Справа № 137/1595/13-ц Провадження №
22-ц/772/1017/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сільченко О. В.Категорія:
2Доповідач: Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2014 р. м. Вінниця колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Матківської М.В., Сопрун В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 20 лютого 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про встановлення факту
проживання однією сім`єю, визнання
майна об`єктом спільної сумісної
власності подружжя та визнання права
власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

16.08.2013 року ОСОБА_2 звернулася у
Літинський районний суд Вінницької
області з даним позовом.

У позові ставились вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім"єю без шлюбу, визнання майна
об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя та визнання права
власності на 1/2 частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Свої
вимоги позивачка мотивувала тим, що
від лютого 1998 року до 19 жовтня 2006 року
вона проживала з ОСОБА_7 однією сім`єю у
фактичних шлюбних відносинах. 20 жовтня
2006 року шлюб між ними був
зареєстрований.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

За покійним зареєстрований житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1 Позивачка вважає
дане домогосподарство спільною
сумісною власністю так, як живучи з
покійним ОСОБА_7, вони вели спільне
господарство, проводили ремонт та
газифікацію будинку і його вартість
істотно зросла.

Відповідачі по справі, які є
спадкоємцями ОСОБА_7 діти від першого
шлюбу та мати, не визнають, що зазначене
майно є спільною сумісною власністю
подружжя, тому позивачка звернулася у
суд з вказаним позовом.

Рішенням Літинського районного суду
Вінницької області від 20 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Вирішено встановити факт, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 з лютого 1998 року по 19 жовтня 2006
року проживали однією сім`єю без
реєстрації шлюбу. У решті позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_2 оскаржила зазначене рішення
суду в апеляційному порядку,
посилаючись на те, що суд неповно
з`ясував обставини, які мають значення
для справи, а також неправильно
застосував норми матеріального права.

Просить змінити рішення суду першої
інстанції та задовольнити всі позовні
вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин на які сторони посилаються, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні даної справи, судом
зазначені вимоги закону виконані у
повному обсязі.

А саме: суд правильно встановив
обставини справи, спірні
правовідносини та застосував
необхідні норми права, якими вони
регулюються.

Так, судом першої інстанції, виходячи з
пояснень позивачки, які не були
спростовані відповідачами; довідок
Літинської селищної ради, які
містяться у цивільній справі №2/137/1/13 на
а/с 193 т.1 та а/с 84, 120 т.2; пояснень свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було
встановлено, що позивачка, починаючи з
лютого місяця 1998 року по 19 жовтня 2006
року проживала та вела спільне
господарство з ОСОБА_7, тому з цих
підстав суд встановив факт, що ОСОБА_7
та ОСОБА_2 з лютого 1998 року по 19 жовтня
2006 року проживали однією сім `єю без
реєстрації шлюбу.

Даний факт ніким не оскаржується, а
оскаржується рішення суду лише в
частині відмови у інших позовних
вимогах.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Щодо відмови у задоволенні вимог про
визнання майна об`єктом права спільної
сумісної власності подружжя та
визнання права власності на майно, то
суд дійшов правильного висновку про
відмову у задоволенні зазначених
вимог, виходячи з наступного.

Виходячи з пояснень позивачки, які не
були спростовані відповідачами;
довідок Літинської селищної ради, які
містяться у цивільній справі №2/137/1/13 на
а/с 193 т.1 та а/с 84, 120 т.2; пояснень свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16
встановлено, що позивачка, починаючи з
лютого місяця 1998 року по 19 жовтня 2006
року проживала з ОСОБА_7 та вела
спільне господарство.

20 жовтня 2006 року було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_17 і після
реєстрації шлюбу ОСОБА_17 змінила
прізвище на ОСОБА_7 (а/с8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (а/с9).

Як видно з копії технічного паспорту на
а/с10-13, житловий будинок АДРЕСА_1, на
який претендує позивачка, було
збудовано у 1966 році. Всі господарські
будівлі у цьому домогосподарстві були
збудовані станом на 1987 рік.

Таким чином, будинковолодіння придбане
покійним ОСОБА_7 задовго до спільного
проживання з позивачкою. Ці обставини
визнають сторони по справі.

Твердження позивачки, що внаслідок
вкладання спільних коштів з ОСОБА_7 у
ремонт та поліпшення будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
призвело до істотного збільшення
вартості будинковолодіння, а відтак
воно є спільною сумісною власністю
подружжя, голослівне, не
підтверджується наданими доказами.

Так, у позовній заяві на а/с3 позивачка
лише загальною фразою вказала, що в
період шлюбних відносин з ОСОБА_7, вони
відремонтували будинок, провели його
газифікацію, водопровід і витрати
здійснювали зі спільного бюджету. При
цьому не надано жодного розрахунку
істотного збільшення вартості майна ні
до позовної заяви, ні в ході розгляду
справи.

Разом з тим, як видно з акту-наряду №50
на первинний пуск газу у житлові
будинки, а саме - будинок АДРЕСА_1, даний
будинок було газифіковано ще станом на
30 березня 1998 року і замовником
газифікації був ОСОБА_7 (а/с 139 ).

З будівельного паспорта
внутрібудинкового газового обладнання
на а/с 141 видно, що проект газового
обладнання розроблявся ще у 1996 році - до
спільного проживання позивачки з
ОСОБА_7, що спростовує витрати на
газифікацію будинку зі спільного
бюджету ОСОБА_7 та ОСОБА_2

Будь-яких доказів, які б підтвердили
витрати позивачки на газифікацію
будинку у 1998 року, відсутні у
матеріалах справи.

Крім того, відповідно до Висновку
будівельно-технічної експертизи №ОС-8
від 14.07.2009 року, до якого звертається
апелянта, ринкова вартість
домоволодіння АДРЕСА_1 складає 122066 грн.
Вартість проектної документації для
проведення газу станом на 1996 рік
становить 98 грн. Вартість проведених
будівельних робіт по газифікації
житлового будинку АДРЕСА_1 станом на
квітень 1998 року становить 1231 грн. (а/с
110-129).

Щодо пояснень позивачки про проведення
ремонтних робіт будинку у
травні-червні 2006 року - проведення
водопроводу, встановлення сантехніки,
встановлення газового котла для
опалення, проведення опалення,
становить 12 467 грн. відповідно до того
ж висновку будівельно-технічної
експертизи №ОС-8 від 14.07.2009 року
(а/с110-129).

А всього ринкова вартість житлового
будинку АДРЕСА_1 після проведення
будівельних робіт збільшилась на 16901
грн., що не є істотним збільшенням
вартості зазначеного житлового
будинку АДРЕСА_1 (а/с110-129).

Посилання апелянта на те, що при
визначенні істотного збільшення
вартості будинковолодіння необхідно
відштовхуватися від інвентаризаційної
оцінки будинковолодіння, зазначеної у
технічному паспорті, помилкове,
оскільки з тієї оцінки не видно
вартості об`єкта до поліпшення і після
поліпшення; не видно станом на який час
проводилася інвентаризація.

А як видно з уже вказаного висновку
будівельно-технічної експертизи №ОС-8
від 14.07.2009 року, експертиза
призначалася для вияснення питань про
дійсну вартість житлового будинку з
господарськими спорудами та для
визначення суми, на яку збільшилась
цінність будинку після проведення
ремонтних та будівельних робіт.

Відповідно до норми ст.60 ч.1 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як видно з викладених обставин,
позивачка не довела обставин щодо
спільної сумісної власності
будинковолодіння, а отже і свого права
власності на його ? частину.

За таких обставин, рішення суду
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги його не
спростовують, тому в силу ст.308 ЦПК
України рішення необхідно залишити без
змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 20 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та з цього ж моменту може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя:
В.С. Марчук