Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1471/14
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 21 січня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа Орган опіки та піклування в особі
Відділу по Комунарському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради. про
позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа
Орган опіки та піклування в особі
Відділу по Комунарському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради. про
позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначав, що
від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 вона
має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

23.07.2010 р. шлюб з відповідачем розірвано
за рішенням суду. З березня 2010 р.
відповідач проживає окремо, створив
іншу сім'ю та жодного з покладених
законом на батьків обов'язків по
відношенню до неповнолітньої дитини не
виконує, не бере участі у вихованні
сина. Матеріальну допомогу на
утримання дитини надає лише після
стягнення з нього аліментів за
рішенням суду, а також лише після
звернення до правоохоронних органів.

Відповідач не піклується про фізичний
і духовний розвиток сина, коли син
хворіє, не надає допомогу у лікуванні
дитини, ні матеріальної, ні фізичної (не
приймає участі у знаходженні
необхідних лікарів та лікарських
препаратів, не відвідує лікарні, не
бере участі у заходах, які радять
лікарі для поліпшення стану здоров'я
дитини, не цікавиться взагалі її
самопочуттям, тощо); не відвідує сина на
дні народження, не дарує жодного
подарунку, не відвідує сина ні вдома, ні
в школі, відвідував школу лише два рази
на протязі 2010-2011 навчальних років. Дуже
рідкі зустрічі відповідача із сином у
2010-2011 роках наносили сину лише
психологічні травми, син після
поодиноких побачень повертався
подавленим, постійно повторював, що
батька бачити не хоче.

Допитаний у судовому засіданні по
цивільній справі за позовом
відповідача ОСОБА_3 до неї про усунення
перешкод побачень з малолітньою
дитиною, що розглядалася у
Комунарському районному суді м.
Запоріжжя, син ОСОБА_4 підтвердив
небажання взагалі спілкуватися з
батьком. Всі питання щодо виховання та
лікування сина вирішуються нею
самостійно, без участі та підтримки з
боку відповідача. Дитина практично
знаходиться на повному її утриманні та
її батьків.

Вважає, що відповідач самоусунувся від
виконання батьківських обов'язків щодо
виховання сина та його дії у подальшому
будуть істотно суперечити інтересам
дитини, що завдасть істотної
психологічної шкоди останньому.

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд позбавити батьківських
прав відповідача відносно
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 21 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що суд неправильно встановив
обставини, які мають значення для
справи, рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.164 Сімейного
кодексу України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину
з пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров "я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявляли щодо неї батьківського
піклування; 2) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться з дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування 6) засудження за
вчинення умисного злочину щодо дитини.

За роз'ясненнями п. п. 15, 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є
батьками неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.07.2010р. шлюб між сторонами
розірвано та дитина проживає з матір'ю.

За висновком районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Комунарському району, як органу
опіки та піклування, від 24.10.2013 року,
відповідач сплачує аліменти на
утримання дитини, неодноразово
звертався до органу опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Комунарському району щодо усунення
перешкод у спілкуванні з його сином
ОСОБА_4, які чинила ОСОБА_2 У 2012 року
батько звертався з позовом до суду про
усунення перешкод у побаченні із
малолітньою дитиною. Комісії з питань
захисту прав дитини та в інтересах
неповнолітньої дитини, орган опіки та
піклування вважає недоцільним
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
відносно його неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

26.10.2011 року розпорядженням голови
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Комунарському району №
544 за заявою ОСОБА_3 було встановлено
порядок побачення з малолітнім сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 щосуботи з 8-00
години до 19-00 години, або в будь-який
інший час за домовленістю між батьками.

Відповідач ОСОБА_3 у квітні 2012
року звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод побачень
із малолітньою дитиною. Під час
розгляду у суді справи за
вищезазначеним позовом відповідача
ОСОБА_3, у судовому засіданні був
допитаний неповнолітній син ОСОБА_4,
який заявив, що зустрічатися з батьком
не бажає.

Із пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, -
ОСОБА_3 з моменту залишення колишньої
сім'ї на протязі 2010-2011 року зустрічався
із сином, піклувався про стан його
здоров'я, займався вихованням
останнього, але у подальшому через
заборону з боку матері дитини, ці
зустрічі припинилися і на теперішній
час на телефонні дзвінки батька,
дитина категорично відмовляється
зустрічатися з останнім.

За довідкою УСБУ України в
Запорізькій області від 05.07.2012 року,
ОСОБА_4, 1999 р.н.. знаходиться на
диспансерному обліку у поліклініці ВМС
ВМУ СБ України в Управлінні СБУ в
Запорізькій області з 2004 року по час
надання довідки, щорічно проходив
поглиблений медичний догляд до 2011 року,
звертався за медичною допомогою в
поліклініку по листопад 2011 року, у 2008-2009
року отримував санаторно-курортне
лікування.

За рішенням суду з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання дитини у розмірі 1/5 части з
його заробітку на утримання
неповнолітнього сина.

Суд дійшов висновку що відповідач,
був вимушений у інтересах дитини, з
метою усунення спричинення психічної
травми останній, залишити свої позовні
вимоги про усунення перешкод побачень
з малолітньою дитиною без розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд надав об'єктивну оцінку матеріалам
справи та визначив, що позивачем не
надано переконливих доказів ухилення
відповідача від виконання
батьківських обов'язків, колегія судів
погоджується із висновком суду проте,
що матеріали справи не містить в собі
необхідності застосування крайнього
заходу впливу у вигляді позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 відносно
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначає, що її вимоги були
підтверджені письмовою заявою ОСОБА_7
(а.с.32), довідками школи, НВК № 103
(а.с.34,31,84), актом обстеження
житлово-побутових умов (а.с.29),
характеристикою (а.с.85) та ухвалою
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 14.11. 2013 року (а.с. ,
копіями чеків та квитанцій, долучених
до позову , показаннями свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_12 не приймаються колегією
судів, оскільки ОСОБА_2 перелічує
надані нею докази при цьому

не зазначає навіть які саме обставини
вони підтверджують, та перелічені
докази не спростовують висновків суду
про відсутність необхідності
застосування крайнього заходу впливу у
вигляді позбавлення батьківських прав
ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Копія письмової заяви ОСОБА_7
(а.с.32) відповідно до вимог ст. 50 59, 63 ЦПК
України не є допустимими доказом,
оскільки пояснення свідка може
враховуватися судом після його
приведення до присяги та допиту у
судовому засіданні.

Акт обстеження житлово-побутових
умов (а.с.29), характеристика (а.с.85)
ухвала Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 14.11. 2013 року , копія
чеків та квитанцій

не мають жодного підтвердження
ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Суд надав оцінку показанням
свідків матір позивача ОСОБА_10, сестра
ОСОБА_11, та чоловіка сестри ОСОБА_9 які
пояснили у суді , що відповідач створив
іншу сім'ю, матеріальну допомогу надає
за рішенням суду, не піклується про
фізичний і духовний стан розвитку сина,
не відвідує сина та їх показання не
спростовують висновків суду проте, що
спілкуванню з дитиною перешкоджає
ОСОБА_2, спілкування батька з сином не
відбувається також через небажання
дитини бачитися, отже з метою усунення
негативного психічного впливу, та
апеляційна скарга не містить
спростування такої оцінки доказів
суду отже у спілкуванні з батьком
існують об'єктивні перешкоди.

.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, син ОСОБА_4 не бажає зустрічатися з
батьком не є підставою для задоволення
позову.

Клопотань про витребування
доказів, допиту дитини, відповідно до
п.6 ст. 295 та ч. 2 ст. 303 ЦПК України, при
подачі апеляційній скарзі не
заявлялося, отже само по собі відмова
судом першої інстанції у задоволенні
клопотання про допит дитини не може
бути підставою для задоволення позову.

Отже в судовому засіданні було
встановлено, що відповідач працює,
виключно позитивно характеризується
за місцем проживання, та за місцем
роботи, надає матеріальну допомогу,
сплачуючи аліменти на утримання сина.

Доводи апеляційної скарги проте, що
позитивні характеристики на батька
викликають сумніви в їх належності є
суб'єктивною оцінкою позивача, як
заінтересованої особи у справі.

Ксерокопія надрукованих,
письмових пояснень свідка, на який
посилається позивач відповідно до
вимог ст.ст. 27 ч.2, 59, 64 ЦПК України, без
попередження їх про кримінальну
відповідальність, приведення до
присяги, являються недопустимими
доказами і не приймаються апеляційним
судом до уваги.

Отже висновок суду про
відсутність підстав для позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 відповідає
матеріалам справи та наданими
сторонами доказів.

За таких обставин, судова
колегія дійшла висновку, що рішення
суду про відмову у задоволені позову є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення про задоволенню позову колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 315, 317
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 21 січня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: