Справа № 459/323/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого-судді
Жураковського А.І.

при секретарі
Ганас К.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Тодорович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд з позовом до
відповідача про стягнення моральної
шкоди, завданої професійним
захворюванням, покликаючись на те, що з
22.08.1970 р. був прийнятий підземним
гірничим майстром з повним робочим
днем на шахту №10 «Великомостівська»
виробничого об»єднання
«Укрзахідвугілля», звідки звільнений
22.10.1979 року у зв'язку із призовом в
армію. 04.01.1982 року був прийнятий
підземним гірничим робітником
очисного вибою з повним робочим днем в
шахті. 04.03.1986 року переведений
підземним гірничим майстром з повним
робочим днем на шахті. 10.03.1986 року
переведений підземним гірничим
робітником п»ятого розряду з повним
робочим днем на шахті. 16.05.1986 року
переведений підземним гірничим
майстром з повним робочим днем на
шахті. 22.07.1987 року переведений
підземним гірничим робітником п»ятого
розряду з повним робочим днем на шахті.
19.09.1987 року переведений підземним
гірничим майстром з повним робочим
днем на шахті. 01.04.1988 року переведений
помічником начальника видобувної
дільниці підземним з повним робочим
днем на шахті. 01.06.1991 року переведений
підземним гірничим майстром з повним
робочим днем на шахті. 25.09.1995 року
переведений підземним заступником
начальника дільниці з повним робочим
днем на підземним роботах. 15.05.2001 року
переведений в.о. начальника дільниці з
повним робочим днем на підземних
роботах. 31.05.2002 року переведений
підземним заступником начальника
дільниці з повним робочим днем на
підземним роботах. 01.05.2003 року
переведений в.о. начальника дільниці з
повним робочим днем на підземних
роботах. 24.07.2003 року переведений
підземним заступником начальника
дільниці з повним робочим днем на
підземним роботах. 02.01.2004 року
переведений в.о. підземного начальника
дільниці з повним робочим днем на
підземних роботах. 17.01.2005 року
звільнений з роботи у зв'язку з
виявленою невідповідності працівника
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров»я, що перешкоджає продовженню
даної роботи.

У зв'язку із тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою. 13.04.2005 р. обласною МСЕК йому
вперше та встановлено ІІІ групу
інвалідності та 45 % втрати професійної
працездатності. Як наслідок повторного
переогляду 07.03.2006 року йому
безтерміново встановлено ІІІ групу
інвалідності та 45 % втрати професійної
працездатності.

Вважає, що йому було заподіяно моральну
шкоду, оскільки, він безтерміново на 45%
втратив працездатність внаслідок
профзахворювання, та отримав ІІІ групу
інвалідності, що значно посилює його
фізичні і моральні страждання,
відчуває постійні незручності у
повсякденному житті, змушений терпіти
фізичні болі та неодноразово
звертатись за отриманням медичної
допомоги, що призвело до зміни ритму та
порядку життя. Розмір моральної шкоди
оцінює у 20000 грн. та просить такий
стягнути з відповідача.

Позивач в судовому засіданні, заявлені
вимоги підтримав у повному обсязі,
пояснив, він знав про шкідливі умови
праці, проте змушений був працювати. На
даний час, постійно змушений проходити
лікування, що потребує значних
матеріальних затрат. Вважає, що
моральна шкода у розмірі 20000 є
достатньою для відшкодування
відповідачем його моральних страждань
та проведення лікування, а тому,
просить позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
щодо задоволення позову заперечила, в
обгрунтування повідомила, що позивач
не звертався з часу встановлення
ступеня втрати працездатності в фонд
за відшкодуванням моральної шкоди.
Звертає увагу на те, що позивачем не
подано висновку МСЕК, лікаря психіатра
чи висновку ЛКК про встановлення факту
спричинення йому моральної шкоди
внаслідок втрати працездатності. Таким
чином, у позовних вимогах просить
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що протягом
1979-2005 років позивач працював на шахті №
10 «Великомостівська», в шкідливих
умовах праці, що стверджується копією
трудової книжки виданою на ім'я ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з акту розслідування
професійного захворювання від 29.04.2004
року, професійне захворювання ОСОБА_1
виникло внаслідок роботи в умовах
впливу шкідливих факторів в очисних
забоях протягом 21 р. 1 міс.
(вугільно-породного пилу в
концентрації: середньо змінні -107 мг./м3,
шкідливі фактори мікроклімату,
обводненості гірничих виробок).

Відповідно до довідки обласної МСЕК
серії ЛВА-2 № 009087 від 13.04.2005 р.
встановлено, що позивачу вперше
призначено ІІІ групу інвалідності та 45
% втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням.

На підставі довідки МСЕК серії ЛВА-2 №
013491 від 07.03.2006 р., зазначену групу
інвалідності та 45 відсотків втрати
працездатності встановлено
безтерміново.

У зв'язку із погіршенням стану
здоров'я, внаслідок отриманого
профзахворювання, позивач
неодноразово на протязі 2005-2008 років,
звертався за медичною допомогою з
діагнозом - антракосилікоз І ст.
інтерстеціальна форма, емфізема легень
ДН ІІ, що підтверджується відповідними
витягами з історії хвороби та записами
в медичній (амбулаторній) картці.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом п'ятим частини першої
ст. 4 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього
Закону відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку, страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р.
№1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», так
і ст.9 Закону України «Про охорону
праці» (в ред. Закону від 21.11.2002р. №229-ІV),
згідно з якою відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров»я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до наведеного вище Закону
України.

Це підтверджується також роз'ясненням
Конституційного Суду України, наданим
у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у
справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч.3 ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Вказані обставини є також викладеними
у листі Вищого спеціалізованого суду №
6-931/0/4-11 від 29.07.2011р.

Згідно п.п. «є»п.1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»(в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (із змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року № 5) роз'яснив, що
моральна шкода може складатися,
зокрема, у моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного способу життя, при настанні
інших негативних наслідків.

Посилання представника відповідача на
те, що для встановлення факту наявності
моральної шкоди, позивачу слід
звернутись на обстеження у МСЕК або у
ЛКК Червоноградської міської лікарні,
судом до уваги не можуть бути прийняті,
оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ
України № 420 від 05.06.2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров»я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

В свою чергу, Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року №5) вказав, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визнає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, суд покладає обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачу
на відповідача - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням
глибини моральних страждань отриманих
позивачем внаслідок професійного
захворювання, з огляду на те, що позивач
після встановлення профзахворювання
працював, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з того, що позивач має серйозні
порушення здоров'я зі стійким розладом
функцій організму, які призводять до
обмеження життєдіяльності, втрати
нормальних життєвих зв'язків, суд
приходить до переконання, що з
відповідача в користь позивача слід
стягнути 7000 грн. моральної шкоди так як
вимоги про стягнення 20000 грн. моральної
шкоди є завищені та належним чином не
обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212, 215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
в користь ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) гривень
заподіяної моральної шкоди.

В решті вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом 10 - ти днів
з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
А. І. Жураковський