Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/589/14
Головуючий у 1-й інстанції: Калугіна
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року, з виправленою ухвалою
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 18 грудня 2013
року опискою, у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів та додаткових витрат на
дитину, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача про стягнення
аліментів.

Неодноразово уточнюючи свої позовні
вимоги, послалася на те, що 16 грудня 2006
року між нею та відповідачем був
укладений шлюб, від якого вони мають
малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
теперішній час сторони проживають
окремо, у лютому 2013 року відповідач
припинив доступ позивачці та дитині до
будинку, де вони проживали і зараз
дитина проживає разом з нею та
знаходиться на повному її утриманні. З
огляду на те, що позивач є приватним
підприємцем, як наслідок має
нерегулярний дохід, просила стягнути з
нього аліменти у твердій грошовій сумі
в розмірі 5000 гривень, щомісячно. Крім
того, позивачка вказувала, що донька
постійно хворіє та потребує крім
звичайного утримання додаткових
витрат на лікування в розмірі 500
гривень.

Представник позивачки у судовому
засіданні на задоволенні позовних
вимог, наполягав у повному обсязі,
додатково пояснив про те, що дійсно
відповідач регулярно надає достатню
матеріальну допомогу на утримання
дитини, однак просив врахувати, що
відповідач отримує досить високий
дохід від підприємницької діяльності.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов визнали
частково, мотивуючи свою позицію тим,
що відповідач регулярно матеріально
допомагає позивачці з утриманням їй
спільної дитини. Дійсно, він має дохід
від здійснення підприємницької
діяльності, однак це не дає уявлення
про дійсний прибуток, який він отримує.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 04 грудня 2013 року, з
виправленою ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 грудня 2013 року опискою,
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів та додаткових витрат на
дитину - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент,
код НОМЕР_1, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1, аліменти на утримання
малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
в твердій грошовій сумі 1300 грн.
щомісячно, починаючи з дня подання
позову 22 квітня 2013 року і до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент,
код НОМЕР_1, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2, судовий збір на користь
держави у сумі 229 грн. 40 коп..

В іншій частині позову - відмовлено. .

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах платежу за один місяць
підлягало негайному виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить рішення суду в частині
розміру стягнутих аліментів змінити,
визначивши розмір стягнутих аліментів
у сумі 5000 грн. на місяць.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення додаткових витрат на
утримання дитини скасувати, ухваливши
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, та порушення або неправильне
застосування норм матеріального права
є підставами для скасування або зміни
рішення.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду цим вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує:

стан здоров'я та матеріальне становище
дитини;

стан здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини,батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Судом встановлено, що згідно з
повідомленням Мелітопольської ОДПІ
від 15.08.2013 року обсяг виручки
відповідача, який є фізичною
особою-підприємцем, становив: у 2011 р. -
444699 грн. 16 коп., у 2012 р. - 567483 грн.

При цьому суд зазначив, що у
повідомленні Мелітопольської ОДПІ
йдеться не про чистий прибуток, а про
обсяг виручки. Отже, суд не в повному
обсязі взяв до уваги розмір доходів
відповідача у 2011-2012 р. р., а лише в
частині чистого прибутку, розмір якого
так і не встановив.

Між тим, відповідно пп. 16 п.1 Переліку
видів доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на
одного з подружжя, дітей, батьків,
інших осіб, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р.
№146 (зі змінами і доповненнями),
утримання аліментів з працівників
провадиться з усіх видів заробітку і
додаткової винагороди як за основною
роботою, так і за роботою за
сумісництвом, в тому числі з доходів
від підприємницької діяльності.

Відповідач є платником єдиного
податку, що встановлено судом і не
заперечується відповідачем.

Згідно з пп.1 ч. 292.1 ст. 292 Податкового
кодексу України доходом платника
єдиного податку фізичної особи -
підприємця є дохід, отриманий протягом
податкового (звітного) періоду в
грошовій формі (готівковій та/або
безготівковій); матеріальній або
нематеріальній формі.

Отже, для визначення розміру аліментів
не має значення і на розмір стягуваних
аліментів не може впливати обсяг
витрат платника (у т.ч. обсяг податкових
відрахувань з одержаних ним доходів),
крім тих, які зазначені у пп. пп. 1-3 ч.1
ст.182 СК України. Тому така категорія як
«чистий прибуток платника аліментів»
не може враховуватись судом і не може
впливати на розмір присуджуваних до
стягнення аліментів на дитину.

Неврахування судом повною мірою
розміру доходу відповідача є наочною
за таких обставин. Так, судом
встановлено, що сукупний дохід
відповідача за 2 роки, що перебували
зверненню до суду (2011-2012 р. р.), дорівнює:
444699,16+567483=1012182,16 (грн.), тобто в
середньому 42174,26 грн. на місяць
(1012182,16:24=42174,26).

За таких обставин розмір стягнутих
судом аліментів становить лише 3,56%
щомісячного доходу відповідача,
визначеного винятково на підставі його
офіційно задекларованого доходу як
фізичної особи-підприємця - платника
єдиного податку.

Разом з тим, слід прийняти до уваги, що
розмір аліментів, про стягнення якого
ставить питання , дорівнює менше 11,85%
щомісячного доходу відповідача.

Суд залишив поза увагою вимогу закону
про врахування матеріального
становища платника аліментів (п.2 ч.1
ст.182 СК України), про всебічне, повне та
об'єктивне дослідження наявних у
справі доказів (ч. 1 ст.212 ЦПК України).

Так, суд поклав в основу визначеного
ним розміру присуджених до стягнення
аліментів винятково чистий прибуток
відповідача, не взявши до уваги не
тільки розміру доходів відповідача, що
згідно з законодавством враховуються
при визначенні розміру аліментів на
дитину, але й подані докази про
матеріальне становище відповідача. А
саме: в останньому засіданні суду були
надані докази повного зняття
відповідачем на початку 2013 р. коштів з
депозитних рахунків, відкритих ним на
своє ім'я під час перебування у шлюбі,
на загальну суму, що перевищувала 2000000
грн. (два мільйони гривень). Навіть якщо
припустити, що у справі про поділ
спільного майна подружжя ці суми
будуть враховані за загальними
правилами визначення розміру часток у
праві спільної власності подружжя,
відповідачеві додатково до доходів від
підприємницької діяльності належатиме
щонайменше половина з цієї суми. Тобто,
якби ця обставина була врахована судом,
то сума аліментів на дитину є незначною
порівняно зі статками відповідача.

Фактично ж стягнуті судом суми за
період до досягнення дитиною
повноліття (18 років) не йдуть у жодне
порівняння навіть з річним доходом
відповідача винятково від
підприємницької діяльності.

Всупереч пп. 1 ч. 1 ст. 182 СК України суд не
врахував стан здоров'я дитини при
визначенні розміру аліментів. Стан
здоров'я дитини суд взяв до уваги
винятково в контексті вимоги про
стягнення додаткових витрат на дитину.

З огляду на наведене, суд лише
задекларував прагнення до
якнайкращого забезпечення інтересів
дітей, пославшись на Конвенцію про
права дитини, насправді ж проігнорував
її вимоги. Так, суд визначив розмір
аліментів на малолітню дитину на рівні
3,5% середньомісячного доходу
відповідача, що жодним чином не
відповідає проголошеному судом
принципові забезпечення інтересів
дитини. Цим суд погодився, що 3,5%
середньомісячного доходу - це все, що
батько зобов'язаний надавати на дитину
до досягнення нею повноліття для
«якнайкращого забезпечення інтересів
дитини».

Пославшись на п.18 постанови Пленуму ВСУ
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3,
разом з тим, суд не застосував його в
повній мірі.

Як відзначив суд з посиланням на
постанову Пленуму ВСУ, участю в
додаткових витратах на утримання
дитини є зазнані або передбачувані
витрати.

Суд проігнорував вимогу ст.185 СК
України, згідно з якою додаткові
витрати на дитину можуть фінансуватися
наперед або покриватися після їх
фактичного понесення разово,
періодично або постійно. Такі витрати
можуть бути зумовлені, наприклад,
розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо.

Суд встановив такі передбачувані
витрати: харчування в дитячому садку,
навчання у дитячій школі мистецтв,
участь в ансамблі спортивного бального
танцю; зібрав докази про розмір і
періодичність цих передбачуваних
витрат, однак, відмовив у їх стягненні,
відзначивши при цьому, що для
задоволення додаткових потреб дитини,
зумовлених особливими обставинами,
достатньо й аліментів на дитину,
стягнутих на рівні 3,5%
середньомісячного доходу батька.

Тим самим, суд проігнорував цілі
регулювання сімейних відносин,
зазначені у ст. 1 СК України, зокрема:

утвердження почуття обов'язку перед
дітьми;

побудови сімейних відносин на
паритетних засадах;

забезпечення кожної дитини можливістю
духовного та фізичного розвитку.

За таких обставин оскаржуване рішення
не може вважатися законним та
обґрунтованим.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить висновку, що оскаржуване
рішення суду в частині розміру
стягнутих з відповідача аліментів
підлягає зміні в частині визначеного
розміру стягнутих аліментів на
малолітню дитину, збільшивши їх розмір
з 1300 грн. до 5000 грн. на місяць.

В частині відмови у задоволенні
позовної вимоги про стягненні
додаткових витрат на дитину колегія
суддів приходить висновку, що
оскаржуване рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про стягнення з
відповідача додаткових витрат на
малолітню дитину у сумі 500 грн. на
місяць, починаючи з дня подачі заяви до
повноліття дитини.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307,309,314,316, 317 ЦПК
України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 04 грудня 2013 року, з
виправленою ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 грудня 2013 року опискою, у
цій справі в частині розміру стягнутих
з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліментів на малолітню дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7, змінити, збільшивши їх
розмір з 1300 грн. (одна тисяча триста
гривень) до 5000 грн. (п'ять тисяч гривень)
на місяць, починаючи з дня подачі
позову 22 квітня 2013 року до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_8.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
стягненні додаткових витрат на дитину
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту:» Стягнути з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 додаткові витрати в
розмірі 500 грн. (п'ятсот гривень) на
малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7,
щомісячно, починаючи з дня подачі
позову 22 квітня 2013 року до досягнення
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_8».

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
судді: