, та належних
підтверджень вибуття стягувача,
виконавчі провадження станом на 2
грудня 2013 року підлягали поновленню.

Поновлюючи виконавчі
провадження, державний виконавець
виходив із того, що станом на 2 грудня
2013 року обставини, які стали підставою
для зупинення виконавчого провадження
не підтвердились.

Крім того, у прохальній частині
скарги на дії начальника ВДВС заявник
ставить єдину вимогу про скасування
оскаржуваних постанов, що не
відповідає вимогам ч. 2 ст. 387 ЦПК
України та роз'ясненням, які викладені
у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26 грудня 2003 року №14
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» щодо
необхідності посилань на те, які
порушення необхідно усунути або іншим
шляхом поновити порушені права і
свободи заявника.

На підставі викладеного, суд
вважає, що начальник ВДВС діяв в
межах своїх повноважень, відповідно до
Закону, і права чи свободи заявника не
було порушено, а тому відповідно до ч. 3
ст. 387 ЦПК України суд постановляє
ухвалу про відмову в задоволенні
скарги.

Виходячи з викладеного вище,
керуючись ст. ст. 208-210, 383-387, 294-296 ЦПК
України, суд,-

У Х В А
Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги
ОСОБА_1 на дії начальника відділу
державної виконавчої служби
Ржищівського міського управління
юстиції - Кармазина Р.М. щодо винесення
постанов про поновлення виконавчого
провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: