Справа №473/3480/13-ц 28.03.2014 28.03.2014 28.03.2014
Провадження № 22ц/784/456/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Мурлигіної О.Я.,

суддів: Царюк Л.М.,
Лівінського І.В.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 18 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення від права
на спадкування, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення осіб від права спадкування,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний
брат ОСОБА_7 Після його смерті
відкрилась спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1 та
земельної ділянки, що складається з
чотирьох ділянок, загальною площею 5,4354
га.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті брата є вона та два сина
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які звернулися до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, а після його
смерті спадкоємцями є його дочка
ОСОБА_4 та дружина - ОСОБА_6

Проте, відповідачі не піклувалися та не
утримували померлого, хоча внаслідок
тяжкої хвороби він опинився у
безпорадному стані та потребував
постійного догляду. Всім необхідним
його забезпечувала вона, постійно
проживала з ним, купувала необхідні
ліки, а тому, на її думку, відповідачів
необхідно усунути від права на
спадщину.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 15 грудня
2012 року встановлено факт родинних
відносин між нею та померлим її братом
ОСОБА_7, а також визнано за нею право на
спадкування разом із спадкоємцями
першої черги.

10 червня 2013 року вона звернулась до
нотаріальної контори з метою
оформлення спадщини після смерті свого
брата ОСОБА_7, однак їй було відмовлено
в зв'язку з тим, що неможливо визначити
право на спадщину та неможливо
встановити коло спадкоємців за
законом.

Ухвалою суду від 27 вересня 2013 року за
клопотанням позивача до участі в
справі в якості співвідповідача була
залучена дружина померлого - ОСОБА_6

Посилаючись на викладене, з
урахуванням уточнень до позову,
ОСОБА_2 просила усунути ОСОБА_4 і ОСОБА_6
від права на спадкування за законом
після смерті ОСОБА_7 та визнати за нею
право власності на зазначене спадкове
майно.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 18 грудня 2013 року в
задоволені позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
просила скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_7 (а.с. 12).

Після його смерті відкрилась спадщина,
яка складається з житлового будинку
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею
5,4354 га, що надана для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, в
межах території Олександрівської
селищної ради Вознесенського району
Миколаївської області (а.с. 58- 72).

Як встановлено рішенням
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 18 лютого 2008
року спадкоємцями померлої першої
черги за законом були його діти ОСОБА_5,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 36).

27 березня 2003 року на випадок своєї
смерті спадкодавець залишив заповіт,
яким заповів усе належне йому майно
своєму синові - ОСОБА_8, заповіт
посвідчений секретарем
Олександрівської селищної ради Корой
О.В. та зареєстрований в реєстрі № 199
(а.с. 34).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер й свідоцтва
про право на спадщину після смерті
батька не отримав.

Спадкоємцями після його смерті є його
донька ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_6, які
прийняли спадщину за законом на
спадкове майно, що було зареєстроване
за ОСОБА_8 (а.с. 65-66).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 померла в м. Одеса.

ОСОБА_4, як спадкоємиця померлого
ОСОБА_8, 21 лютого 2007 року отримала
дублікат заповіту ОСОБА_7, виданий їй
секретарем виконкому Олександрівської
селищної ради Мірошник Р.Л. Відповідний
запис внесено в книгу реєстрації
нотаріальних дій під № 65 за 2007 рік.

На дублікаті заповіту було зроблено
напис, що цей дублікат заповіту виданий
замість втраченого, а примірник
заповіту зберігається у справах
Олександрівської селищної ради.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 19 травня
2010 року визнано недійсною нотаріальну
дію, вчинену секретарем
Олександрівської селищної ради
Вознесенського району Миколаївської
області 21 лютого 2007 року, реєстровий
номер 65 щодо видачі ОСОБА_4 дублікату
заповіту, замість втраченого
примірника заповіту, складеного ОСОБА_7
27 березня 2003 року (а.с. 19-23).

Цим рішенням суду встановлено, що текст
дублікату заповіту не відповідає
тексту його примірника, а тому дублікат
заповіту виданий посадовою особою з
порушенням вимог закону та
встановленого порядку щодо його
видачі. В цьому ж рішення зазначено, що
згідно довідки селищного голови та
пояснень представника селищної ради
встановлено, що під час проведення
інвентаризації архіву селищної ради 28
серпня 2008 року виявлено відсутність
перших примірників нотаріальних дій за
2003 рік, в тому числі примірника
заповіту ОСОБА_7

Рішенням колегії суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 5 грудня 2012
року за ОСОБА_2, як рідною сестрою
померлого ОСОБА_7, визнано право на
спадкування майна разом із його
спадкоємцями першої черги. Цим же
рішенням апеляційної інстанції
залишено без змін рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 24 вересня 2012
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про встановленні
факту проживання на час відкриття
спадщини разом із спадкодавцем для
оформлення своїх спадкових прав у
нотаріуса (а.с. 15-17).

Після смерті ОСОБА_7 у встановлені
законом строки з заявою про прийняття
спадщини звернулись - сини померлого
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 На підставі їх заяв у
другій Вознесенській державній
нотаріальній конторі заведена
спадкова справа № 356/06 від 13 вересня
2006 року.

ОСОБА_2 також в січня 2013 року
звернулась до цієї нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті свого брата,
однак їй було відмовлено в оформлені
спадкових прав, оскільки неможливо
визначити право на спадкування за
законом та коло спадкоємців за законом,
а також зазначено, що ОСОБА_2
пропустила строк для подачі заяви про
прийняття спадщини, встановлений ст. 1270
ЦК України.

На підставі цього роз'яснення, як
встановлено з матеріалів цивільної
справи № 473/1690/13-ц, ОСОБА_2 22 квітня 2013
року звернулася до Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області з позовом до тих самих
відповідачів про визначення
додаткового строку, достатнього для
подання заяви про прийняття спадщини.
За результатами розгляду цієї позовної
заяви 4 червня 2013 року суд визнав не
поважними причини пропуску строку
звернення ОСОБА_2 з заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори, а тому ухвалив рішення про
відмову в задоволенні її позовних
вимог. Це рішення не було оскаржено та
набрало законної сили.

Суд першої інстанції, розглянувши спір
в межах заявлених позовних вимог, повно
та всебічно дослідив обставини справи,
належно оцінив надані сторонами докази
й дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивачки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунута
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухиляється від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
усунута від права на спадкування за
законом, може лише особа, яка має право
на спадкування на підставі закону
після смерті спадкодавця, який
перебуває в безпорадному стані та
потребує допомоги саме спадкоємця.

Як встановлено судом після смерті
ОСОБА_7 спадщину прийняли його сини
ОСОБА_5 та ОСОБА_13, звернувшись у
встановлений законом строк після
відкриття спадщини з відповідними
заявами до нотаріальної контори.

Отже, з огляду на наведені норми ч. 5 ст.
1224 ЦК України вимога щодо усунення від
права на спадкування після смерті
ОСОБА_7 може бути пред'явлена тільки до
спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_13

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_14, до яких
пред'явлені вимоги щодо усунення їх
від спадкування після смерті ОСОБА_7 не
є спадкоємцями після смерті
останнього. Вони мають право на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8, як дочка та дружина останнього,
а тому суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правового підгрунття для таких
позовних вимог до цих відповідачів.

Крім того, визнання права власності на
спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
справ у нотаріальному порядку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину,
його вимоги про визнання права
власності на спадкове майно не
підлягають задоволенню судом.

Так, за загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1
ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК
України).

Тобто право на спадщину належить
спадкоємцеві з моменту її відкриття й
закон зобов'язує спадкоємця, який
постійно не проживав із спадкодавцем, у
шестимісячний строк подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272
ЦК України можуть бути застосовані,
якщо: у спадкоємця були перешкоди для
подання такої заяви та ці обставини
визнані судом поважними.

Така правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року по цивільній справі №
6-85цс13, що була переглянута з підстав
неоднакового застосування касаційною
інстанцією одних і тих самих норм
матеріального права.

Як встановлено, позивачка неодноразово
зверталася до нотаріальної контори за
оформленням своїх спадкових прав,
проте їй з різних причин було
відмовлено, зокрема 11 квітня 2011 року
позивачка звернулася до суду, де
просила встановити факт родинних
відносин між нею та померлим, факт
проживання на час відкриття спадщини
разом із спадкодавцем, так як вона
зареєстрована за іншою адресою і з
заявою до нотаріуса при прийняття
спадщини у передбачений законом строк
не звернулася, а також просила змінити
черговість одержання права на
спадкування. Рішенням першої
інстанції від 24 вересня 2012 року
позивачки було відмовлено в її
позовних вимогах, а рішенням
апеляційної інстанції ці вимоги були
задоволені частково, зокрема
встановлено факт родинних відносин та
визнано за позивачкою право на
спадкування майна разом із
спадкоємцями першої черги.

В січні 2013 року ОСОБА_2 знову
звернулася до нотаріальної контори за
оформленням своїх спадкових прав,
проте їй було відмовлено з декількох
підстав, в тому числі й з підстав
пропуску строку для подачі нею заяви
про прийняття спадщини, встановлених
ст. 1270 ЦК України.

4 червня 2013 року за позовом ОСОБА_2
про визначення додаткового строку,
достатнього для подання заяви про
прийняття спадщини, суд визнав не
поважними причини пропуску такого
строку та відмовив в задоволенні цих
позовних вимог.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, ОСОБА_2 у визначений
шестимісячний строк не звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, судовим рішенням
визнано, що у неї не було перешкод для
подання такої заяви, а відтак позивачка
на теперішній час не прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_7

За такого, суд першої інстанції
підставно відмовив ОСОБА_2 в позовних
вимогах про визнання права власності
на спадкове майно.

Доводи позивачки, що право на
спадкування майна разом із
спадкоємцями першої черги визнано
судом тільки в грудні 2012 року та 4
березня 2013 року нотаріус прийняв заяву
про прийняття спадщини не можуть бути
взяті до уваги, оскільки відповідно до
наведених вимог закону визнання права
на спадкування за законом не звільняє
особу, за якою визнано таке право,
звертатися до нотаріальної контори у
визначений законом шестимісячний
строк з часу відкриття спадщини.
Виключенням з цього правила є випадки,
коли особа не бажає прийняти спадщину
або постійно проживає із спадкодавцем.
Крім того, положення ч. 3 ст. 1272 ЦК
України передбачають визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Судовими рішеннями позивачці було
відмовлено у визнанні факту
постійного проживання зі спадкоємцем
та визначенні додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на викладене, колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги висновків
районного суду не спростовують, а тому
не вбачає підстав, визначених ст. 309 ЦПК
України, для скасування правильного по
суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Вознесенського районного суду
Миколаївської області від 18 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: