Справа № 261/6185/13-ц
Провадження № 2/261/143/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
20
березня 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючого Жупанової О.О., за
участю секретаря Дівів'євої Я.О., за
участю позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, представників
відповідача Нєчаєвського О.Л., Олійник
І.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Петровський посад» про
стягнення грошової компенсації за
невикористані щорічні відпустки, -

В с т а н о в
и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСББ «Петровський посад» про стягнення
невиплаченої грошової компенсації за
невикористані щорічні відпустки.

В обґрунтування свого позову зазначив,
що він працював у відповідача за
сумісництвом на посаді управителя
(керуючими справами). 07 червня 2013 р. він
звільнився за угодою сторін. Проводячи
розрахунок при звільненні, відповідач
не виплатив йому грошову компенсацію
за невикористані відпустки за період
роботи з 2011 по 2013 роки, всього в сумі
3650,70 грн. Він неодноразово звертався до
підприємства з вимогою виплатити
відповідну компенсацію, проте йому
було в цьому відмовлено. Просив
стягнути на його користь вказану
заборгованість.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, наполягали на їх
задоволенні, пояснивши, що позивач, з 3
березня 2011 р. по 07 червня 2013 р. працював
за сумісництвом управляючим справами
ОСББ «Петровський посад», який
обслуговує багатоповерховий будинок,
де він проживає разом з сім'єю. З
початку, на зборах співвласників
будинку було прийнято рішення про
оплату його праці у розмірі 1000 грн. У
подальшому йому збільшили - до 2000 грн.
На протязі всієї роботи на
підприємстві він у відпустку не ходив.
Разом з цим, при звільненні 07 червня 2013
р. йому була виплачена лише заробітна
плата у розмірі 2466,66 грн., компенсацію
за невикористані відпустки за період
роботи з березня 2011 по червень 2013 роки
він не отримав. Також, звернув увагу, що
в травні 2012 р. він не звільнявся за
власним бажанням. Наказ про звільнення
від 30 квітня 2012р. в судовому порядку не
оспорював. Крім того, він не згоден з
рішенням членів правління об'єднання
співвласників щодо зменшення йому
розміру заробітної плати та сплати
йому заробітної плати в травні та
червні 2013 р. з урахуванням фактично
відпрацьованого часу, але вказане
рішення він не оспорював.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали та пояснили,
що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу
управителем (керуючим справами) 3
березня 2011 р.. 25 квітня 2011 р. на
загальних зборах власників квартир
було узгоджено, що оплата праці
бухгалтеру та управителю буде
встановлена 1000 грн. кожному, разом з цим
на цих зборах було прийнято рішення, що
в зв'язку з відсутністю коштів у
підприємства, та неможливістю сплати
заробітної плати, до початку
здійснення діяльності підприємством,
тимчасово заохочувати зазначених осіб
у розмірі, який відповідає квартирній
платі. З зазначеним рішенням погодився
позивач, який був присутній того дня. В
жовтні 2011 р. ОСОБА_1 повідомив
бухгалтеру підприємства, що він
погодив з головою правління збільшення
своєї заробітної плати, від тієї, що
була встановлена на загальних зборах,
а тому починаючи з жовтня 2011р. йому
почали виплачувати заробітну плату
залежно від фактично виконаної роботи.
Звільнення позивача 30 квітня 2012 р.
відбулося за його власним бажанням,
йому про це було достовірно відомо,
оскільки у травні він заробітну плату
не отримував, будь яких претензій з
цього приводу не заявляв. При
звільненні позивача у квітні 2012 р. були
проведені відповідні розрахунки на
підставі табелю обліку використаного
робочого часу та виплачено 2000 грн., з
яких 901,96 грн. в рахунок заробітної
плати за квітень 2012 р., 1098,04 грн. -
компенсація за невикористану
відпустку. 01 червня 2012 р. у зв'язку з
завантаженістю голови правління,
ОСОБА_1 був повторно прийнятий на
роботу за сумісництвом управителем
(керуючим справами) з 01 червня 2012 р.. 07
червня 2013 р. на засіданні членів
правління об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку було
прийнято рішення про звільнення
ОСОБА_1 з займаної посади, виплату
ОСОБА_1 заробітної плати згідно
фактично відпрацьованого часу за
травень та червень 2013 р.. Бухгалтером
підприємства на підставі наказу про
звільнення були проведені відповідні
розрахунки та виплачено позивачу
заробітну плату за травень 2013 р. у
розмірі 724,32 грн., за червень 2013 р. - 206,085
грн., компенсацію за невикористану
відпустку у розмірі 1536,29 грн., а всього
2466,66 грн., які були отримані позивачем
11 червня 2013 р., що підтверджується
відповідними відомостями на виплату
грошей. В зв'язку з чим, з позивачем
повністю проведений розрахунок,
виплачені всі належні йому від
підприємства платежі, в тому числі
компенсація за невикористані
відпустки і заборгованості перед
позивачем підприємство не має.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
думку представника позивача та
представників відповідача, дослідивши
матеріали справи і оцінивши зібрані
докази в їх сукупності, приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Приймаючи рішення по справі, що
розглядається, суд виходив з вимог ч. 3
ст.10 ЦПК України, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Крім того, дотримуючись принципу
диспозитивності, передбаченого ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.233 КЗпП України
працівник у разі порушення
законодавства про оплату праці має
право звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно п.2.2.12. Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13.01.2004 N 5
грошова компенсація за
невикористання щорічних відпусток
відноситься до фонду додаткової
заробітної плати. Отже, на стягнення
зазначених виплат поширюється дія ст.233
КЗпП України.

Судовим розглядом встановлено, що
згідно наказу № 1 від 03 березня 2011р.
ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
управителя (керуючим справами) ОСББ
«Петровський посад» з 03 березня 2011 р..
Наказом № 1-к від 30 квітня 2012 р. ОСОБА_1
був звільнений з посади управителя
(керуючого справами) 30 квітня 2012 р. за
власним бажанням відповідно до ст.38
КЗпП України (а.с.26). Наказом № 2-к від 01
червня 2012 р. був знову прийнятий на
роботу за сумісництвом управителем
(керуючим справами) ОСББ «Петровський
посад» з 01 червня 2012 р. (а.с.27). 07 червня
2013 р. наказом № 1-к від 07 червня 2013р.
ОСОБА_1 був звільнений з посади
управителя (керуючого справами) 07
червня 2013 р. за згодою сторін на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.45).

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні
вивченням копій відповідних наказів.
Зазначені накази незаконними чи
недійсними в установленому законом
порядку не визнано. Позивач, будучи
ознайомлений в ході судового розгляду
з наданим відповідачем в якості доказу
- наказом про звільнення ОСОБА_1 30
квітня 2012 р., вимог про його оскарження
та незаконне звільнення не заявляв.

Відповідно до частини другої статті 21
КЗпП України, працівник має право
реалізувати свої здібності до
продуктивної і творчої праці шляхом
укладення трудового договору на одному
або одночасно на декількох
підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачено
законодавством, колективним договором
або угодою сторін. Ця норма закону
дозволяє працівникам, крім основного
трудового договору, укладати трудові
договори про роботу за сумісництвом.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України,
оплата праці при роботі за
сумісництвом здійснюється за фактично
виконану роботу. При цьому виконана за
сумісництвом робота повинна бути
відображена в документах первинного
бухгалтерського обліку, до яких
відносяться табель обліку робочого
часу та інші документи.

Згідно чинного трудового
законодавства, працівник, який уклав
трудовий договір на роботу за
сумісництвом, перебуває у трудових
відносинах з підприємством, установою,
організацією, фізичною особою і тому
має право на оплачувану щорічну
відпустку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наспаного для після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Допитана в судовому засіданні Олійник
І.В., як представник відповідача
пояснила, що вона будучи бухгалтером
підприємства нараховувала позивачу на
протязі його роботи з 1 червня 2012 р. по 07
червня 2013 р. заробітну плату, згідно
табелів обліку використаного часу за
фактично виконану роботу з розрахунку
2440,81 грн. на місяць (без сплати
податків). При звільненні позивача у
червні 2013 р. нею, на підставі наказу від
07 червня 2013 р., табелів обліку
використаного робочого часу за травень
- червень 2013 р. були проведені
відповідні нарахування. Також
пояснила, що згідно наказу від 03
березня 2011р. позивач дійсно був
прийнятий на роботу управителем за
сумісництвом з 3 березня 2011 р., але
фактично почав виконувати покладені
на нього обов'язки з жовтня 2011 р., коли
підприємство, яке є неприбутковою
організацією, почало у повній мірі
функціонувати, з цього часу вона
почала нараховувати йому заробітну
плату. З січня 2011 р. по жовтень 2011 р.
підприємство діяльність не
здійснювало, грошей на рахунках не
було, за відсутністю сплати внесків
власниками квартир. При звільненні
позивача у квітні 2012 р. з ним був
проведений повний розрахунок, про що
свідчить відсутність будь яких
претензій з боку позивача у червні 2012
р., коли він знову почав працювати.
Належне виконання з боку підприємств
зобов'язань щодо нарахування та виплат
усіх належних при звільненні
працівника сум у квітні 2012 р. між тим,
також підтверджується актом про
результати планової перевірки ОСББ
«Петровський посад» Управлінням
Пенсійного фонду України в
Петровському районі м. Донецька від
13.08.2012р. (п.6.1.1.), в якому зафіксований
факт ненарахування заробітної плати за
травень 2012 р. ОСОБА_1, який у цей період
був звільнений, а також факт
відсутності нарахування заробітної
плати робітникам підприємства за
період з січня по жовтень 2011 р..

З доданих відповідачем до матеріалів
справи табелів обліку використання
робочого часу працівників ОСББ
«Петровський посад» за травень -
червень 2013р., вбачається, що ОСОБА_1 на
протязі травня - червня 2013р. працював не
повний робочий день, у більшості 1,5-2
години в день (а.с.32,35).

Доданими до матеріалів справи
платіжними відомостями підтверджений
факт перерахування відповідачем
нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати та
компенсації за невикористану
відпустку у розмірі 2466,66 грн.
(а.с.28,30,31,33,34).

При цьому, суд звертає увагу, що позивач
та його представник в судовому
засіданні не заперечували, що дійсно
при звільнені 11 червня 2013 р. позивач
отримував зазначену суму, але вважає,
що це була виплачена йому у повному
обсязі заробітна плата за травень та
червень 2013 р., а не заробітна плата,
згідно фактично відпрацьованого часу з
грошовою компенсацією за
невикористану відпустку. Вимог щодо
оспорювання рішенням членів правління
об'єднання співвласників щодо
зменшення йому розміру заробітної
плати та сплати йому заробітної плати
в травні та червні 2013 р. з урахуванням
фактично відпрацьованого часу від 07
червня 2013 р. не заявляли.

Як вбачається з довідки, наданої ОСББ
«Петровський посад» від 20 листопада 2013
р. ОСОБА_1, який працював на
підприємстві відповідача з 01 червня 2012
р. по 07 червня 2013 р. за сумісництвом та
займав посаду управителя (керуючого
справами) були нараховані та здійснені
наступні виплати: заробітна плата за
травень 2013 р. у розмірі 724,32 грн., за
червень 2013 р.- 206,08 грн., компенсація за
невикористану відпустку у розмірі 1536,29
грн., всього - 2466,66 грн. Вказана довідка
підписана посадовими особами
підприємства, а саме головою правління
та бухгалтером підприємства, містить
печатку підприємства, а тому у суду не
виникає сумнівів, щодо її
достовірності ( а. с. 28 ).

Згідно довідки наданої ОСББ
«Петровський посад» від 03 лютого 2014
року з ОСОБА_1 проведено повний
розрахунок за період роботи з 01червня
2012р. по 07 червня 2013р., заборгованості із
виплати компенсації за невикористану
відпустку та заробітної плати немає.
(а.с.48)

Крім того, надані суду відповідачем
табель обліку використаного робочого
часу за квітень 2012 р., розрахунково -
платіжні відомості за квітень 2012р.,
довідка ОСББ «Петровський посад» від 03
лютого 2014 р., згідно якої ОСОБА_1 за
квітень 2012 р. були нараховані та
здійснені наступні виплати: заробітна
плата за квітень 2012 р. у розмірі 901,96
грн., компенсація за невикористану
відпустку у розмірі 1098,04 грн., всього -
2000,00 грн., довідка відповідача про
проведення повного розрахунку з ОСОБА_1
за період роботи з 03 березня 2011р. по 30
квітня 2012 р., також свідчать про
відсутність заборгованості по виплаті
грошової компенсації за невикористану
відпустку при звільненні позивача 30
квітня 2012 р. (а.с.51-56).

З наданого відповідачем акту про
результати планової перевірки ОСББ
«Петровський посад» від 13 серпня 2012 р.
управлінням Пенсійного фонду України в
Петровському районі м. Донецька
вбачається, що за період з січня 2011 р.
по жовтень 2011 р. підприємство не
нараховувало заробітну плату жодному
працівнику, також не нараховувалась
заробітна плата у травні 2012 р. ОСОБА_1
(додатки №7,8). Порушень з цього приводу
під час перевірки не встановлено.

При цьому, суд приймає до уваги, що
позивач та його представник не
заперечували, що у квітні 2012р. позивач
отримував 2000 грн. за виконану роботу,
заробітну плату у травні 2012 р. не
отримував, причини невиплати йому
невідомі, але з позовними вимогами,
щодо стягнення заборгованості по
заробітній платі не звертався.
Незаконне, на їх думку, звільнення у
судовому порядку також не оскаржував.

Надані відповідачем розрахунки
грошової компенсації за невикористані
відпустки (а.с.29, 47,55) позивачем та його
представником у судовому засіданні
спростовані не були.

Таким чином, враховуючи встановлені в
ході судового розгляду обставини, суд
приходить до висновку, що позивачем не
надано достатніх та безспірних доказів
щодо наявності у підприємства
відповідача заборгованості перед ним
по виплаті грошової компенсації за
невикористані щорічні відпустки, а
тому в зв'язку з недоведеністю
позивачем своїх позовних вимог, в
задоволені позову слід відмовити.

Прийняти до уваги доводи позивача та
його представника, що сплачені йому
суми, які були нараховані бухгалтером
підприємства, як компенсація за
невикористану відпустку є його
заробітною платою за виконану роботу у
травні 2013 р. та квітні 2012р., суд не може,
оскільки вони спростовуються наданими
суду документами бухгалтерського
обліку. Доказів, які б спростовували
вказані обставини позивачем не надано.

Що ж стосується нарахувань
заборгованості, які надані позивачем,
то він їх зробив в довільній формі, без
врахування періоду роботи на
підприємстві відповідача, згідно
наказів, що приведені вище та фактично
виконаної ним роботи, а тому суд не може
розцінити їх як належні і допустимі
докази по справі і відхиляє.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 5, 6,10, 57, 60 , 88, 208,209, 212 -215, ЦПК
України , суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Петровський посад» про стягнення
грошової компенсації за невикористані
щорічні відпустки - відмовити.

Апеляційна скарга на це рішення може
бути подана в судову палату по
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом десяти днів зі дня його
проголошення.

Суддя
О.О. Жупанова