АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1018/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 49 Фролова О.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. РІШЕННЯ
07 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренко В. В.
суддівГончар Н. І. , Вишня Н. В. при
секретаріБражнюк О.В. за участю:
позивача ОСОБА_6
представника позивача ОСОБА_7
відповідача ОСОБА_8
представника відповідача ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_8 на рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
10 жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа:
опікунська рада Тальнівської районної
державної адміністрації, відділ
реєстрації актів цивільного стану
Тальнівського районного управління
юстиції, управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі,
управління соціального захисту
населення Тальнівської районної
державної адміністрації, про
встановлення факту батьківства, -
в с т а н о в и л а :
У квітні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що вона
підтримувала близькі стосунки з
ОСОБА_11, і коли зрозуміла, що вагітна, то
вони почали проживати однією сім'єю без
укладення шлюбу, тобто з жовтня 2002 року
по лютий 2003 року. В цей час вони вели
спільне господарство, ОСОБА_11 визнавав
себе батьком дитини, про що було
зроблено відмітку в картці до
пологового патронату Мошурівської
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила дочку
ОСОБА_12, під час реєстрації її
народження батьком дитини вона
записала свого колишнього чоловіка
ОСОБА_13, так як з ОСОБА_11 в шлюбі вона не
перебувала і на час реєстрації
народження дочки відносини між нею та
останнім погіршились і вони почали
ОСОБА_13, дізнавшись про те, що він
записаний батьком дитини позивачки,
звернувся до суду із позовом про
оспорювання батьківства, який рішенням
Тальнівського районного суду від 24
липня 2003 року був задоволений та
ОСОБА_13 було виключено з акту запису
про народження ОСОБА_12
Після цього ОСОБА_6 вирішила отримати
нове свідоцтво про народження дитини,
змінивши прізвище дитини на ОСОБА_6 та
вказавши ім'я і по батькові батька
Через кілька років позивачка з ОСОБА_11
знову намагалась створити сім'ю,
проживала без укладення шлюбу з травня
по серпень 2007 року, але знову спільне
життя не склалось. Незважаючи на це,
ОСОБА_11 підтримував стосунки з сім'єю
та своєю дочкою ОСОБА_12, постійно
надавав матеріальну допомогу, фактично
дочка перебувала на його утриманні.
ОСОБА_11 відвідував батьківські збори в
школі дочки, в розмовах з друзями,
знайомими та односельцями називав
ОСОБА_12 дочкою. Родичі ОСОБА_11 також
визнавали дочку позивачки та
підтримували з нею родинні відносини
після смерті її батька.
Позивачка зазначала, що встановлення
факту батьківства їй необхідно для
оформлення допомоги по втраті
Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 10 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_15 було задоволено та
встановлено факт батьківства ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 11.12.2011 року
відносно ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 05 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції було скасоване, а
провадження у справі закрите.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 05 грудня 2013 року було
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, не
погоджуючись з рішенням місцевого
суду, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 з
підстав неповного з'ясування судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Судом встановлено, що позивачка
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_13, який було розірвано 05.02.2003 року
(а.с. 17).

14.03.2003 року позивачка народила дочку
ОСОБА_12, батьком якої в свідоцтві про
народження було вказано її колишнього
чоловіка ОСОБА_13

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 24 липня 2003 року
ОСОБА_13 було виключено з актового
запису про народження, у зв'язку з тим,
що він не є батьком дочки позивачки (а.с.
7).

У повторно виданому свідоцтві про
народження дитини, виданому 06.09.2003 року,
батьком ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначено
ОСОБА_17 (а.с. 18). Згідно пояснень
позивачки ім'я та по батькові батька
дитини вона вказала довільно.

Позивачка вказує, що батьком її
неповнолітньої дочки є ОСОБА_11, з яким
вони проживали без реєстрації шлюбу та
вели з ним спільне господарство з
жовтня 2002 року по лютий 2003 року, та з
травня по серпень 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер, після його
смерті відкрилась спадщина на частину
житлового будинку та земельної
присадибної ділянки у с. Мошурів
Тальнівського району Черкаської
області (а.с. 29).

ОСОБА_6 просить встановити факт
батьківства ОСОБА_11 відносно її дочки
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлення
даного факту позивачці необхідно для
оформлення допомоги по втраті
годувальника.

При розгляді даної справи суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що оскільки неповнолітня ОСОБА_12
народилась до 1 січня 2004 року,
застосуванню підлягають норми КпШС, що
відповідає роз'ясненням викладеним у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 53 КпШС УРСР
при встановленні батьківства суд бере
до уваги спільне проживання та ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем до народження дитини,
або спільне виховання чи утримання
ними дитини, або докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
відповідачем батьківства.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня
1998 року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України», яка була діючою на час дії
КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС
підставою для встановлення
батьківства (факту батьківства) може
бути не сам по собі факт біологічного
походження дитини, а фактичні дані, які
підтверджують спільне проживання
матері й особи, яку та вважає батьком
дитини, ведення ними спільного
господарства до народження останньої,
або спільне її виховання чи утримання,
або ж докази, що достовірно
підтверджують визнання особою
батьківства.

Спільне проживання та ведення
спільного господарства в зазначених
випадках може підтверджуватися
наявністю обставин, характерних для
сімейних відносин (проживання в одному
жилому приміщенні, спільне харчування,
спільний бюджет, взаємне піклування,
придбання майна для спільного
користування тощо).

Припинення цих відносин до народження
дитини може бути підставою для відмови
в позові лише у випадках, коли це
сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце,
коли вона проживає з матір'ю та особою,
яку остання вважає (або яка вважає себе)
батьком дитини, або коли ця особа
спілкується з дитиною, проявляє
батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід
розуміти як перебування її на повному
утриманні матері й особи, яку остання
вважає (або яка вважає себе) батьком
дитини, так і, як правило, систематичне
надання цією особою допомоги в
утриманні дитини незалежно від розміру
допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть
бути листи, заяви, анкети, інші
документи, а також показання свідків,
пояснення самих сторін, які достовірно
підтверджують визнання відповідачем
батьківства. Батьківство може бути
визнано як у період вагітності матері
(наприклад, висловлення бажання мати
дитину, піклування про матір
майбутньої дитини тощо), так і після
народження дитини.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_6 та встановлення факту
батьківства померлого ОСОБА_11 відносно
неповнолітньої ОСОБА_12 на підставі
пояснень свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_15, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, які повідомили, що померлий
ОСОБА_11 визнавав неповнолітню ОСОБА_12
своєю дочкою, а позивачка з померлим
певний час проживали разом як одна
сім'я, вели спільне господарство.

Однак, вказані свідки не повідомили
суду, який період позивачка та ОСОБА_11
проживали разом, за якою адресою.

Свідки ОСОБА_24, ОСОБА_25 вказували на те,
що померлий ОСОБА_11 не вважав дочку
позивачки ОСОБА_12 своєю дочкою та не
проживав з позивачкою однією сім'єю.

Інші докази, крім пояснень свідків, які
суперечать один одному, в матеріалах
справи відсутні.

Крім того, колегія суддів враховує той
факт, що на час смерті ОСОБА_11 дочці
позивачки виповнилось 8 років, однак до
цього часу ні ОСОБА_6, ні померлий
ОСОБА_11 не виявили бажання встановити
батьківство останнього відносно
неповнолітньої ОСОБА_12

Сумніви також викликає той факт, що
після виключення з актового запису про
народження неповнолітньої ОСОБА_12
відомостей про батька ОСОБА_13
позивачка при повторному отриманні
свідоцтва про народження дитини не
вказала батьком дочки померлого
ОСОБА_11, який з її слів визнавав себе
батьком даної дитини.

При поданні позовної заяви, а також при
розгляді справи в суді першої
інстанції позивачка наголошувала, що
встановлення факту батьківства їй
необхідно для оформлення допомоги по
втраті годувальника. В касаційній
скарзі позивачка, заперечуючи про
закриття провадження у справі
апеляційним судом з підстав розгляду
справи в порядку окремого провадження,
зазначила, що у відповідності до вимог
ст.235 ЦПК України, у разі наявності
спору між сторонами, такий спір
потрібно вирішувати в порядку
позовного провадження та вказала про
наявність спадщини після смерті особи,
яку позивач вважає батьком дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачкою не
надано відповідних доказів, які б
підтверджували її спільне проживання з
ОСОБА_11, ведення ними спільного
господарства, а також доказів, що
достовірно підтверджують визнання
ОСОБА_11 батьком неповнолітньої дочки
позивачки.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції при вирішенні справи неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, при недоведеності обставин,
що мають значення для справи, тому
колегія суддів апеляційну скаргу
ОСОБА_8 задовольняє, рішення суду
першої інстанції - скасовує та ухвалює
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з позивачки слід стягнути на
користь відповідача понесені ним
судові витрати за надання правової
допомоги в розмірі 2000 грн., який не
перевищує встановлений законом
граничний розмір витрат за надання
правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія судової
палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 -
задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 10 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: опікунська рада
Тальнівської районної державної
адміністрації, відділ реєстрації актів
цивільного стану Тальнівського
районного управління юстиції,
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі, управління
соціального захисту населення
Тальнівської районної державної
адміністрації, про встановлення факту
батьківства - скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_8, третя особа: опікунська рада
Тальнівської районної державної
адміністрації, відділ реєстрації актів
цивільного стану Тальнівського
районного управління юстиції,
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі, управління
соціального захисту населення
Тальнівської районної державної
адміністрації, про встановлення факту
батьківства - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
понесені ним витрати за надання
правової допомоги в сумі 2000 гривень.

Рішення набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :