_________________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 1512/2-935/11
Провадження № 2/520/524/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі: головуючого - судді Калашнікової О.І.

при секретарі Малярчук О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Садове товариство Вчитель, управління земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за позовом Садового товариства Вчитель до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_1, управління земельних ресурсів Одеської міської ради про зобовязання звільнити територію загального користування, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і садового товариства Вчитель, треті особи Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки і усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку №16 в садовому товаристві Вчитель шляхом зобовязання ОСОБА_2 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку загального користування площею 70,1 кв.м. по пров.Вчительський с.Чорноморка у м.Одесі. Позивачка неодноразово уточнювала позов і в сьогоднішньому судовому засіданні підтримала такі вимоги: зобовязати ОСОБА_2 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку загального користування площею 52,8 кв.м. по пров.Вчительський в садовому товаристві Вчитель шляхом знесення самочинних будівель навісу літ.Г, сараю літ.Д, залізної огорожі.

Садове товариство Вчитель надало до суду аналогічний позов до ОСОБА_2 і в судовому засіданні голова правління позов товариства підтримав.

ОСОБА_2 з вимогами ОСОБА_1 і садового товариства Вчитель не погодилась і заявила зустрічні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_1 привести межі її ділянки відповідно до правовстановлюючих документів. ОСОБА_2 також просила зобовязати керівництво садового товариства Вчитель не чинити протиправних дій щодо її права оформлення права власності на земельну ділянку.

Представник управління земельних ресурсів до суду не зявився, про час слухання справи сповіщений.

Провадження по даній справі зупинялось неодноразово: у звязку з виконанням судової замлевпорядкової експертизи, виконанням повторної землевпорядкової експертизи, на період розгляду іншими судами спорів сторін щодо права власності на будівлі, що розташовані на спірних земельних ділянках.

Суд вислухав сторони, експертів, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

На підставі рішення виконкому Одеської міської ради №1311 від 02.12.1993 року садовому товариству Вчитель надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,86 га, розташована в с.Чорноморка м.Одеси.

ОСОБА_1 є членом садового товариства Вчитель і їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0277 га по ОСОБА_3,16 у м.Одесі (територія садового товариства Вчитель) на підставі договору дарування від 24.09.2004 року та державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 7.04.2005 року управлянням земельних ресурсів Одеської міськради. ОСОБА_1 є власником садових будинків, загальною площею 206,9 кв.м., та господарських споруд, що розташовані на зазначеній земельній ділянці на підставі договору дарування від 24.09.2004 року і свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міськради 6.06.2011 року. Державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно виконана відповідно до вимог Закону. Вїзд на ділянку ще попереднім власником облаштовано з провулку Вчительський з попереднім власником ділянки (ця ділянка раніше мала адресу пров.Вчительський,19).

ОСОБА_2О є правонаступником з 2005 року члена садового товариства Вчитель - ОСОБА_4, якій під город та садівництво надавалась у користування земельна ділянка №2 площею 150 кв.м. по пров.Вчительський. У фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 271 кв.м., на цій ділянці розташовані садовий будинок літ.А, вбиральня літ.Б, душ літ.В, навіс літ.Г, сарай літ.Д.

Земельна ділянка ОСОБА_2 і земельна ділянка ОСОБА_1 межують, між сторонами виник спір щодо цієї межі.

ОСОБА_1 і садове товариство Вчитель стверджують, що ОСОБА_4 (а потім ОСОБА_2О.) самочинно зайняла територію загального користування тупикову частину провулку Вчительський, по межі встановила залізну огорожу і побудувала на цій території сарай літ.Д і навіс літ.Г. Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_2 відсутній вїзд на територію ділянки ОСОБА_1 У звязку з тим, що ОСОБА_2 добровільно звільнити самочинно зайняту територію загального користування відмовилась, ОСОБА_5 і садове товариство Вчитель звернулись до суду з цим позовом.

На обгрунтування своїх доводів позивачі посилались на такі докази: рішення виконкому Одеської міськради№1311 від 2.12.1993 року Про надання земельної ділянки площею 0,86га в постійне користування садовому товариству Вчитель, розташованому в с.Чорноморка, рішення Одеської міськради №1534 від 10.08.2000 року Про передачу у приватну власність громадянам-членам товариства садівників Вчитель земельних ділянок загальною площею 0,1426 га за адресами: м.Одеса, пров.Вчительський,7,11,13,15-а, ОСОБА_6,16 для садівництва (ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,0277 га), договори дарування садових будівель і земельної ділянки площею 0,0277 га, укладені 24.09.2004 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0277 га по ОСОБА_3,16 с.Чорноморка у м.Одесі на ім.я ОСОБА_1, довідку колгоспу ім..К.Лібкнехта №0-10 від 3.12.1966 р. про надання ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0,015 га в с.Чорноморка під зелені насадження і будівлю літнього типу, рішення загальних зборів членів ст Вчитель від 4.09.2005 року (протокол №5) про прийняття в члени товариства ОСОБА_8 ( замість ОСОБА_9, яка спадкувала садову будівлю після смерті матері ОСОБА_4М.). В рішенні зазначено, що в користування ОСОБА_2 переходить ділянка площею 150 кв.м., що самочинно зайняту площу загального користування (тупикову частину провулку) ОСОБА_2 зобовязалась звільнити. Позивачі надали до суду такі письмові докази: ОСОБА_7 №116 перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складений 27.09.2007 року спеціалістом Управління земресурсів Одеської міськради, яким засвідчено самочинне зайняття ОСОБА_2 тупикової частини провулку Вчительський, схему земельної ділянки садового товариства Вчитель, проект водопостачання садових товариств Вчитель та Іллічівець з експлікаціями ділянок, виготовлені в 1983 році, висновок судової будівельно-технічної експертизи №15-0710, виготовлений 17.06.2011 року ТОВ Експрес Проект ЛТД, постанову Київського райсуду м.Одеси від 19.04.2012 року про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності по ст.ст.358 ч.1,3 КК України у звязку з застосуванням до нею положень ЗУ Про амністію в 2011 році, рішення Київського райсуду м.Одеси від 17.06.2013 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3.12.2013 року по справі за позовом прокурора Київського району м.Одеси в інтересах держави в особі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської міськради до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на садові будівлі і земельну ділянку.

ОСОБА_2, не визнаючи вимоги ОСОБА_1 і садового товариства Вчитель, стверджувала, що вона не займала самочинно територію загального користування тупикову частину провулку Вчитель, що вона отримала у своє користування земельну ділянку площею 265 кв.м., по межі якої і встановила металеву огорожу, а в межах ділянки побудувала господарські споруди сарай і навіс. ОСОБА_2 вважає, що ділянка ОСОБА_1 має адресу по ОСОБА_3,16, тому саме в той провулок і належить ОСОБА_1 зробити виїзд зі своєї ділянки. ОСОБА_2 заявила зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_1 привести межі її ділянки відповідно до правовстановлюючих документів та зобовязання керівництва садового товариства Вчитель не чинити протиправних дій щодо її права оформлення права власності на земельну ділянку площею 265 кв.м. по пров.Вчительський,2.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 посилалась на такі докази:довідку СТ Вчитель №12 від 30.09.2005 року про те, що товариство не заперечує проти вилучення із свого користування ділянки площею 265 кв.м. для приватизації ОСОБА_2, довідку президії Ради садових товариств Київського району від 27.04.1998 року про оформлення за ОСОБА_9 садової ділянки №2 площею 263 кв.м. в ст Вчитель, протокол загальних зборів СТ Вчитель №5 від 4.09.2005 року про прийняття ОСОБА_2 в члени товариства, технічний паспорт на садові будівлі зі схемою земельної ділянки №2 по вул..Вчительський, висновок № судової будівельно-технічної експертизи, виконаний 13.04.2009 року експертами ОНДІСЕ по даній справі, рішення Київського райсуду м.Одеси від 16.09.2010 року і ухвалу апеляційного суду Одескьої області від 6.05.2011 року по справі за позовом Київської рай адміністрації до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про знесення самочинної будівлі по ОСОБА_3,16, рішення Київськоого райсуду м.Одеси від 20.12.2013 року по справі за позовом Одеської міськради до ОСОБА_2 про звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки.

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 і позов Садового товариства Вчитель підлягають частковому задоволенню, а позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з таких підстав:

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

ОСОБА_1 є правомірним власником земельної ділянки площею 0,0277 га по ОСОБА_3,16 (територія садового товариства Вчитель). Надані суду докази свідчать, що з зазначеної земельної ділянки відсутній виїзд (вїзд) відповідний діючим санітарним і протипожежним нормам і правилам (висновок № судової будівельно-технічної експертизи, виконаний 13.04.2009 року експертами ОНДІСЕ, висновок судової будівельно-технічної експертизи №15-0710, виготовлений 17.06.2011 року ТОВ Експрес Проект ЛТД). Суд встановив, що власник ділянки протягом багатьох років мала виїзд з ділянки в пров.Вчительський. З 2005 року частина провулку неправомірно зайнята користувачем земельної ділянки №2 по пров.Вчительський, після чого ОСОБА_1 позбавлена можливості безперешкодно заїхати (виїхати) на свою ділянку. Для відновлення права ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою достатньо звільнити територію провулку площею52,8 кв.м. шляхом знесення залізної огорожі і сараю літ.Д, встановлених ОСОБА_2

Ч.3 ст.61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського райсуду м.Одеси від 19.04.2012 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності по ст.ст.358 ч.1,3 КК України у звязку з застосуванням до нею положень ЗУ Про амністію в 2011 році, рішенням Київського райсуду м.Одеси від 17.06.2013 року і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3.12.2013 року по справі за позовом прокурора Київського району м.Одеси в інтересах держави в особі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської міськради до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на садові будівлі і земельну ділянку встановлено, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на самочинно зведені садові будівлі по пров.Вчительський,2 на підставі підробленої довідки СТ Вчитель, тому свідоцтво в судовому порядку було визнано недійсним. З урахуванням викладеного споруди сарай літ.Д і залізна огорожа продовж сараю є самочинними.

Вимоги позивачів в частині встановлення порядку виконання судового рішення не підлягають задоволенню, тому як є необґрунтованими.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 є правомірним користувачем земельної ділянки №2 по пров.Вчительський площею 150 кв.м. (довідка колгоспу про відвід земельної ділянки попередньому користувачу цієї ділянки, довідка президії ради садових товариств Київського району м.Одеси №38 від 27.04.1998 року). Відповідачка визнавала наявність самочинно зайнятої землі і зобовязалась звільнити самочинно зайняту територію загального користування тупикову частину пров.Вчительський, що підтверджується протоколом загальних зборів ст Вчитель №5 від 4.09.2005 року (журнал протоколів суд оглядав в судовому засіданні).

Право користувачів земельних ділянок на їх приватизацію передбачено ст.116 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст.118 ЗК України. Згідно з зазначеним порядком громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, до Одеської міськради відповідну заяву, технічні документи та матеріали, що підтверджують розмір земельної ділянки, разом з письмовою згодою власників (законних користувачів) суміжних земельних ділянок. Голова правління ст Вчитель пояснив в судовому засіданні, що товариство ніколи не заперечувало проти вилучення з земельної товариства ділянки площею 150 кв.м. для передачі у приватну власність ОСОБА_2, але з такою заявою ОСОБА_2 не зверталась до правління товариства.

Суд вважає, що ОСОБА_2 не довела порушення її права на користування земельною ділянкою площею 150 кв.м. і порушення її права на приватизацію цієї земельної ділянки.

Щодо доводів ОСОБА_2 про наявність судового рішення про зобовязання ОСОБА_1 знести самочинно двоповерхову садову будівлю по ОСОБА_3 у м.Одесі. Оскільки предметом спору між сторонами по даній справі не є зазначена будівля (право на її володіння і користування), то суд ці доводи не приймає до уваги. До того ж, зазначена будівля належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міськради 6.06.2011 року і зареєстрованого в реєстраційній службі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на виконання експертиз в сумі 10062 грн (квитанції на суми 1530,96, + 2022,24 + 6500 грн додані до матеріалів справи).

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо порядку користування земельною ділянкою, регулюються ст.391 ЦК України, ст.90,152 ЗК України.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 і позов Садового товариства Вчитель задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 за свій рахунок звільнити самочинно зайняту земельну ділянку загального користування площею 52,8 кв.м. по пров.Вчительський в садовому товаристві Вчитель шляхом знесення самочинної будівлі - сараю літ.Д та залізної огорожі.

У задоволенні іншої частини позовів ОСОБА_1 і Садовому товариству Вчитель відмовити.

ОСОБА_2 відмовити у зустрічному позові до ОСОБА_1 і садового товариства Вчитель, треті особи Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки і усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку,

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 10062 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О.І.