Справа № 2607/5190/12 № апеляційного
провадження: 22-ц/1867/14Головуючий у суді
першої інстанції: Зарицька
Ю.Л.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Лужецька І.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
заочне рішення Подільського районного
суду м. Києва від 1 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ майна в натурі,
усунення перешкод у здійсненні права
власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2004 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до
відповідачів про виділення в натурі
належних йому 4 / 5 частин домоволодіння
по АДРЕСА_1 та визначення порядку
користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні 12 червня
2006 року ОСОБА_6 просив поділити спірне
домоволодіння в натурі за другим
варіантом, запропонованим експертом у
висновку № 2254/2255/2256 від 27 травня 2005
року.

В листопаді 2005 року відповідач ОСОБА_4
звернулась до суду з зустрічним
позовом про визнання недійсним рішень
Шевченківського райвиконконкому
м.Києва від 27 листопада 1989 року, 26
грудня 1989 року та визнання свідоцтва
про право власності від 7 лютого 1990 року
недійсним, визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину та
визнання за нею права власності на 1 / 2
частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування.

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 26 липня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволені, йому в
користування виділена частина
домоволодіння по АДРЕСА_1, між
сторонами визначений порядок
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, а в задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від
31 жовтня 2006 року скасоване рішення
Подільського районного суду м.Києва
від26 липня 2006 року в частині виділення
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у власність
будинку А будинковолодіння по АДРЕСА_1
та виділення їм же земельної ділянки
площею 242 кв.м. за цією ж адресою та
стягнення компенсації з них на користь
ОСОБА_6 в розмірі 3724 грн. та відмови в
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
права власності на частину
будинковолодіння та постановлено нове
рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено
частково і визнано за нею право
власності на 1 / 15 частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1, в іншій
частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області від 20 грудня 2007 року
рішення Подільського районного суду
м.Києва від 20 липня 2006 року та рішення
апеляційного суду м.Києва від 31 жовтня
2006 року скасовані, справа передана на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Подільського районного суду
м.Києва від 8 травня 2008 року позовні
вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про розподіл
майна в натурі, усунення перешкод у
здійсненні права власності та позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації про визнання
свідоцтв недійсним, визнання права
власності роз'єднані з вимогами ОСОБА_4
до Шевченківської районної у м.Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними в окремі
провадження.

Ухвалою Подільського районного суду
м.Києва від 14 лютого 2012 року роз'єднані
в окремі провадження позовні вимоги
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
поділ майна в натурі, усунення перешкод
у здійсненні права власності та
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про
визнання свідоцтв недійсними, визнання
права власності.

Заочним рішенням Подільського
районного суду м.Києва від 1 серпня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені
та виділено ОСОБА_6 в натурі в будинку
«Б» домоволодіння АДРЕСА_1 приміщення:
2-1 коридор площею 8,6 кв.м.; 2-2 веранда
площею 11.3 кв.м., 2-3 кухня площею 6, 8 кв.м.;
2-4 житлова кімната площею 5,5 кв.м.; 2-5
житлова кімната площею 11,2 кв.м.; 2-6
житлова кімната площею 15,5 кв.м.; 2-7
коридор площею 3,5 кв.м.; 2-8 санвузол
площею 5,2 кв.м.; погріб; гараж «В», сарай
«Г», вбиральня «Е», 4/5 частини огорожі.

Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в
натурі в будинку «А» домоволодіння
АДРЕСА_1: 1-3 коридор площею 8,2 кв.м.; 1-4
житлова кімнату площею 4,2 кв.м.; 1-5
житлову кімнату площею 14,6 кв.м.; 1-6
житлову кімнату площею 8,0 кв.м.; 1-7
житлову кімнату площею 9,0 кв.м.;
вбиральню під літ.»Д»; 1/5 частину
огорожі.

Визначено наступний порядок
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1: виділено ОСОБА_6 у
користування земельну ділянку площею
971,29 кв.м.; ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у
користування земельну ділянку площею
242,82 кв.м.

Лінія розподілу проходить наступним
чином: з точки А, яка розташована на
межі боку АДРЕСА_1, на відстані 12,89 м. від
лівого рогу паралельно межі ділянки 13,0
м у точку Б; з точки Б паралельно стіні
будинку 9,0 м у точку В; вздовж стіни
самовільної забудови у точку Г; з точки
Г паралельно тильній стіні будинку на
відстані 1,0 м від неї - точку Д,
розташовану на правій стороні ділянки.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій
просить заочне рішення скасувати і
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема зазначає, що позивачем вимоги
про виділення в натурі в будинку «Б»
спірного будинковолодіння певних
приміщень не заявлялися.

За позивачем в БТІ ще 8 квітня 2002 року
було зареєстровано 4/ 5 частини спірного
будинковолодіння, а тому вважає в
частині позовної вимоги про виділення
в натурі 4 / 5 частин спірного
будинковолодіння на момент звернення
до суду був відсутній предмет позову.

Позивачем не заявлялися вимоги щодо
поділу спірного будинковолодіння і
від позовних вимог про зобов'язання
відповідачів не чинити йому перешкоди
у здійсненні права власності позивач
не відмовлявся.

Будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та
позивачеві не належить на праві
спільної часткової власності ( вона як
одна із спадкоємець не зареєструвала
своє право на спадщину в органах які
здійснюють державну реєстрацію
нерухомого майна, а тому у неї не
виникло право спільної часткової
власності), а тому з огляду на
положення ст.364,356, 358 ЦК України позивач
права на виділ у натурі частини
спірного будинковолодіння немає.

Крім того, з цих же підстав позивач не
має права вимагати і поділу
будинковолодіння.

Вважає, що спірне будинковолодіння має
належати всім спадкоємцям в рівних
частках в порядку спадкування після
смерті двох братів.

Щодо вимог про визначення порядку
користування земельною ділянкою, така
вимога позивачем не заявлялась, площа
земельної ділянки, щодо якої
встановлений судом порядок
користування значно більша, ніж за
рішенням виконавчого комітету
Шевченківської районної ради народних
депутатів м.Києва № 659 від 27 листопада
1989 року ( загальна площа земельної
ділянки становить 993 кв.м.)

Крім того, судом не з'ясовано, чи буде за
встановленим ним порядком
користування земельною ділянкою
збережена можливість нормального
користування будинком відповідачок і
здійснення догляду за ним, чи буде
можливість проходу з вулиці на
подвір'я, не з'ясовано також де саме на
земельній ділянці розташовані
плодово-ягідні насадження сторін
спору.

В судове засідання ОСОБА_7, ОСОБА_8 не
з»явилися, будучи повідомленими про
день та час розгляду справи. Колегія
суддів вважала за можливе розглянути
справу у їх відсутність.

ОСОБА_4 та її представник апеляційну
скаргу підтримали і просили її
задовольнити.

Представник ОСОБА_6 проти апеляційної
скарги заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з»явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

В 1953 році ОСОБА_10 була виділена
земельна ділянка площею 993 кв.м. АДРЕСА_1
під забудову житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер..
Спадкоємцями після померлого були його
сини ОСОБА_11, ОСОБА_12 та дружина ОСОБА_13
Спадкоємці фактично прийняли спадщину,
оскільки проживали разом з померлим
одному будинку, що підтверджується
відповідними довідками. Але лише один
із спадкоємців ОСОБА_11 подав до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини і отримав свідоцтво
про право на спадщину за законом в 1990
році.

На день смерті власника будинку по
АДРЕСА_1 в 1962 році, вказаний будинок не
був прийнятий в експлуатацію.

Рішенням Шевченківського райвиконкому
м.Києва від 27 листопада 1989 року АДРЕСА_1
побудований ОСОБА_10 під літерою А
прийнятий в експлуатацію, на ім.»я
померлого виданий правовстановлюючий
документ на будинок - свідоцтво про
право власності. Із вказаного рішення
також встановлено, що в 1961 році на
земельній ділянці, яка була виділена
ОСОБА_10 побудований другий будинок під
літерою Б, який належить ОСОБА_11 На
зазначений будинок також видано
свідоцтво про право власності - ОСОБА_11
Із вказаного рішення також вбачається,
що спадкоємці померлого ОСОБА_10 -
дружина та сини саме таким чином
просили узаконити побудовані будівлі.

Рішенням Шевченківського райвиконкому
м.Києва від 26 грудня 1989 року за № 719 за
ОСОБА_10 визнано право власності на 2 / 5
частини будинковолодіння, а за ОСОБА_11
визнано право власності на 3 / 5 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1, власникам
видані відповідні право установчі
документи - свідоцтва про право
власності, які відповідним чином
зареєстровані в БТІ м.Києва.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_13 - дружина
ОСОБА_10 і мати його синів.

21 квітня 1998 року ОСОБА_11 отримав
свідоцтво про право на спадщину після
померлого батька, а саме на частину
домоволодіння, яка належала ОСОБА_10 - 2/5
частин домоволодіння по АДРЕСА_1,
успадкував 1 / 5 частину зазначеного
домоволодіння. Інший син померлого
ОСОБА_12 не звертався з заявою про
прийняття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_4 не надала суду
відповідних доказів щодо
неправомірності винесених рішень
Шевченківського райвиконкому м.Києва
за 1989 рік, не надала доказів щодо
порушення її прав. Вона не є
спадкоємцем після померлого ОСОБА_10, а
його спадкоємці - сини та дружина
визнали право власності на спірне
будинковолодіння за ОСОБА_11, не
оспорювали його право власності за
свого життя.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_11 власник 4 / 5
частин домоволодіння по АДРЕСА_1 і
позивач - син померлого успадкував
після померлого батька належну йому
частину будинковолодіння. 2 лютого 2002
року отримав свідоцтво про право на
спадщину - є власником 4 / 5 частин
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Право
приватної власності ОСОБА_6 на 4 / 5
частини домоволодіння АДРЕСА_1
зареєстроване в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 8 квітня 2002 року за
реєстровим № 28272 ( т.2 а.с.178).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_12, який
фактично прийняв спадщину після
померлого батька - ОСОБА_10, постійно
проживав у будинку по АДРЕСА_1, був там
постійно зареєстрований, а тому
успадкував після померлого батька 1 / 5
частину будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Після померлого ОСОБА_12 залишилися
спадкоємці за законом - його дружина
ОСОБА_4 та дві дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
які постійно проживають та
зареєстровані у спірному
будинковолодінні, а тому фактично
прийняли спадщину. Крім того, ОСОБА_7 26
червня 2003 року звернулася до Третьої
Київської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину за
законом відповідачі не отримували,
частки між спадкоємцями ОСОБА_4, ОСОБА_7
ОСОБА_8 не визначені.

Але, з урахуванням того, що частка
ОСОБА_6 у спільному майні, яким є спірне
домоволодіння, визначена, то відсутні
підстави вважати, що не підлягають
застосуванню норми матеріального
закону що регулюють право спільної
часткової власності.

За таких обставин, та враховуючи норми
матеріального права, якими
передбачено можливість поділу в натурі
майна, що є у спільній частковій
власності, суд першої інстанції
обґрунтовано і законно, врахувавши
інтереси сторін та виходячи із
заявлених позивачем вимог, виділив
ОСОБА_6 в натурі в будинку «Б»
домоволодіння АДРЕСА_1 приміщення: 2-1
коридор площею 8,6 кв.м.; 2-2 веранда
площею 11.3 кв.м., 2-3 кухня площею 6, 8 кв.м.;
2-4 житлова кімната площею 5,5 кв.м.; 2-5
житлова кімната площею 11,2 кв.м.; 2-6
житлова кімната площею 15,5 кв.м.; 2-7
коридор площею 3,5 кв.м.; 2-8 санвузол
площею 5,2 кв.м.; погріб; гараж «В», сарай
«Г», вбиральня «Е», 4/5 частини огорожі. А
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 виділив в натурі
в будинку «А» домоволодіння АДРЕСА_1: 1-3
коридор площею 8,2 кв.м.; 1-4 житлова
кімнату площею 4,2 кв.м.; 1-5 житлову
кімнату площею 14,6 кв.м.; 1-6 житлову
кімнату площею 8,0 кв.м.; 1-7 житлову
кімнату площею 9,0 кв.м.; вбиральню під
літ.»Д»; 1/5 частину огорожі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в
частині визначення порядку
користування земельною ділянкою, суд
першої інстанції також врахував
висновок експертизи, згідно з яким в
розрахунок експерт взяв загальну площу
земельної ділянки 1214,11 кв.м., яка була
визначена шляхом теодолітної зйомки.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна з огляду на таке

Сторони у цій справі набули у власність
нерухоме майно в порядку спадкування
до 1 січня 2002 року (ОСОБА_12 помер в
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11 у ІНФОРМАЦІЯ_4).

Як убачається з матеріалів справи, в 1953
році ОСОБА_10 була виділена земельна
ділянка площею 993 кв.м.. Така площа
земельної ділянки зазначалася в
рішеннях виконкому Шевченківського
району м.Києва в 1989 році. Інших
офіційних документів, які б визначали
інший розмір земельної ділянки, на якій
розташоване спірне нерухоме майно,
немає.

Але, як убачається із відповіді
Департаменту земельних ресурсів
виконавчого комітету Київської
міської ради земельна ділянка код
91:199:037 площею 506,08 кв.м по АДРЕСА_1
обліковується за ОСОБА_4 на підставі
технічного звіту по встановленню
зовнішніх меж землекористування (т.3
а.с.16).

Згідно з витягу з бази даних Державного
земельного кадастру станом на 11 лютого
2005 року ОСОБА_4 є землекористувачем
земельної ділянки (код 91:199:37), а ОСОБА_11
значиться землекористувачем земельної
ділянки (код 91:199:38), які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Як убачається із
плану розташування ділянок 37,38 в
кварталі 91:199 , виготовленого КП
«Київський інститут земельних
відносин», площа земельної ділянки 37
складає 506,08 кв.м., площа земельної
ділянки 38 - 708,04 кв.м. Межі цих ділянок
винесені на місцевості. (т.3 а.с.59-60).

Будинок під літерою «А», приміщення
якого в порядку поділу майна виділені
відповідачам розташований на ділянці
площею 506,08 кв.м., будинок під літерою
«Б» розташований на земельній ділянці
площею 708,04 кв.м.

Будь-яких документів на право
користування земельною ділянкою немає.

А тому, колегія суддів вважає, що
правові підстави для задоволення вимог
ОСОБА_6 про визначення порядку
користування земельною ділянкою,
виходячи із загальної площі 1214,11 кв.м.
відсутні.

За таких обставин. рішення суду першої
інстанції в частині визначення порядку
користування земельною ділянкою
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного
суду м. Києва від 1 серпня 2013 в частині
визначення порядку користування
земельною ділянкою скасувати та в цій
частині ухвалити нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: