АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/697/К/14
Доповідач Митрофанова
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Остапенко В.О.,
Савіної Г.О.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю: представника відповідача
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат" -
Некрасової Катерини Олександрівни

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
про відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з ушкодженням здоров'я,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» (далі ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про стягнення
моральної шкоди, посилаючись на те, що
працюючи протягом тривалого часу в
шкідливих умовах праці отримав
професійне захворювання, у зв'язку із
чим висновком МСЕК від 01.07.2013 року йому
було встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі 60
% безстроково та третю групу
інвалідності.

Вважає, що у зв'язку з отриманим
професійним захворюванням йому
спричинено моральну шкоду, розмір якої
він визначив у 229000 грн. і просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на
його користь 18 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком»
на користь держави судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на те, що факт заподіяння
моральних страждань не підтверджений
достовірними доказами; розмір
моральної шкоди необґрунтований;
робота у шкідливих умовах праці з
перевищенням гігієнічних нормативів
законодавчо дозволяється та наявність
шкідливих умов праці є об`єктивним
явищем, а тому в діях відповідача
відсутня протиправна поведінка а
позивач сам винен у виникненні в нього
професійного захворювання; не
враховано, що відшкодування шкоди
відноситься до обов'язку Відділення
Фонду, а не роботодавця.

Крім того не враховано, що позивач
працював в умовах впливу шкідливих
факторів всього 25 років , а на
підприємстві відповідача всього 9
років, а тому підприємство не
відповідає за шкоду, яка була заподіяна
позивачу іншими підприємствами і є
неналежним відповідачем по справі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працюючи в
умовах перевищення
граничнодопустимого рівня небезпечних
та шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу, а
саме-запиленості повітря робочої
зони-концентрація в повітрі робочої
зони аерозолів пилу з вмістом вільного
кремнію діоксину кристалічного від 10
до 70% - 5.0 мг/м3 при гранично допустимій
нормі 2,0 мг/м; рівень шуму - 91 дБА при
нормі 80 дБА; вимушені нахили корпусу 132
при нормі 100; підіймання та переміщення
вантажів до 40 кг при нормі 30 кг; робоча
поза у похилому положенні понад 30% при
нормі 25%.

Висновком МСЕК від 01.07.2013 року
позивачеві встановлено стійку втрату
професійної працездатності у розмірі
60% безстроково та третю групу
інвалідності (а.с.23).

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_4 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 30 квітня
2013 року (а.с.19-22) причиною професійного
захворювання є робота ОСОБА_4 впродовж
більш ніж 21 рік в умовах перевищення
граничнодопустимого рівня небезпечних
та шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що суд не перевірив факту
заподіяння моральної шкоди шляхом
призначення відповідної експертизи, не
вірно застосував матеріальний закон,
спростовується встановленими
обставинами, матеріалами справи та
висновками суду, оскільки обов'язкове
призначення експертизи передбачено
лише у випадках, зазначених у ст. 145 ЦПК
України.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд
першої інстанції правильно встановив
правові відносини сторін та застосував
відповідну норму матеріального права.

Посилання представника відповідача в
апеляційній скарзі на те, що позивач
добровільно працював тривалий час у
шкідливих умовах праці та саме його дії
стали причиною професійного
захворювання безпідставні та
суперечать вищевикладеному оскільки
згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 30.04.2013
року причиною професійного
захворювання є робота ОСОБА_4 впродовж
більш ніж 21 рік в умовах перевищення
граничнодопустимого рівня небезпечних
та шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу.

Спростовуються встановленими
обставинами та матеріалами справи й
доводи представника відповідача щодо
відсутності підстав для відшкодування
ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки
згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі порушення його
законних прав, що призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Доводи представника відповідача в
апеляційній скарзі про те, що судом
необґрунтований розмір моральної
шкоди спростовуються встановленими
обставинами та матеріалами справи,
оскільки судом взято до уваги
роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року з подальшими змінами «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» щодо
визначення розміру моральної шкоди
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо) та визначено розмір
моральної шкоди з урахуванням фізичних
та душевних страждань позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
численних рішень судів по іншим
цивільним справам, якими стягнено із
ПАТ "Кривбасзалізрудком" значно менші
суми відшкодування моральної шкоди по
аналогічним справам, є безпідставними,
оскільки згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню лише обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільних справах, у яких беруть участь
ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини, а питання
щодо відшкодування моральної шкоди
саме по відношенню до позивача ОСОБА_4
раніше не розглядалось.

Доводи представника відповідача про
відсутність обов'язку ПАТ
"Кривбасзалізрудком" відшкодовувати
моральну шкоду, завдану позивачу з тих
підстав, що останній є суб'єктом
страхування від нещасного випадку на
виробництві, суперечать нормам діючого
законодавства, оскільки Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає у 2008 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
постановленні рішення врахував
тяжкість фізичних і моральні страждань
позивача, їх тривалість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, тривалість
роботи позивача на ПАТ
«Кривбасзалізрудком» та на інших
підприємствах, конкретні обставини по
справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду обґрунтоване і
підтверджується матеріалами справи,
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 лютого 2014 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: