Головуючий суду 1 інстанції - Кіяшко
Доповідач - Назарова м.В.
Справа № 1212/2859/2012
Провадження № 22ц/782/22/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Галан
Н.М., Фарятьєва С.О.

при секретарі
Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кремінського районного суду
Луганської області від 09 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
"Креміннатеплокомуненерго" про
визнання незаконним та скасування
наказу № 58к від 12.09.2012 року "Про
звільнення", поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати наказ №58к від 12.09.2012
року про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 3
КЗпП України незаконним та скасувати
його; поновити позивача на роботі в
комунальному підприємстві
«Креміннатеплокомуненерго» м.
Кремінна Луганської області на посаді
юрисконсульта; стягнути з відповідача
на його користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 111707,04 грн.,
допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_2 на роботі і
стягнення заробітної плати, але не
більш як за один місяць.

Підставами позову зазначав те, що його
звільнено на підставі виписки з
протоколу № 90 від 11.08.2012 року засідання
профспілки, хоча він не є керівником
підприємства; в Наказі № 58к про
звільнення не зазначено, за яке саме
порушення правил внутрішнього
трудового розпорядку або покладених на
нього трудових обов'язків, які він
систематично не виконував, звільнено
позивача; письмових пояснень від нього
перед застосуванням дисциплінарного
стягнення ніхто не зажадав; саме
звільнення проведено в період
тимчасової непрацездатності ОСОБА_2

Оскаржуваним рішенням суду
першої інстанції у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, оскільки судом
порушені норми матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційного скарги фактично є
підставами позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Статтею 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції з посиланням на
застосування до спірних правовідносин
вимог п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ст.ст. 45,
147-1, 148, 149, 232, 235, 237 КЗпП України вважав
достовірно встановленим, що позивач по
справі систематично порушує норми
трудового законодавства, правила
внутрішнього трудового розпорядку,
умови колективного договору, що
виявилося у відсутності на робочому
місці без поважних причин, невиконанні
покладених на нього обов'язків,
невиконанні доручення та наказів
керівництва, раніше він вже
притягувався до дисциплінарної
відповідальності у вигляді доган, а
листок непрацездатності має ознаки
фальшування.

Проте, такі висновки є
помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП
трудовий договір може бути розірвано в
разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до нього застосовувались
заходи дисциплінарного стягнення.

Тому при звільненні працівника з
підстав, передбачених цією нормою
закону, підприємство, установа або
організація власника або
уповноваженого ним органу повинна
навести конкретні факти допущеного ним
невиконання обов'язків, зазначити, коли
саме вони мали місце, які проступки
вчинив працівник після застосування до
нього стягнення та коли.

Стаття 147 КЗпП України передбачає, що за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1/ догана; 2/ звільнення.

Судом встановлено, і не заперечується
сторонами, що 26.11.2007 року позивача було
прийнято на роботу за переведенням до
комунального підприємства
"Креміннатеплокомуненерго" м. Кремінна
Луганської області юрисконсультом /а.с.
5, 91. 92, 93/.

Як вбачається з копії Наказу № 58к від 12
вересня 2012 р., позивача звільнено з
роботи з посади юрисконсульта з 12.09.2012
року за ст. 40 п. 3 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, а саме - у зв'язку із
запізненням на роботу /Наказ № 112 від
08.08.2012 року/, відсутністю на робочому
місці /Наказ № 120 від 27.08.2012 року/,
невиконанням Наказу № 114 від 13.08.2012 року
/про надання звіту про виконану роботу/,
неявкою на засідання провідних служб
15.08.2012 року і згідно з вимогами ст.ст.
147-149 КЗпП України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Кремінського районного суду
Луганської області від 21 грудня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 23 травня 2013 року, відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
КП "Креміннатеплокомуненерго" про
визнання незаконним та скасування
наказу № 112 від 08.08.2012 року про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності за необґрунтованістю
/а.с. 174, 170/.

Рішенням Кремінського районного суду
Луганської області від 08 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 17 жовтня 2013 року, відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
КП "Креміннатеплокомуненерго" про
визнання незаконним та скасування
наказу № 120 від 27.08.2012 року про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності за необґрунтованістю
/а.с. 171-172, 173/.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
необхідно з'ясувати, в чому конкретно
виявилося порушення, яке стало
приводом до звільнення; чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом передбачених статтями 147-1,
148, 149 КЗпП правил і порядку
застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Матеріали справи містять копію листка
непрацездатності серії АВР № 485475,
виданого 10 вересня 2012 року
Рубіжанською міською поліклінікою
Луганської області на ім'я ОСОБА_2, який
знаходився на амбулаторному лікуванні
у вказаному медичному закладі до 19
вересня 2012 року /а.с. 122/.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача підтвердив, що
вказаний листок непрацездатності
знаходиться на підприємстві.

Висновок суду першої інстанції про те,
що зазначений листок непрацездатності
має ознаки фальшування, не ґрунтується
на матеріалах справи, адже лист
тимчасово виконуючого обов'язки
начальника управління охорони здоров'я
Рубіжанської міської ради Луганської
області від 25.09.2012 року № 01-24-557
підтверджує проходження ОСОБА_2
амбулаторного лікування /а.с. 123/, у той
час, коли законодавець забороняє
звільнення працівника саме в період
його тимчасової непрацездатності.

Отже, відповідачем жодним чином не
спростовано тимчасову
непрацездатність ОСОБА_2 на час його
звільнення з ініціативи власника.

Заперечення ж відповідача в цій
частині щодо порушень п.п. 1.6, 1.8
Інструкції про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затверджену Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 13
листопада 2001 року № 455, не заслуговують
на увагу, адже на час видачі вказаного
листка непрацездатності ОСОБА_2 був
знятий з попереднього місця реєстрації
і не мав будь-якої реєстрації взагалі
/а.с. 164-165/, а відсутність погодження
видачі листка непрацездатності не за
місцем проживання чи роботи
непрацездатного з головним лікарем не
є провиною хворого, а стосується
виключно внутрішньої діяльності
лікувального закладу.

За таких обставин колегія суддів
доходить висновку про незаконність
звільнення ОСОБА_2

Крім того, за змістом п. 3 ст. 40 КЗпП
України та п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06.11.1992 р. за передбаченими п. 3 ст. 40
КЗпП України підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування до
нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Оскаржуваний Наказ № 58к від 12.09.2012 року
про звільнення позивача не містить
посилань на будь-які порушення правил
внутрішнього трудового розпорядку,
вчинені ОСОБА_2 після накладення на
нього останнього за часом стягнення -
27.08.2012 року.

Посилання ж відповідача в Наказі № 58к
від 12.09.2012 року на невиконання ОСОБА_2
Наказу № 114 від 13.08.2012 року /про надання
звіту про виконану роботу/ та неявку на
засідання провідних служб 15.08.2012 року
не заслуговують на увагу, адже вказані
події передували накладенню
дисциплінарного стягнення, про яке
йдеться в Наказі, що виключає
можливість застосування до порушника
трудової дисципліни наслідків
систематичного невиконання ним без
поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Крім того, є слушними доводи
апеляційної скарги про порушення
прядку звільнення ОСОБА_2, адже
звертаючись до профспілки за наданням
згоди на звільнення позивача, директор
КП «Креміннатеплокомуненерго» вказує
лише на систематичне порушення
позивачем трудової дисципліни з
посиланням на Накази № 12 від 08.08.2012 року
та №120 від 27.08.2012 року, за які його вже
було піддано дисциплінарним
стягненням у вигляді доган /а.с. 12. 19/.

Інших підстав для звільнення ОСОБА_2 в
поданні не зазначається /а.с. 115/.

Так само відповідачем не надано
доказів того, що ним під час звільнення
позивача було дотримано вимоги ч. 1 ст.
149 КЗпП України, згідно якого до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Матеріали справи містять лише акт про
ненадання письмових пояснень ОСОБА_2 з
приводу відсутності його на робочому
місці 10 та 11 вересня 2012 року, з чим
взагалі не пов'язується звільнення.

Жодних доказів про те, що відповідач
намагався отримати від позивача
пояснення з приводу невиконанням ним
Наказу № 114 від 13.08.2012 року /про надання
звіту про виконану роботу/ та неявки на
засідання провідних служб 15.08.2012 року,
немає.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

За таких обставин, коли судовою
колегією встановлено відсутність
передбачених законом підстав для
звільнення ОСОБА_2 за ініціативою
відповідача, а також порушено
встановлений для цього порядок,
останній підлягає поновленню на
попередньому місці роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більше як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Зазначена заява позивача розглядалася
понад один рік не з вини останнього,
оскільки провадження по справі було
зупинено за заявою представника
відповідача з 02 листопада 2012 року до 26
листопада 2013 року у зв'язку із
розглядом позовів ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
«Креміннатеплокомуненерго» про
оскарження наказів про накладення на
нього дисциплінарних стягнень.

Тому у частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
вимоги позивача також підлягають
задоволенню.

Оскільки позивач по час прийняття
рішення судом не працював, його трудова
книжка до теперішнього часу
знаходиться у відповідача, то з
останнього належить до стягнення
середній заробіток ОСОБА_2 за весь час
вимушеного прогулу.

Для розрахунку суми середнього
заробітку суд виходить з наданих
відповідачем доказів - довідок про
заробітну плату позивача, з яких
вбачається, що розрахований на
підставі п.п. 2, 3, 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати» із
наступними змінами, його
середньоденний заробіток становить:
191,42 грн. /за липень 2012 р. - 0
відпрацьованих робочих днів, за
серпень 2012 р. - 11 відпрацьованих днів,
оплата по окладу - 2105,63 грн. - 0+205,05,63:11=191,42
грн./.

Сума середнього заробітку, таким чином,
розрахована на підставі
вищезазначеного Порядку, виходячи із
розрахунку норм тривалості робочого
часу при п'ятиденному тижні з двома
вихідними днями у суботу та неділю при
однаковій тривалості часу роботи за
день увпродовж робочого тижня та
відповідним зменшенням тривалості
роботи напередодні святкових та
неробочих днів п'ятиденного робочого
тижня з 12 вересня 2012 року до 05 березня
2014 року включно і середньоденного
заробітку 191,42 грн. складає: 79 робочих
дні /за 2012 рік/ + 251 робочих дні /за 2013 рік/
+ 44 робочих дні /за 2014 рік/ = 374 робочих
дні х 191,42 = 71591,08 грн., які належить
стягнути з відповідача на користь
позивача.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 п. 2 та 4 ЦПК
України суд вважає за необхідне
допустити негайне виконання судового
рішення у частині поновлення на роботі
позивача та стягнення на його користь
заробітної плати за один місяць, а саме
- з 12 вересня 2012 року до 11 жовтня 2012 року
191,42 грн. /середньоденний заробіток/ х 21 =
4091,82 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що підставою для звільнення позивача
відповідачем було вказано виписку з
протоколу засідання профспілки, хоча
він не є керівником підприємства і на
нього не розповсюджуються правила ст. 45
КЗпП України, то вони не заслуговують
на увагу, оскільки в оспорюваному
Наказі № 58к від 12.09.2012 року фактично
йдеться про звільнення позивача на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1/ неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2/ недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3/ невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4/ порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судові витрати у сумі 715,91 грн.
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави на підставі ч. 3 ст. 88
ЦПК України.

Тому з урахуванням зазначених
обставин, діючи у межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити: рішення суду першої
інстанції скасувати з ухваленням по
справі нового рішення про задоволення
позову ОСОБА_2 у повному обсязі, а
судові витрати покласти на відповідача
згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду
Луганської області від 09 грудня 2013 року
скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на попередній роботі в
комунальному підприємстві
«Креміннатеплокомуненерго» м.
Кремінна Луганської області на посаді
юрисконсульта з 12 вересня 2012 року,
скасувавши Наказ № 58к від 12.09.2012 року
про звільнення.

Стягнути з комунальному підприємства
«Креміннатеплокомуненерго» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушено прогулу з 12 вересня 2012 року до
05 березня 2014 року у сумі 71591,08 грн. та
судовий збір на користь держави у сумі
715,91 грн.

Рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу в межах платежу за
один місяць у сумі 4091,82 грн. допустити
до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: