інстанції: Черняк В.В. Провадження №
22-ц/773/325/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача - Бакая
А.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Діамантбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 жовтня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л
А :

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 07 жовтня 2013 року позов в
даній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ
«Діамантбанк» заборгованість за
кредитним договором від 31.03.2008 року в
розмірі 320 363,22 грн. та судовий збір в
сумі 3 203,63 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу. Покликаючись на незаконність
рішення, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати заочне рішення та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
31.03.2008 року між Акціонерним банком
«Діамант» (на даний час - ПАТ
«Діамантбанк») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 08-03-31-0002_166/R17,
згідно з умовами якого позичальнику
надано кредит в сумі 150 000 грн. зі
сплатою 26 % річних та комісії 0,6
відсотка щомісячно за користування
кредитом, терміном його погашення до
30.03.2011 року (а.с. 5).

Також між сторонами укладено додаткову
угоду № 1 від 10 березня 2009 року,
додаткову угоду № 2 від 22 квітня 2009 року
та додаткову угоду № 3 від 24 листопада
2009 року.

Пунктами 2.7, 2.8, 2.9, 2.10 кредитного
договору встановлено, що позичальник
зобов'язався у валюті кредиту
повернути кредит, сплачувати відсотки
за користування ним, а також комісію
рівними платежами та повернути
позивачу фактично отримані кошти не
пізніше терміну повернення кредиту,
тобто 30.03.2011 року.

В п. 7.4. кредитного договору зазначено,
що договір діє до повного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором.

Однак, в порушення умов укладеного з
банком кредитного договору,
позичальник ОСОБА_3 своїх зобов'язань
належним чином не виконував та з жовтня
2009 року припинив здійснювати проплату
коштів по погашенню кредиту. Станом на
18.07.2013 року заборгованість за кредитом
склала 92 809,21 грн., прострочена
заборгованість по сплаті відсотків - 91
662,22 грн., прострочена комісія - 2 700 грн.,
пеня - 76 028,86 грн., штраф - 57 162,93 грн., а
всього - 320 363,22 грн. Кредитна
заборгованість ОСОБА_3 підтверджується
довідкою банку (а.с. 4) та розрахунком
заборгованості, наданим суду
апеляційної інстанції.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Отже, суд першої інстанції на підставі
досліджених в судовому засіданні
доказів та відповідно до вимог закону,
який регулює кредитні правовідносини,
дійшов правильного висновку про
наявність підстав вимагати від
позичальника виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
відсотків та пені, нарахованої
відповідно до умов договору.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, відповідач покликався на те,
що судом не застосовано позовну
давність за його заявою, та у зв'язку з
пропуском трьохрічного строку
звернення до суду за захистом прав,
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Однак, колегія суддів не погоджується з
доводами апелянта.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору
від 31.03.2008 року позичальник взяв на себе
зобов'язання повернути кредит до 30
березня 2011 року.

Оскільки сторонами визначено строк
виконання зобов'язання за кредитним
договором 30.03.2011 року, тому зі спливом
цього строку починається трьохрічний
строк позовної давності.

Позивач звернувся з позовом 22.07.2013 року,
тобто в межах трьохрічного строку
позовної давності, а тому у суду не було
правових підстав відмовити в позові
із-за пропуску строку позовної
давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що
трьохрічний строк позовної давності у
даній справі слід обчислювати з 15.10.2009
року з моменту невиконання вимоги
банку щодо дострокового погашення
кредиту колегія суддів вважає
помилковими.

Як вбачається з матеріалів справи, що
07.10.2009 року банк заявив до ОСОБА_3 вимогу
щодо дострокового погашення
заборгованості, встановив строк
виконання вимоги - 14.10.2009 року.

Однак в дальнійшому, як свідчать
матеріали справи, банк відмовився від
своєї вимоги щодо дострокового
погашення заборгованості. Сторони
після закінченя 15.10.2009 року строку
вимоги - 24 листопада 2009 року уклали
додаткову угоду, у якій виклали п. 1.1. в
наступній редакції, а сааме: що
кредитодавець надає позичальнику
кредит у сумі 150 000 грн. з терміном його
повернення до 30.03.2011 року, а позичальник
передає в заставу транспортні засоби
та об'єкти нерухомого майна.

Зміст додаткової угоди, також
звернення ПАТ «Діамантбанк» з заявою
до суду про залишення позову про
дострокове погашення кредиту в повному
обсязі без розгляду свідчить про те, що
сторони врегулювали між собою спір
щодо дострокового погашення
заборгованості та умовами додаткової
угоди визначили строк виконання
зобов'язання до 30.03.2011 року.

Відповідач був повідомлений про час та
місце розгляду справи, про що свідчить
повідомлення про вручення судової
повістки, яка отримана за адресою,
зазначеною відповідачем в заяві від
16.09.2013 року: с. Лаврів, вул.Ранкова,10 -
26.09.2013 року (а.с. 32).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 07 жовтня 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: