Ухвала

іменем україни

26 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І, Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 24 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 05 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором про надання споживчого
кредиту в сумі 9 450 грн укладеного 05
квітня 2006 року, унаслідок чого
утворилася кредитна заборгованість в
розмірі 73 137грн 82 коп., яку й просило
стягнути з відповідача.

Заочним рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 24 травня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 05 листопада 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ПриватБанк»
просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати і передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак, зазначеним вимогам закону
рішення судів не відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем пропущено
встановлений законом строк позовної
давності на звернення до суду із
указаним позовом.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна.

Судом установлено, що 05 квітня 2006 року
ОСОБА_4 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк»
заяву позичальника, яка разом з
пам'яткою клієнта, Умовами про надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) та правилами
про надання банківських послуг,
тарифами складає договір про надання
споживчого кредиту, за яким йому надано
у кредит 9 450 грн на термін до 04
квітня 2008 року зі сплатою 24 % річних. За
умовами договору позичальник
зобов'язався сплачувати
заборгованість за кредитним договором
щомісяця.

Умови договору відповідачем належним
чином не виконувалися, унаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 31
січня 2013 року склала 73 137 грн 82 коп.

Зі змісту договору про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, убачається, що позичальник
ознайомлений з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які були
надані йому у письмовій формі.

Отже, окремо підписувати Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам не
є необхідним.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору у відповідача
утворилась заборгованість у розмірі 7
204 грн 60 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
що встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони споживчого кредиту
(правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року №6-126цс13, яка в силу
ст. 360-7 є обов'язковою для судів.

Разом з тим при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, якою
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Заява про застосування наслідків
пропуску позивачем строків позовної
давності ОСОБА_4 подана не була,
оскільки розгляд справи було проведено
у заочному порядку у відсутності
відповідача.

Таким чином, висновок судів про відмову
у задоволенні позову у зв'язку із
застосуванням позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі щодо вимог про повернення
споживчого кредиту та без з'ясування
причин пропущення позовної давності є
передчасним.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, згідно ч.
2 ст. 338 ЦПК України, ухвалені по справі
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 24 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 05 листопада 2013 року
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.П. Гончар

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко