Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/636/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2014
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левко
Т.Ю.,

при секретарі - Роман К.С.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду м. Виноградів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про визнання права власності на
спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що згідно
ухвали від 27.10.1955 року народного суду
І-ї дільниці Виноградівського району
Закарпатської області за дідом
чоловіка позивачки ОСОБА_4 та бабкою її
чоловіка - ОСОБА_5 визнано право
власності на будинковолодіння по
АДРЕСА_1 в рівних долях, яке за ними було
зареєстровано згідно існуючого на той
час порядку(довідка Виноградівського
РБТІ та копія ухвали суду додаються).

ОСОБА_4(дід чоловіка позивачки) помер
ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його бабка - ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповітного
розпорядження ними за життя залишено
не було, отже після їх смерті
відкрилась спадщина за законом на
будинок з надвірними спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1.

В порядку, визначеному ст..549 ЦК України
1963 року, який діяв на той час, спадщину
після їх смерті прийняла їх донька -
ОСОБА_9 - мати чоловіка позивачки,
оскільки від самого народження
проживала у вказаному будинку разом з
батьками, після укладення шлюбу з
батьком її чоловіка - ОСОБА_8 з 1961 року
продовжила там проживати вже разом із
своєю сім»єю, і, після смерті батьків
фактично вступила в управління та
володіння спадковим
будинковолодінням, однак не будучи
обізнаною щодо порядку спадкування
нерухомого майна до державного
нотаріуса за життя не звернулась і свої
права на вказане будинковолодіння не
узаконила.

Батьки чоловіка позивачки ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 померли ІНФОРМАЦІЯ_4 і після їх
смерті відкрилась спадщина на згаданий
вище будинок з надвірними спорудами,
який знаходиться в АДРЕСА_1 Спадкоємцем
за законом першої черги до їх майна був
чоловік позивачки - ОСОБА_10, з яким вони
ще після укладення шлюбу, з 1989 року вже
проживали у вказаному будинку.

ОСОБА_10 після смерті батьків спадщину в
порядку ст..549 ЦК України(1963 року)
прийняв, оскільки до їх смерті постійно
проживав у вказаному будинку,
організував та здійснив похорон
батьків і вони разом з позивачкою та їх
дітьми продовжили проживати у
вказаному будинку, тобто ОСОБА_10
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном, що
залишилось після смерті його матері.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 також помер і на
набутий ним в порядку спадкування
будинок АДРЕСА_1 відкрилась спадщина.
Заповітного розпорядження чоловіком
на випадок своєї смерті залишено не
було.

Спадкоємцями за законом першої черги, у
відповідності до ст.1261 ЦК України, до
майна померлого є позивачка - дружина
померлого - та двоє їх синів - ОСОБА_3 та
ОСОБА_2. Відповідачі по справі, не
вчинили жодної дії, яка б свідчила про
їх намір набути згадане спадкове
нерухоме майно у власність. В той же
час, відповідачами і до нотконтори
протягом шестимісячного строку, в
порядку ст.1269 ЦК України не було подано
заяв про відмову від спадкового майна.

Оскільки на час відкриття спадщини
позивачка постійно проживала разом із
спадкодавцем - чоловіком ОСОБА_10, і по
сьогоднішній день продовжує проживати
в будинку в АДРЕСА_1, здійснює догляд за
ним, сплачує комунальні платежі, в тому
числі і податок за землю, на якій
знаходиться даний об'єкт нерухомості,
то у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК
України, вважається такою, що спадщину
прийняла.

Спадкоємців, передбачених вимогами
ст.1241 ЦК України, немає.

При зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини та про
видачу Свідоцтва про право на спадщину
за законом на спадковий житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1,
нотаріусом їй в усній формі було
роз'яснено про необхідність звернутися
з даним питанням до Виноградівського
районного суду.

Відповідно до виготовленого
Виноградівським БТІ Технічного
паспорту та довідки КП «Виноградівське
районне бюро технічної
інвентаризації» за № 257 від 13.06.2013 року
вбачається, що житловий будинок з
надвірними спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1 будівництвом
завершений в 1954 році, не є самочинно
збудованим, будівля та інші
господарські будівлі не є аварійними
та придатні до користування і
проживання, будинок побудований на
спеціально відведеній для цієї мети
земельній ділянці і, такий
зареєстровано по 1/2 частинах за ОСОБА_4
та ОСОБА_5.

Однак, у зв'язку з тим, що за життя ніхто
з родичів чоловіка позивачки, як і,
власне, він сам, з метою оформлення в
порядку спадкування права власності на
будинок АДРЕСА_1 до нотаріальної
контори не звертались для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом, хоча фактично набули прав на
це майно і володіли ним як власники,
просить в судовому порядку визнати за
нею право власності на зазначене
спадкове майно.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не
з"явилася, однак до суду надійшло
письмове клопотання про розгляд справи
у її відсутності, в якому також
зазначає, що заявлені нею позовні
вимоги підтримує повністю та просить
суд такі задовольнити з підстав,
наведених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про день,
час та місце розгляду справи будучи
належним чином повідомленими
своєчасно, в судове засідання також не
з'явились, однак до суду подали писомві
заяви, яких зазначають, що позовні
вимоги та обставини, на які позивачка
посилається як на підставу таких,
визнають повністю, просять прийняти їх
визнання позову в порядку статті 174 ЦПК
України, не заперечують щодо визнання
парва власності на вказаний будинок за
ОСОБА_1 та не претендують на вказане
майно.

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні встановлені ті обставини на
які посилається позивач в своїй
позовній заяві, відповідачами позов
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання ним позову
прийнято судом.

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України (2003 р.).

В судовому засіданні встановлено, що
згідно ухвали від 27.10.1955 року народного
суду І-ї дільниці Виноградівського
району Закарпатської області за дідом
чоловіка позивачки ОСОБА_4 та бабкою її
чоловіка - ОСОБА_5 визнано право
власності на будинковолодіння по
АДРЕСА_1 в рівних долях, яке за ними було
зареєстровано згідно існуючого на той
час порядку, що підтверджується
довідкою Виноградівського РБТІ та
копією ухвали суду.

ОСОБА_4 - дід чоловіка позивачки помер
ще ІНФОРМАЦІЯ_2, а його бабка - ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується копіями відповідних
свідоцтв. Заповітного розпорядження
ними за життя залишено не було, отже
після їх смерті відкрилась спадщина за
законом на будинок з надвірними
спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Суд констатує, що на час відкриття
спадщини в період чинності ЦК УРСР його
нормами було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у тому
числі прийняття спадщини шляхом вступу
у володіння та управління спадковим
майном (фактичне прийняття спадщини)….
Якщо спадщина відкрилась у період
чинності ЦК УРСР, застосовуванню
підлягають норми ЦК УРСР про
належність спадщини спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини незалежно від
оформлення права на спадщину.

Отже, в порядку, визначеному ст..549 ЦК
України 1963 року, який діяв на той час,
спадщину після їх смерті прийняла їх
донька - ОСОБА_9 - мати чоловіка
позивачки, оскільки від самого
народження проживала у вказаному
будинку разом з батьками, після
укладення шлюбу з батьком чоловіка
позивачки - ОСОБА_8, що стверджується
копією свідоцтва про шлюб, з 1961 року
продовжила там проживати вже разом із
своєю сім»єю, і, після смерті батьків
фактично вступила в управління та
володіння спадковим
будинковолодінням, однак не будучи
обізнаною щодо порядку спадкування
нерухомого майна до державного
нотаріуса за життя не звернулась і свої
права на вказане будинковолодіння не
узаконила.

Батьки чоловіка позивачки ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 померли ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується копіями свідоцтв про
їх смерть, і після їх смерті відкрилась
спадщина на згаданий вище будинок з
надвірними спорудами, який знаходиться
в АДРЕСА_1 Спадкоємцем за законом
першої черги до їх майна був чоловік
позивачки - ОСОБА_10, з яким вони ще після
укладення шлюбу, з 1989 року вже
проживали у вказаному будинку, що
стверджується копією свідоцтва про
шлюб та відмітками про реєстрацію у
внутрішньому паспорті позивачки

ОСОБА_10 після смерті своїх батьків
спадщину в порядку ст..549 ЦК України(1963
року) прийняв, оскільки до їх смерті
постійно проживав у вказаному будинку,
організував та здійснив похорон
батьків і позивачка разом з ним та з їх
двома синами продовжили проживати у
вказаному будинку, тобто ОСОБА_10
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном, що
залишилось після смерті його матері.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 також помер, що
стверджується копією свідоцтва про
смерть, і на набутий ним в порядку
спадкування будинок АДРЕСА_1
відкрилась спадщина. Заповітного
розпорядження чоловіком на випадок
своєї смерті залишено не було.

Спадкоємцями за законом першої черги, у
відповідності до ст.1261 ЦК України, до
майна померлого є позивачка - дружина
померлого - та двоє їх синів - ОСОБА_3 та
ОСОБА_2. Відповідачі по справі, не
вчинили жодної дії, яка б свідчила про
їх намір набути згадане спадкове
нерухоме майно у власність. В той же
час, відповідачами і до нотконтори
протягом шестимісячного строку, в
порядку ст.1269 ЦК України не було подано
заяв про відмову від спадкового майна.

Оскільки на час відкриття спадщини
позивачка постійно проживала разом із
спадкодавцем - чоловіком ОСОБА_10, і по
сьогоднішній день продовжує проживати
в будинку в АДРЕСА_1, то у відповідності
до ч.3 ст.1268 ЦК України, вона вважається
такою, що спадщину прийняла.

Спадкоємців, передбачених вимогами
ст.1241 ЦК України, немає.

Однак, при зверненні ОСОБА_1 до
нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини та про видачу Свідоцтва про
право на спадщину за законом на
спадковий житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, нотаріусом їй в
усній формі було роз'яснено про
необхідність звернутися з даним
питанням до Виноградівського
районного суду з посиланням на пункт 4.18
Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення
окремих видів нотаріальних дій»,
затверджених Наказом Мін'юсту "Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"),
від 22.02.2012, № 296/5, де зазначено: «якщо до
складу спадкового майна входить
нерухоме майно, що підлягає реєстрації
(за винятком земельної ділянки),
нотаріус вимагає, крім
правовстановлюючого документа, витяг з
Реєстру прав власності. За відсутності
у спадкоємця необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів нотаріус роз'яснює йому
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку».

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Відповідно до виготовленого
Виноградівським БТІ Технічного
паспорту та довідки КП «Виноградівське
районне бюро технічної
інвентаризації» за № 257 від 13.06.2013 року
вбачається, що житловий будинок з
надвірними спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1 будівництвом
завершений в 1954 році, не є самочинно
збудованим, будівля та інші
господарські будівлі не є аварійними
та придатні до користування і
проживання, будинок побудований на
спеціально відведеній для цієї мети
земельній ділянці і, такий
зареєстровано по 1/2 частинах за ОСОБА_4
та ОСОБА_5.

У відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня
2004 року N 1952-IV, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме
майно набувається в порядку, який
існував на час його спорудження, а не
виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (Постанова від 13 червня
2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Відповідно до п. 26 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком,
а згідно п.п.10 п.27 документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є,
зокрема, рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред"явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Тому, на підставі вище наведеного, суд
приходить до переконання, що за
позивачкою ОСОБА_1 слід визнати право
власності на згаданий житловий
будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою селища Вилок
Виноградівського району Закарпатської
області, право власності на будинок з
надвірними спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1, в цілому.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко