Номер провадження № 22-ц/785/320/14
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Журавльова О.Г., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором позики за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 06 грудня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором позики від
03.09.2009 року.

Позивачка посилалася на те, що 03
вересня 2009 року між нею та ОСОБА_4 було
укладено договір позики, згідно якого
відповідач ОСОБА_4 взяв у борг у
позивачки 27500 грн. строком до 30 вересня
2009 року, про що була складена та
підписана письмова розписка.

Свої зобов»язання відповідач не
виконав, тому позивачка просила
стягнути з нього борг у сумі 38243 грн.48
коп., який складається із суми
основного боргу в розмірі 27500 грн.,
процентів у розмірі 4686 грн., суми
індексу інфляції в розмірі 4448 грн.,
трьох процентів річних у розмірі 1609
грн.

Відповідач у судове засідання не
з»явився.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 06 грудня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
в повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 суму боргу в
загальному розмірі 38243 грн.48 коп. та
вирішив питання судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 28 травня 2013 року відмовлено
в задоволенні заяви ОСОБА_4 про
перегляд заочного рішення суду від 06
грудня 2012 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
заочне рішення суду скасувати, тому що
воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року зупинено
провадження по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за позикою до розгляду
Малиновським районним судом м. Одеси
цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання договору позики
недійсним.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 05 березня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
договору позики недійсним залишено без
розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 19 березня 2014 року
відновлено провадження по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
суми боргу.

В суді апеляційної інстанції справа
розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у відсутності відповідача,
який був повідомлений про час та місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За договором позики одна сторона
/позикодавець/ передає у власність
другій стороні /позичальникові/
грошові кошти або речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів /суму позики/ або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками /
ст. 1046 ЦК України/.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей / ч. 2 ст. 1047
ЦК України/.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 03.09.2009 року
ОСОБА_4 складено та підписано розписку
про те, що він зобов»язався повернути
ОСОБА_3 суму в розмірі 27500 грн., взяту в
борг. Оригінал розписки знаходиться у
позивачки.

Встановлене свідчить про
відповідність договору позики,
укладеного між сторонами, вимогам ст.
ст. 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов"язаний
повернути позикодавцеві позику /
грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем/ у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов"язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України, а саме: суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Належних та допустимих доказів
виконання зобов"язань за договором
позики, як того вимагає закон: ст. ст. 57-60
ЦПК України, відповідачем не надано.

При встановлених обставинах районний
суд прийшов до правильного висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивачки суми боргу за позикою з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від простроченої
суми.

Посилання апеляційної скарги на те, що
відповідач за розпискою не брав гроші у
позивачки, а зазначена в борговій
розписці сума являється неоплаченою
орендною платою за суборенду
приміщення згідно з усною взаємною
домовленістю не знайшли свого
підтвердження та не спростовують
наявність між сторонами зобов"язань за
договором позики та обов"язку
позичальника повернути позику, як того
вимагає ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Існує
письмова розписка, факт написання якої
відповідачем не оспорюється, яка є
належним доказом укладення договору
позики у відповідності до ст. 1046 ЦК
України. Оскільки договір позики
укладено у письмовій формі,
заперечення його безгрошовості шляхом
показань свідків не допускаються, за
винятком випадків кримінально караних
дій.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов відповідно до вимог
ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачкою
представлена розписка позичальника,
яка посвідчує передання йому
позикодавцем грошової суми у розмірі
27500 грн.

Сама по собі розписка не є договором
позики, а є лише доказом, що підтверджує
його укладення. Тому не може бути
визнано недійсним договір позики у
формі розписки / справа 6-33971 св 12 Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ/.

Доводи апеляційної скарги про те, що
боргова розписка написана та підписана
відповідачем під впливом насильства,
безпідставні, являються тільки
припущеннями апелянта та не
підтверджені письмовими, належними та
допустимими доказами, тому до уваги не
приймаються. Розписка складена
відповідачем у вересні 2009 року, а про
складення її під впливом насильства
було ним заявлено у травні 2013 року,
тобто вже після оспорюваного рішення
суду. Судових рішень, та рішень
правоохоронних органів про
встановлення фактів написання
відповідачем розписки про отримання
суми позики під впливом насильства не
має.

Інших доводів, які в свідчили про
незаконність рішення суду, апеляційна
скарга не містить.

Справа розглянута судом відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які знаходяться в
матеріалах справи, належність та
допустимість яких перевірена судом та
їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 06 грудня 2011
року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
К.П. Мартинова

Судді
О.В. Оверіна

О.Г.
Журавльов