Справа № 739/339/14-ц
Провадження № 2/739/110/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Новгороді-Сіверському Чернігівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про вселення
до житла та усунення перешкод в
користуванні житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (далі
- відповідачі) про вселення до квартири
АДРЕСА_2 та усунення перешкод в
користуванні зазначеною квартирою.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він
разом з сином є власником вказаної
квартири. Після повернення у червні 2013
року з м. Києва він вирішив проживати в
своїй квартирі, однак відповідачі його
туди не пустили. Спроби вселитися до
квартири також жодних результатів не
дали. Після цього відповідачами був
замінений замок на вхідних дверях
квартири, що позбавило його можливості
потрапити до неї, при цьому відповідачі
постійно вчиняють сварки, викидають
його речі на вулицю. У наслідок таких
дій він змушений жити у своїх рідних та
позбавлений можливості займатися
творчою діяльністю.

Відповідачкою ОСОБА_3 подано
заперечення проти позову, відповідно
до яких позивач в позовній заяві, на її
думку, не зазначає які саме перешкоди в
користуванні квартирою йому чиняться,
вказує, що він має до квартири вільний
доступ і заявив позов, оскільки не може
змиритися з тим, що вона разом з дітьми
також проживає в цій квартирі, визнаючи
при цьому, що позивач, як співвласник
квартири має право в ній проживати.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив його задовольнити
з підстав, викладених в позовній заяві,
уточнив позовні вимоги в частині
усунення перешкод в користуванні
квартирою, зазначивши, що він просить
зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 надати
йому ключі від вхідних дверей квартири.
Заявив, що ОСОБА_5 йому перешкод в
користуванні квартирою на даний час не
чинить, тому в цій частині свої позовні
вимоги він не підтримує. Також позивач
пояснив, що заміна замку на вхідних
дверях відповідачкою ОСОБА_3 була
здійснена в жовтні 2013 року, у зв'язку з
цим він позбавлений можливості
користуватися своєю квартирою та
змушений жити у своїх рідних. Іншого
житла в м. Новгороді-Сіверському у
нього немає. Визнав, що після заміни
замка безпосередньо до відповідачки
саме з приводу надання ключів від
квартири не звертався, оскільки
спілкування з нею завжди закінчується
сваркою, а в листопаді 2013 року після
чергової сварки внаслідок
неправомірних дій останньої він
взагалі потрапив в лікарні. При цьому
він неодноразово намагався вселитися
до квартири, однак йому чинилися
перешкоди, його речі відповідачка
ОСОБА_3 викидала на вулицю. Згоди на
заміну замка на вхідних дверях
квартири ним не надавалася і ключа від
цього замка у нього немає.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, зазначила,
що позов в частині позовних вимог до
ОСОБА_5 вона не підтримує, оскільки
остання на даний час не проживає в
спірній квартирі і перешкод в
користуванні нею позивачу не чинить.

Відповідачка ОСОБА_3 висловилася проти
задоволення позову, посилаючись на
обставини, викладені в її запереченнях
та зазначила, що замок на вхідних
дверях квартири був замінений,
оскільки позивач, на її думку, викрав її
цінні речі, а саме золоті прикраси, при
цьому останній до неї не звертався з
приводу надання ключів від вхідних
дверей. Також вона визнала, що виносила
з квартири речі позивача на вулицю,
оскільки ті, з її слів, мали неприємний
запах.

Представник відповідачки ОСОБА_3
висловився проти задоволення позову,
зазначивши, що позивачу перешкоди в
користуванні квартирою не чиняться, а
заміну замка на вхідних дверях
квартири пояснив тим, що з квартири у
жовтні 2013 року було викрадено цінні
речі відповідачки і ця крадіжка, на
його думку, була вчинена саме
позивачем. Також послався на те, що
позивач не зазначив у позовній заяві
яким чином йому чиняться перешкод та
висловив готовність відповідачки
надати позивачу ключі від вхідних
дверей спірної квартири. Крім того
вважає акт, складений позивачем 21
березня 2014 року про наявність у нього
перешкод в користуванні квартирою
неналежним доказом, оскільки він був
складений після подання позову до суду.

Відповідачка ОСОБА_5 двічі не
з'являлася в судові засідання, хоча про
час та місце їх проведення була
повідомлена належним чином, причини
своєї неявки до суду не повідомила,
заяви про розгляд справи без її участі
не подала. Сторони у справі не
заперечували проти розгляду справи за
відсутності відповідачки ОСОБА_5, тому
судом було прийнято рішення
здійснювати розгляд за її відсутності.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 дав показання про
те, що позивач є його батьком, а
відповідачка колишньою дружиною. Він
та позивач є співвласниками спірної
квартири, в якій проживає відповідачка.
Остання чинить перешкоди його батьку в
користуванні цією квартирою, що було
причиною їх неодноразового звернення
до міліції. У жовтні 2013 року позивач
намагався вселитися до спірної
квартири, однак відповідачка
влаштувала з цього приводу бійку. 21
березня 2014 року позивачем за його
участю та участю свідків було складено
акт про заміну замка на вхідних дверях
спірної квартири. Особисто йому
відповідачка перешкод в доступі до
квартири не чинить. Він, як співвласник
квартири згоду на заміну замка на
вхідних дверях не надавав, ключів від
цього замка у нього немає.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_7 дав показання про
те, що він є товаришем позивача,
відповідачку до цього бачив лише один
раз. Позивач не має іншого, ніж спірна
квартира, житла та не може потрапити до
неї, у зв'язку з чим змушений проживати
в своїх рідних, в АДРЕСА_2. Також він був
присутній при складанні в березні 2014
року акту про заміну замка на вхідних
дверях спірної квартири.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідачки ОСОБА_3 та їхніх
представників, показання свідків та
дослідивши матеріали справи і наявні в
них докази, суд приходить до наступних
висновків.

Як встановлено, позивачу на праві
власності належить ? частка квартири
АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право власності №6108478 від 12 липня
2013 року (а.с.6).

До червня 2013 року позивач тривалий час
перебував у м. Києві і у вказаній
квартирі не проживав, при цьому в ній
проживала і на даний час проживає
відповідачка ОСОБА_3 разом зі своїми
дітьми, яка є колишньою дружиною сина
позивача, хоча вона й не є власником
цієї квартири. У червні 2013 року позивач
повернувся до м. Новгорода-Сіверського
і виявив бажання надалі проживати в
належній йому квартирі.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з частиною другою статті 47
Конституції України ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Аналогічне за змістом положення
закріплено в статті 155 Житлового
кодексу Української РСР, відповідно до
якого жилі будинку (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Як з'ясовано, після повернення з м.
Києва у позивача з відповідачкою
ОСОБА_3 періодично виникають сварки та
суперечки, пов'язані з користуванням
спірною квартирою, внаслідок чого
позивач не проживає в ній. З жовтня 2013
року позивач неодноразово звертався з
цього приводу до Новгород-Сіверського
РВ УМВС України в Чернігівській
області, що підтверджується
відповідями на його звернення від 31
жовтня, 04 листопада, 18 та 27 грудня 2013
року (а.с. 13-19). Крім того, після чергової
сварки з відповідачкою ОСОБА_3 04
листопада 2013 року позивач потрапив до
лікарні (а.с. 8-9), у зв'язку з чим було
розпочато кримінальне провадження
№0000487 за фактом заподіяння йому
відповідачкою ОСОБА_3 тілесних
ушкоджень (а.с.15).

Саме в жовтні 2013 року останньою, без
згоди співвласників, одним з яких є
позивач, було замінено замок на вхідних
дверях спірної квартири, при цьому
ключі від нього позивачу не надано, що
унеможливило використання ним своєї
квартири для проживання. Ці перешкоди
існують і на час розгляду справи, що
підтверджується актом від 21 березня 2014
року про те, що ключі співвласників не
відмикають замок вхідних дверей їхньої
квартири по АДРЕСА_2 (а.с.37). При цьому
заява представника відповідачки про
те, що цей акт є неналежним доказом у
справі, оскільки складений після
подання позову до суду, є
необґрунтованою, оскільки створення
перешкод в користуванні житлом це
триваюче у часі порушення, тому докази
подані на підтвердження його наявності
на час розгляду справи в суді мають
бути оцінені судом разом з іншими
доказами та враховані при прийнятті
рішення.

Доводи відповідачки ОСОБА_3 про те, що
заміна замка на вхідних дверях до
спірної квартири була здійснена у
зв'язку з викраденням її цінних речей,
до якого, на її думку, причетний
позивач, фактично підтверджують намір
останньої унеможливити використання
позивачем спірної квартири. Водночас
наявність підозр щодо причетності
позивача до викрадення речей
відповідачки ОСОБА_3 не можуть бути
підставою для обмеження прав позивача
у використанні свого нерухомого майна.

З приводу пояснень представника
відповідачки ОСОБА_3, що позовні вимоги
позивача є неконкретними, оскільки в
них не зазначено спосіб усунення
перешкод в користуванні квартирою, суд
відмічає, що позивачем у судовому
засіданні було уточнено свої позовні
вимоги в частині необхідності
зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 надати
йому ключі від вхідних дверей квартири.
Крім того, в обґрунтуванні позовної
заяви, копія якої після призначення
справи до судового розгляду була
направлена відповідачці ОСОБА_3,
міститься вказівка на створення
позивачу перешкод в користуванні
квартирою шляхом заміни відповідачкою
без його дозволу замка на вхідних
дверях та про відмову надати ключі.

Суд також зазначає, що відсутність
звернень позивача до відповідачки
ОСОБА_3 саме з приводу надання йому
ключів від заміненого нею замка на
вхідних дверях спірної квартири, не
позбавляє позивача можливості
звернутися за захистом свого
порушеного права безпосередньо до суду
і не може бути підставою для відмови в
здійсненні захисту цього права судом.

Все викладене в сукупності свідчить
про умисне створення перешкод позивачу
з боку відповідачки ОСОБА_3 в
користуванні ним своєю власністю, а
саме квартирою АДРЕСА_2, шляхом заміни
замка на вхідних дверях.

Відповідно до статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Враховуючи встановлений судом факт
створення перешкод позивачу з боку
відповідачки ОСОБА_3 в користуванні
належною йому квартирою, що
унеможливлює його вселення до неї
через відсутність ключів від вхідних
дверей, суд вважає за необхідне
захистити права позивача, вселивши
його до квартири АДРЕСА_2 та, з метою
усунення створених перешкод,
зобов'язати відповідачку надати
позивачу ключі від вхідних дверей
вказаної квартири. Відповідно в цій
частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_5, то суд
враховує заяви позивача та його
представника про те, що остання
перешкод в користуванні спірною
квартирою не чинить і на даний час в цій
квартирі не проживає та розцінює їх як
відмову від позову до ОСОБА_5, тому
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні цих позовних
вимог.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
здійснених позивачем, а саме
сплаченого судового збору, суд
враховує, що відповідно до частини
першої статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки позов підлягає задоволенню
частково, суд приходить до висновку про
необхідність стягнення з відповідачки
ОСОБА_3 на користь позивача частини
понесених ним судових витрат у розмірі
121 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 41, 47 Конституції України,
статтею 391 Цивільного кодексу України,
статтею 155 Житлового кодексу
Української РСР, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 174,
209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
вселення до житла та усунення перешкод
в користуванні житлом - задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
-НОМЕР_1, до квартири АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2, надати ОСОБА_1 ключі від
вхідних дверей квартири АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати у розмірі
121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 07 квітня 2014
року.