РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року Ленінський
районний суд м. Луганська у складі:

головуючого судді: Кравченко Н.О.,

при секретарі: Савченко Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення сплаченого авансу,-

встановив:

26 листопада 2013 року позивач звернулася
до суду із відповідним позовом. Вимоги
мотивувала тим, що 02 жовтня 2013 року
ОСОБА_2 отримала від неї, як на її думку
аванс в розмірі 4000 гривень, але як
виявилось в розписці завдаток в
підтвердження наміру купівлі квартири
за адресою АДРЕСА_1 4000 гривень. Після
ознайомлення з розпискою позивачка
з'ясувала, що в розписці не вказано ані
адреси ОСОБА_2, ані надала документів на
підтвердження повноважень на її
продаж. Відповіді на ці питання вона не
отримала. У зв'язку із чим позивачка
відмовилася від укладення договору
купівлі-продажу квартири. Кошти
повернуті не були. Позивач вважає, що
платіж було нею внесено як аванс, але в
силу своєї юридичної малограмотності
нею було в розписці зазначено
помилково, що це завдаток. Оскільки
договору купівлі-продажу квартири, або
будь-якого іншого договору між ними не
було укладено, а вона мала лише
виразити свій намір укласти такий
договір, то передана сума є авансом..
Хоча за текстом розписок написаних нею
та відповідачкою є завдатком, але за
юридичною природою ця сума є авансом.
Вважає, що завдаток не оформлений в
письмовій формі у вигляді окремого
договору про завдаток, договір про
завдаток нотаріально не посвідчений,
розписка нотаріально не посвідчена,
основний договір купівлі-продажу не
укладено, відповідачка не є власницєю
квартири та не мала права укладати
будь-які умови щодо даного договору.
Відповідно до наведеного вважає, що
гроші передавались як аванс і
підлягають поверненню. Тому просить
суд стягнути з відповідачки на її
користь 4000 грн. авансу, понесені
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 229, 40 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, аналогічні
викладеним в позові.

Відповідач проти задоволення
позову заперечував. Пояснив, що вказана
сума не є авансом, позивач з невідомих
їй причин відмовилася від укладення
договору купівлі-продажу та не
з'явилася в призначений день до
нотаріуса, на телефоні дзвінки
вимагала повернути 4000 гривень, також
вказала, що квартира, що була предметом
купівлі належить її чоловіку та між
ними є усна домовленість на продаж цієї
квартири саме нею.

Заслухавши учасників судового
розгляду, вивчивши матеріали справи
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Як видно з матеріалів справи і про це
встановлено в судовому засіданні, що
сторони домовилися між собою укласти
договір купівлі-продажу квартири. 02
жовтня 2013 року ОСОБА_3 отримала від
ОСОБА_1 кошти в сумі 4000 грн. Про передачу
вказаних коштів ОСОБА_3 написала
розписку про отримання даної суми як
«завдаток» (а.с.5). Проте договір
купівлі-продажу квартири між сторонами
не був укладений.

Завдатком є грошова сума або
рухоме майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання (ч.1 ст.570ЦК).

Аванс - це грошова сума, отримана
продавцем від покупця згідно з
відповідним договором, під поставку
матеріальних цінностей або під
виконання робіт чи надання послуг,
фактично - під зобов'язання продавця,
які ще не почали виконуватися, в
рахунок майбутніх платежів.

Здебільшого аванс отримується
продавцем для фінансування витрат,
пов'язаних з виконанням зобов'язання
перед покупцем.

Забезпечувальна функція завдатку
полягає в тому, що сторони додатково
пов'язані гарантією, згідно з якою якщо
сторона, яка передала завдаток,
ухиляється від виконання договору,
вона втрачає завдаток; якщо ж від
виконання зобов'язання ухиляється
сторона, яка отримала завдаток, вона
зобов'язана повернути його іншій
стороні в подвійному розмірі.
Характерною ознакою завдатку є те, що
він одночасно виступає і способом
платежу і способом забезпечення
виконання зобов'язання. Це означає, що
завдаток, виплачується стороною, яка
зобов'язана сплачувати платежі за
договором наперед, - до моменту
настання строку платежу, і у разі
неналежного виконання забезпеченого
завдатком зобов'язання вартість
завдатку утримується з належних з
боржника платежів. Таким чином, з
огляду вказаного, завдаток може
забезпечувати лише дійсне зобов'язання
та питання його повернення чи
неповернення розглядається з огляду на
встановлення факту порушення
зобов'язання кредитором або боржником.
На відміну від завдатку, аванс це лише
спосіб платежу. Він не виконує
забезпечувальну функцію, сплачується
боржником у момент настання обов'язку
платежу, тобто виконує функцію
попередньої оплати. Крім того, боржник
який видав аванс, має право вимагати
його повернення в усіх випадках
невиконання чи неналежного виконання
договору кредитором.

Сторона, яка отримала аванс, не може
бути зобов'язана до його повернення в
більшому розмірі. Відповідно, сторона,
яка видала аванс, має право вимагати
його повернення в усіх випадках
невиконання договору.

З зазначеного слід зробити висновок, що
позивачка може вимагати від
відповідачки лише ту суму авансу, яку
вона передала останній. Тому і позовні
вимоги в частині стягнення суми авансу
підлягають до задоволення.

В звязку з цим є невірним висновок
відповідача, що кошти, які вона
одержала від позивачки є завдатком, а
не є авансом, оскільки в розписці вони
названі як "завдаток".

Також в судовому засіданні
відповідачем надано пояснення, що сума
в 4000 гривень не входила в оплату
вартості квартири 39500 дол. США, а
повинна була бути повернутою після
укладення договору купівлі-продажу
10.10.2013 року.

Також судом враховується, що
відповідачка не мала підстав для
укладення даної розписки, оскільки не є
власницею квартири (а.с. 14) та не мала
права на укладення договору
купівлі-продажу квартири. Будь-якого
документу, що посвідчує її на те право
від власника квартири також відсутній,
що не заперечується відповідачем, та
згідно пояснень відповідача, вона мала
можливість тільки надати згоду на її
продаж як дружина продавця відповідно
до свідоцтва про одруження (а.с.15).

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України судом
не встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів,
є завдатком, тому судом важається, що
сплачені позивачем 4000 гривень є
авансом та підлягають поверненню.

Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК
України Стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати
присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.570 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 суму у розмірі 4000
(чотири тисячи) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 229,41
грн.

Вступна та резолютивна частини рішення
ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено 06.02.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Луганської області
через Ленінський районний суд м.
Луганська шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які не
були присутні в судовому засіданні,
мають право оскаржити рішення протягом
10 днів з дня отримання його копії.

Суддя:
Н.О.Кравченко