АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/1362/2014
Головуючий у І інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 05 листопада 2013 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада-2» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від простроченої
суми,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 05
листопада 2013 року позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада-2» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від простроченої суми
- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 2» суму боргу за
житлово-комунальні послуги з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від простроченої суми
- 13 802 грн. 77 коп. та 229 грн. 40 коп. -
судового збору, а всього - 14 032
(чотирнадцять тисяч тридцять дві) грн. 17
(сімнадцять) коп.

Ухвалою Дарницького районного суду
м. Києва від 05 грудня 2013 року заява
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 05 листопада 2013 року - залишена
без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представники
відповідача підтримали апеляційну
скаргу.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечила.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
заочного рішення суду та матеріали
справи в межах апеляційного
оскарження, дійшла наступного
висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це
було встановлено судом, сторони
перебувають у
договірних/зобов»язальних
правовідносинах згідно договору від
18 червня 2004 року про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території (а.с.7-9),
чинного законодавства, що регулює дані
правовідносини.

Позивач посилається на те, що
відповідачка ОСОБА_1 є зареєстрованим
власником квартири АДРЕСА_1, отримує
житлово-комунальні послуги, при цьому
не виконувала зобов»язання по їх
оплаті, чим спричинила позивачу, який є
балансоутримувачем даного будинку,
матеріальні збитки у вигляді
недоотримання у повному обсязі плати,
загальна сума заборгованості якої
станом на 01 січня 2011 року становить 9 648
грн. 27 коп. Крім того, позивач вважає, що
у разі несвоєчасного та не у повному
обсязі сплати коштів на його рахунок,
має право стягнути ці кошти з боржника
з урахуванням індексу інфляції та 3%
річних за весь час заборгованості, а
саме: загальна заборгованість складає -
9 648 грн. 27 коп., інфляційні витрати - 3 389
грн. 41 коп., 3% річних - 765 грн. 09 коп., а
всього - 13 802 грн. 77 коп. (а.с. 5-6, 7-9,10, 20).

Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» і положення підзаконних актів
у сфері житлово-комунальних послуг
покладають на користувачів житла
(власників) обов»язок щомісяця вносити
плату за житлово-комунальні послуги
(теплопостачання, газ, водопостачання,
каналізація тощо) та витрати на
утримання будинку (житла) та
прибудинкової території пропорційно
до займаної площі.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», споживач
зобов»язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до п.7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 572 від
08.10.1992 року, власник та наймач квартири
зобов»язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки,
визначені законом або договором.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться, крім квартирної плати, за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Згідно статті 526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Задовольняючи позов в частині
стягнення суми боргу за надані
комунальні послуги, суд першої
інстанції виходив з того, що за період
проживання відповідача у вказаній
квартирі позивачем надавались
комунальні послуги, які ним
споживались, проте не оплачувались ним
згідно умов договору та чинного
законодавства. Відповідач щомісяця
отримувала від позивача рахунки на
оплату квартирної плати та комунальні
послуги із зазначенням суми боргу,
однак платежі здійснювалися не
регулярно і не в повному обсязі, що
призвело до утворення заборгованості
станом на 01 січня 2011 року в сумі 9 648
грн. 27 коп. (а.с.5-6), інфляційних витрат в
сумі 3 389 грн. 41 коп. та 3% річних - 765 грн. 09
коп. .

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивачем
надавались відповідачу комунальні
послуги відповідно договору від 18
червня 2004 року по грудень 2010 року
включно.

Позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення заборгованості за період
з 2006 року по грудень 2010 року 04 липня
2013 року, що вбачається з позовної
заяви.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, а відповідно до
ст.257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

В суді апеляційної інстанції
встановлено з пояснень представника
позивача та представників
відповідача, що надання
житлово-комунальних послуг позивачем
ТОВ «Рада-2» по обслуговуванню будинку
по АДРЕСА_1, закінчилось в грудні 2010
року. Цей факт підтверджується також
розрахунком заборгованості, наданим
позивачем до матеріалів справи (а.с.5-6).

Тобто, як встановлено судом
апеляційної інстанції з наданих
доказів та не оспорюється сторонами,
останній платіж за комунальні послуги
здійснено відповідачем позивачу ТОВ
«Рада-2» в грудні 2010 року.

Враховуючи, що позивач ТОВ «Рада-2»
звернувся до суду з позовом 04.07.2013
року, а надання житлово- комунальних
послуг відповідачу позивачем
припинено в грудні 2010 року, виходячи з
приписів статті 257 ЦПК України в межах
позовної давності вимоги позивача
мають бути враховані за період з липня
2010 року .

Судом апеляційної інстанції
перевірено розрахунок заборгованості
на який посилається позивач з
урахуванням актів та рахунків
відповідача на оплату
житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з наданих розрахунків та
доказів відповідач сплачувала кошти
відповідно до рахунків на оплату,
наданих ТОВ «Рада-2», показників
лічильників та актів про перерахунки ,
підписаних сторонами (наявні в
матеріалах справи).

З цих підстав, висновок суду першої
інстанції що нерегулярна оплата
відповідачем житлово-комунальних
послуг призвела до переривання
перебігу позовної давності, є невірним.

Дослідивши надані відповідачем
докази, а саме рахунки ТОВ «Рада-2» на
оплату житлово-комунальних послуг по
квартирі відповідача та платіжні
доручення банку про сплату до кожного
рахунку, за період з червня 2010 року по
грудень 2010 року включно, вбачається
сплата відповідачем в повному обсязі
платежів за житлово - комунальні
послуги відповідно до зазначених в
платіжних рахунках сум.

Представником позивача докази надані
відповідачем не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, положення
ст.ст. 256,257, ч.4 ст.267 ЦК України колегія
суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ
«Рада-2» не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову з підстав,
передбачених статтею 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 05 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий : (підпис) Судді:
(підписи) копія вірна

Суддя :
Рубан С.М. Секретар: