УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 26 березня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євтушенко О.І.,Іваненко Ю.Г., Журавель
В.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний
нотаріус Біляївського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_9, про визнання договорів
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки недійсними, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_10 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
09 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у
якому просив визнати недійсними
укладені між ним та ОСОБА_7 договори:
договір купівлі-продажу, посвідчений 13
липня 2005 року приватним нотаріусом
Біляївського районного нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_9 у
реєстрі за № 3127, згідно з яким він
продав ОСОБА_7 земельну ділянку площею
0,1315 га (ріллі - 0,1195 га, під
господарськими будівлями і дворами -
0,0120 га) кадастровий номер :02:003:0247,
розташовану по АДРЕСА_1, та
договір купівлі-продажу, посвідчений 13
липня 2005 року приватним нотаріусом
Біляївського районного нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_9 у
реєстрі за № 3125, згідно з яким він
продав ОСОБА_7 житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
договори купівлі-продажу є фіктивними,
ОСОБА_7 грошові кошти йому не
передавала, що підтверджується
розпискою, тому просив визнати
договори недійсними.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 27
грудня 2012 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус
Біляївського районного нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_9, про
визнання договорів купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
недійсними задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 09 квітня 2013 року
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 27 грудня
2012 року скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7
- ОСОБА_10, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути частково
задоволена.

Задовольняючи позов у повному обсязі,
суд першої інстанції керувався тим, що
укладені між сторонами договори
купівлі-продажу від 13 липня 2005
року не містять ознак правочину,
оскільки дії сторін не були спрямовані
на припинення права власності на
земельну ділянку та житловий будинок у
позивача, та на набуття права власності
на земельну ділянку та житловий
будинок відповідачем, тому договори
мають бути визнані недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції керувався тим,
що підстав для визнання договорів
фіктивними немає, під час укладення
спірних договорів купівлі-продажу
сторони підтвердили, що укладення
договорів відповідає їх внутрішній
волі, умови є зрозумілими і
відповідають реальній домовленості
сторін.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що 13 липня 2005 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1315 га (ріллі - 0,1195 га, під
господарськими будівлями і дворами -
0,0120 га) кадастровий номер :02:003:0247
по АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Біляївського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_9 за реєстровим № 3127. У п. 3
договору зазначено, що кошти за продаж
земельної ділянки отримані продавцем
від покупця під час оформлення
договору. У п. 10 договору зазначено, що
зобов'язання за вказаним договором
виконані, ніяких інших зобов'язань ніж
ті, що вказані в цьому договорі, сторони
не мають (а.с. 8).

13 липня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку по АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Біляївського районного нотаріального
округу Одеської області ОСОБА_9 за
реєстровим № 3125. У п. 7 договору
зазначено, що 16 627 грн отримані
продавцем від покупця під час
оформлення договору (а.с. 10).

ОСОБА_7 зобов'язалась у строк до 13 липня
2008 року передати ОСОБА_6 на виконання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки -18 759 грн, на виконання договору
купівлі-продажу житлового будинку - 16 627
грн, про що написала розписку від 13
липня 2005 року (а.с. 7).

Доказів того, що надана розписка про
зобов'язання покупця ОСОБА_7 здійснити
розрахунок за придбані об'єкти
нерухомого майна, була укладена не під
час посвідчення договорів, матеріали
цивільної справи не містять.

Висновки суду апеляційної інстанції
про те, що на момент укладення
договорів грошового розрахунку між
сторонами здійснено не було, належними
доказами не підтверджено, разом з тим,
вказану обставину визнано самими
сторонами.

ОСОБА_8 стороною вказаних договорів не
був, доказів на підтвердження того, що
кошти було передано продавцю, до суду
не надав.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п.
24 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

На вказані вимоги апеляційний суд
уваги не звернув, не встановив, що
сторони не вчинили будь-яких дій щодо
виконання правочину: позивач не
передав фактично житловий будинок та
земельну ділянку покупцю ОСОБА_7 та
належних доказів, що остання вчинила
будь-які дії не надано.

Крім того, суд не врахував вимоги ч. 3 ст.
640 ЦК України, згідно з якою договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не врахував,
що додатковим рішенням Біляївського
районного суду Одеської області від 16
січня 2013 року доповнено резолютивну
частину рішення Біляївського
районного суду Одеської області від 27
грудня 2012 року про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу від 13 липня
2005 року, згідно з якими ОСОБА_6 продав
ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1315 га
та житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.
236−?237).

Зазначене додаткове рішення в
апеляційному порядку не переглядалося,
а скасування рішення суду та відмова у
позові, створила правову колізію у
вигляді існування двох судових рішень
про задоволення позову про визнання
договорів недійсними, що зазначено у
додатковому рішенні суду першої
інстанції, яке є чинним і не скасоване
та відмову у цих позовних вимогах у
рішенні суду апеляційної інстанції.

Оскільки судом апеляційної інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, на стадії
касаційного розгляду вказані помилки
виправити неможливо, рішення суду
апеляційної інстанції має бути
скасовано з передачею справи на
розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 340, 343, 344,
345, 347 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 -
ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 09 квітня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: О.І. Євтушенко
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік