№ 233/8570/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Янюк
Ю. Б.

при секретарі
Кордонській Л.А.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Костянтинівка справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2013 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 звернулись в суд з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю. Вони
обґрунтовували свої вимоги тим, що їм
на праві спільної сумісної власності
належить квартира АДРЕСА_1. Будучи
власниками вказаної квартири, вони
обмежені у своєму праві, тому що в домі
зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який
є колишнім чоловіком їхньої дочки,
ОСОБА_4 Відповідач у квартирі не
проживає з січня 2012 року, його
особистих речей у квартирі немає і по
теперішній час не знявся з реєстрації.
Він права власності на вказане житло чи
права користування ним не має і у
зв'язку з наведеними обставинами вони
змушені нести додаткові витрати по
утриманню квартири. В добровільному
порядку відповідач знятись з
реєстрації не бажає, у зв'язку з чим
вони просять визнати ОСОБА_3 особою, що
втратила право користування
зазначеним жилим приміщенням.

В судовому засіданні
позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні
вимоги, посилаючись на ті ж обставини,
що й у позовній заяві, а позивач ОСОБА_2
подав заяву, в якій позовні вимоги
підтримав та просив розглянути справу
за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 на
повторний виклик в судове засідання не
явився, хоча належним чином був
повідомлений про розгляд справи судом
і від якого не надійшло повідомлення
про причини неявки. У зв'язку з
наведеним суд вважає за можливе
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, враховуючи
те, що позивач не заперечує проти
такого вирішення справи.

Заслухавши позивача ОСОБА_1,
дослідивши докази у справі, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що
позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-10), в якій
зареєстрований відповідач ОСОБА_3
(а.с.17), який є колишнім чоловіком дочки
позивачів, - ОСОБА_4, шлюб між якими
розірваний 26 червня 2013 року (а.с.12).

Суд вважає встановленим, що
відповідач ОСОБА_3 в цій квартирі не
мешкає без поважних причин з січня 2012
року про що свідчать встановлені у
рішенні суду від 26 червня 2013 року
обставини, покази свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_4, не бере участі у сплаті
платежів по утриманню квартири, де він
зареєстрований, що порушує право
власності позивачів на вказану
квартиру. У свою чергу, відповідач
ОСОБА_3 права власності на вказану
квартиру чи права користування нею не
має.

Відповідно до ст.41
Конституції України, ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97 року
відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97
року «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст.383 ЦК
України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК з
урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Частиною 2 статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

З огляду на те, що відповідач
ОСОБА_3 відсутній у вказаному житлі без
поважних причин понад один рік,
перешкод у користуванні житлом для
нього не мається, і він не
скористувався своїм правом у
встановлених законом межах
повернутись до спірного житлового
приміщення, порушене право власності
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає
захисту, і необхідно усунути перешкоди
в здійсненні цього права, визнавши
відповідача ОСОБА_3 такою особою, що
втратила право користування
зазначеним жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст.212-215,224-226 ЦПК
України, ст.ст.383,386,391,405 ЦК України,
ст.ст.150,156 ЖК України, -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою особою,
що втратила право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення суду може бути
переглянуто Костянтинівським
міськрайонним судом за письмовою
заявою відповідача, яку може бути ним
подано протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Костянтинівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя