інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/2172/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.

суддів Савченка С.І., Коцюрби О.П.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року у
справі за заявою ОСОБА_1 про
забезпечення доказів,

встановила:

У грудні 2013 року позивачка звернулася в
суд з позовом до Комунального
підприємства "Борщагівка", в якому
просила зобов'язати відповідача
припинити здійснювати нарахування
мнимого боргу за ненадані послуги з
постачання тепла та питної води по
квартирі АДРЕСА_1, починаючи з 01.12.2013
року, оскільки в її квартирі у 2002 році
встановлено лічильник на постачання
питної води і у 2004 році встановлено
індивідуальне опалення.

У заяві про забезпечення доказів від
08.01.2014 року позивачка просила
забезпечити докази шляхом обстеження
наявного індивідуального опалення та
наявності опломбованого лічильника
обліку питної води "Центр Україна" в
зазначеній квартирі за присутності
складу суду, про що повідомити осіб, які
беруть участь у справі, та забезпечити
докази шляхом обстеження джерела
постачання питної води, що
постачається населенню
багатоповерхових будинків, що
розташовані по АДРЕСА_1

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
січня 2014 року у задоволенні заяви про
забезпечення доказів відмовлено.

На вказану ухвалу позивачка подала
апеляційну скаргу, в якій просила її
скасувати та направити справу для
продовження розгляду судом першої
інстанції, посилаючись на порушення
норм процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви
про забезпечення доказів, суд свої
висновки обгрунтовував відсутністю
підстав для задоволення даної заяви.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно частин 1 та 2 ст. 133 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. До клопотання про
забезпечення доказів додається
документ про сплату судового збору.

Способами забезпечення судом
доказів є допит свідків, призначення
експертизи, витребування та (або) огляд
доказів, у тому числі за їх
місцезнаходженням. У необхідних
випадках судом можуть бути застосовані
інші способи забезпечення доказів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК
України у заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Згідно роз'яснень п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року № 5 "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду" під час попереднього
судового засідання за заявою особи, яка
бере участь у справі, суд може вирішити
питання про забезпечення доказів, якщо
для цієї особи подання потрібних
доказів є неможливим або в неї є
труднощі у поданні цих доказів. Закон
не обмежує коло доказів, які можуть
бути забезпечені судом, і здійснення
процесуальних дій щодо забезпечення
доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені всі
відомості, визначені частиною першою
статті 134 ЦПК, а в разі невідповідності
заяви цим вимогам застосовуються
наслідки, встановлені частинами першою
і другою статті 121 ЦПК. Така заява
розглядається протягом п'яти днів з дня
її надходження з повідомленням осіб,
які беруть участь у справі, однак їх
явка не є обов'язковою. Питання про
забезпечення доказів вирішується
ухвалою.

Крім передбачених частиною другою
статті 133 ЦПК способів забезпечення
(допит свідків, призначення експертизи,
витребування та (або) огляд доказів, у
тому числі за їх місцезнаходженням) суд
залежно від предмета позову може
застосувати й інші способи (одержати
пояснення сторони, які вона дає як
свідок, заборонити дії, внаслідок яких
знищуються докази, вилучити на час
розгляду справи докази тощо).

Як убачається з позовної заяви,
позивачка просила зобов'язати
відповідача припинити здійснювати
нарахування мнимого боргу за ненадані
послуги з постачання тепла та питної
води по квартирі АДРЕСА_1, починаючи з
01.12.2013 року, оскільки в її квартирі у 2002
році встановлено лічильник на
постачання питної води і у 2004 році
встановлено індивідуальне опалення.

Встановлено, що у заяві про
забезпечення доказів від 08.01.2014 року
позивачка просила забезпечити докази
шляхом обстеження наявного
індивідуального опалення та наявності
опломбованого лічильника обліку
питної води в квартирі АДРЕСА_1. Також
просила забезпечити докази шляхом
обстеження джерела постачання питної
води, що постачається населенню
багатоповерхових будинків, що
розташовані по АДРЕСА_1

Однак, позивачка не зазначила
обставини, що можуть бути підтверджені
цими доказами, та з якою метою потрібно
їх забезпечити.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення даної заяви.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, ухвала
суду постановлена з додержанням норм
процесуального права і не може бути
скасована з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 22 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і відповідно до
вимог ст. 324 ЦПК України оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді