Єдиний унікальний номер 227/7179/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1994/2014
Головуючий в 1 інстанції Мавроді Р.Ф.
Доповідач Халаджи О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.

суддів Халаджи О.В., Гапонова А.В.

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 21 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»
про відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ТОВ «ДТЕК
Добропіллявугілля» в рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_1 6000 гривень, та судовий
збір на користь держави в розмірі 114,70
грн.

В іншій частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ТОВ
«ДТЕК Добропіллявугілля» подало
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
судом першої інстанції не прийнято до
уваги вину позивача в цьому нещасному
випадку, оскільки актом Н-1 від 04.11.2011 р.
встановлено, що основною причиною
настання випадку стало невиконання
посадових обов'язків, ОСОБА_1, який
порушив п. 2.15; п.2.17 «Посадової
інструкції механіка дільниці
водовідливів». Окрім того, в матеріалах
справи відсутні докази спричинення
позивачу моральної шкоди, а саме стресу
якого зазнав потерпілий в результаті
отриманої травми, чи його наслідки.
Встановлення самого ступеню втрати
працездатності не підтверджує
наявність факту спричинення
потерпілому моральної шкоди. Медичний
висновок про встановлення факту
моральної шкоди потерпілим, суду не
надано. Враховуючи наведене апелянт
просить рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року скасувати, ухвалити
нове, яким відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з вересня 2009 року працював на
шахті «Новодонецька» електрослюсарем
підземним, механіком дільниці з повним
робочим днем у шахті у шкідливих і
небезпечних умовах праці. 2 листопада
2011 року під час виконання трудових
обов'язків з ним стався нещасний
випадок, внаслідок якого він отримав
травму - закритий осколковий перелом
променю справа зі зміщенням в типовому
місці, відрив шиловидного відростка
ліктьової кістки, що підтверджується
актом Н-5 від 04.11.2011 та актом № 40 про
нещасний випадок на виробництві форми
Н-1 від 04.11.2011.

Висновком МСЕК №042789 від 07.02.2012 року
йому встановлено 15% втрати професійної
працездатності. При повторному огляді
19.02.2013 згідно з довідкою №127092 втрата
працездатності в розмірі 15%
встановлена безстроково.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачено, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Розглядаючи справу, суд виходив з того,
що у зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві позивачу завдана моральна
шкода, право на відшкодування якої, за
рахунок коштів підприємства,
регулюється ст. 237-1 КЗпП України, якою
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати життєвих зв'язків і вимагають
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя. Частиною 2
цієї статті встановлено, що порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 8 жовтня 2008 року №
20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові
виплати), статтею 1167 Цивільного кодексу
України та статтею 237-1 Кодексу законів
про працю України потерпілим надано
право відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків щодо
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України.

Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України,
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував конкретні
обставини справи, характер та ступень
моральних страждань позивача,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з травмуванням, його наслідки,
погіршення стану здоров'я позивача,
порушення нормального укладу життя, а
також виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
визначив таке відшкодування в розмірі
6000 грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

За таких умов доводи відповідача про
те, що факт моральної шкоди не
доведений є безпідставними.

З врахуванням ступеню моральних
страждань потерпілого і наявності
тяжких наслідків, суд першої інстанції
в межах обумовленої законом суми
правильно визначив розмір грошової
компенсації моральної шкоди позивача.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
наданим доказам дав правильну правову
оцінку і правильно вирішив спір. Усі
доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, правильно визнані
необґрунтованими і не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи, а
тому рішення суду є законним і підстав
для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 21 січня 2014 року
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: