Справа №481/1830/13-ц 27.03.2014 27.03.2014 27.03.2014
Провадження № 22ц/784/749/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 11 листопада
2013 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 вересня 2013 року позивачка звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення неустойки за затримку сплати
аліментів, посилаючись на те, що
рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 6 липня 2009
року з відповідача на її користь на
утримання неповнолітньої дочки
стягнуто аліменти у розмірі ? частки
усіх видів заробітку, щомісячно,
починаючи з 30 червня 1995 року, до
повноліття дитини. Крім того, рішенням
того ж суду від 19 лютого 2013 року з
ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання
вже повнолітньої дочки до закінчення
нею навчання у розмірі 1/6 частки з усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
4 січня 2013 року до 1 липня 2013 року.
Відповідач зобов'язань зі сплати
аліментів не виконував, у зв'язку з чим
з 2011 року утворилася заборгованість
відповідно за першим рішенням суду у
розмірі 24156.78 грн. та за другим рішенням
- 928.79 грн.

З огляду на ці обставини, ОСОБА_2
просила стягнути з ОСОБА_3 на її
користь неустойку від несплаченої ним
суми аліментів за період з 2011 року по
день пред'явлення позову в сумі 46019, 29
грн.

Рішенням Новобузького районного
суду Миколаївської області від
11 листопада 2013 року, описки в якому були
виправлені ухвалою суду від 24 лютого
2014 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
пеню від суми несплачених аліментів на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
сумі 30 000 грн. Також розподілено
судові витрати.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, посилаючись на
те, що судом не враховані обставини
невиплати йому заробітної плати за час,
за який утворилася заборгованість
відповідно до позовних вимог, не дана
оцінка доказам, що підтверджують ці
обставини.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі і мають доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої у
свідоцтві про народження зазначений
відповідач (а.с.8,9).

Відповідно до рішення Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 6 липня 2009 року з відповідача на
користь позивачки на дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у
розмірі ? частки усіх видів його
заробітку, щомісячно, починаючи з 30
червня 1995 року, до повноліття
дитини (а.с. 44-45).

Крім того, рішенням того ж суду від
19 лютого 2013 року з ОСОБА_3 стягнуто
аліменти на утримання вже повнолітньої
дочки ОСОБА_4 до закінчення нею
навчання у розмірі 1/6 частки з усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
4 січня 2013 року до 1 липня 2013 року (а.с. 39).

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту
норм ст. 196 СК України суд відповідно до
вимог ст. 214 ЦПК України повинен
встановити факт заборгованості за
аліментами й наявність чи відсутність
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, у її
виникненні та залежно від цього
вирішити питання про наявність чи
відсутність у одержувача аліментів
права на стягнення неустойки.

При цьому пеня нараховується на
всю суму несплачених аліментів
(заборгованості) за кожен день
прострочення її сплати, а її
нарахування не обмежується лише тим
місяцем, протягом якого проводилось
стягнення.

Проте, суд цих положень закону в
повній мірі не врахував.

Відповідно до розрахунків
заборгованості по аліментам, наданому
відділом державної виконавчої служби
Новобузького районного управління
юстиції в Миколаївській області
відповідач не виконує своїх обов'язків
щодо сплати аліментів на виконання
судового рішення про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дочки протягом всього часу з ухвалення
такого рішення, зокрема за 2011 рік - 5234.49
грн. та за 2012 рік - 428.10 грн. Загальна сума
заборгованості по сплаті цих аліментів
складає 24 156.78 грн. Заборгованість за
судовим рішенням про стягнення
аліментів на утримання вже
повнолітньої дочки ОСОБА_4, що
продовжує навчання станом на 1 квітня
2013 рік складає 928 грн. 79 коп.(а.с.11, 43).

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачка має право на
стягнення неустойки від суми
несплачених аліментів на утримання
неповнолітньої дитини та допомоги на
повнолітню дочку у зв'язку з
продовженням навчання за вказаними
судовими рішеннями, а відтак виходив із
загальної суми неустойки (пені) у
розмірі 46019.29 грн.

Між тим, районний суд дійшов до
такого висновку з порушенням норм
матеріального права з огляду на таке.

Положення статті 196 СК України, що
передбачає відповідальність за
прострочення сплати аліментів у
вигляді неустойки, застосовується
тільки при виникнення заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти, визначені Главою
15 СК України, тобто кошти на утримання
дитини до досягнення нею повноліття.

Обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дітей, які продовжують
навчання, регламентують норми Глави 16
СК України, які не передбачають
відповідальності за прострочення
сплати цього виду аліментів, а тому до
правовідносин, які виникли на підставі
норм цієї глави, норми ст. 196 СК України
не застосовуються.

Таким чином, позовні вимоги
позивачки в частині стягнення
неустойки (пені) у розмірі 1904 грн. 75 коп.
з приводу виникнення заборгованості
по аліментам на повнолітню дочку, у
зв'язку з продовженням навчання, є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

За такого, загальна сума пені
внаслідок заборгованості по аліментам
на утримання неповнолітньої дитини за
період 2011-2012 роки складає 44114 грн. 54
коп.

Суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що з урахуванням
матеріального та сімейного стану
відповідача розмір пені може бути
зменшений, однак не в достатній мірі
врахував усі ці обставини для
зменшення суми розміру пені.

Враховуючи у сукупності ті
обставини, що відповідач має
предпенсійний вік, в зазначений період
за місцем роботи мав випадки невиплати
заробітної плати, не працевлаштований,
склад його сім'ї складає п'ять чоловік,
виховує двох неповнолітніх дітей,
колегія суддів вважає, що розмір пені
може бути зменшений до 15000 грн.

Доводи відповідача, щодо
відсутності його вини у несплаті
аліментів у вказаний період з
посилання на довідку
селянсько-фермерського господарства
про невиплату йому заробітної плати з
січня 2011 року по січень 2012 року
правильно судом першої інстанції не
взяті до уваги, оскільки відповідачем
не підтверджено належними та
допустимими доказами, що саме в цей
період відповідач займав посаду
обліковця, йому нараховувалася за цей
період заробітна плата, але не
виплачувалася.

Такі обставини відповідно до вимог
ст. 59 ЦПК України мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, так місце роботи, розмір
заробітної плати, її отримання або
наявність заборгованості не можуть
підтверджуватись лише зазначеною
довідкою.

З огляду на викладене, рішення
суду першої інстанції на підставі п. 4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню на
користь позивачки судові витрати,
зокрема судовий збір за подання
позовної заяви до суду першої
інстанції пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог у сумі 74
грн. 78 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Новобугського районного
суду Миколаївської області від 11
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_2 пеню від суми
несплачених аліментів на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 15000 грн., а також
74 грн. 78 коп. судового збору.

В задоволенні позовних вимог в
частині стягнення пені від суми
несплачених аліментів на утримання
повнолітньої дочки ОСОБА_4 у зв'язку з
її навчанням відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді