Справа № 2-2789/11
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко
Н.А.

при секретарі Довгань
Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одеса
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи без
самостійних вимог щодо предмета спору -
Одеської міської ради, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та
поділ спільного сумісного майна ;

ВСТАНОВИВ :

В січні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, а в січні 2010
року та в квітні 2014 року подав
адресовані суду свої письмові заяви
про уточнення позовних вимог, згідно з
якими вимагає встановити факт його
проживання однією сім'єю з
відповідачем як чоловіка і жінки з
14.01.1998 року по 18.01.2009 року та поділити
спільне сумісне майно шляхом : визнання
права власності на ? ч. квартири
АДРЕСА_1, стягнення грошової
компенсації у розмірі вартості ? ч. цієї
квартири, визнання права власності на ?
ч. рухомого майна (а саме на : шафу
„Престиж" ; стіл, стільці і пуфик
„Валенсія" ; комод „Крістина", ліжко та
біля ліжкова тумба „Жасмин"; два дивани
шкіряні ; годинник „Lemxepn"; пральну
машину „Електролюкс"; люстру
кришталеву ; лампу кришталеву; бра
кришталеве; кондиціонер „Шарп";
конвектор (гриль); мармуровий
журнальний стіл; крісло „Дали";
пилосос „Taski"; барну тумбу; меблі для
прихожої; шафу „Стенлі") та стягнення
грошової компенсації у розмірі
вартості ? ч. цього рухомого майна.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач
вказує, що з січня 1998 року по січень 2009
року він і відповідач жили однією
сім'єю як чоловік і жінка без шлюбу,
разом працювали на судах дальнього
(закордонного) плавання та жили в одній
каюті, мали спільний бюджет і збирали
гроші для придбання власного житла, але
не могли зареєструвати шлюбу у зв'язку
з тим, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, а
справа про розірвання шлюбу тривалий
час не розглядалась в суді через його
знаходження у закордонному плаванні.

Також позивач зазначає, що у 1999
році ним і відповідачем за спільні
сумісні кошти та за позичені ним
грошові кошти в сумі 7000,00 дол.США була
придбана квартира трикімнатна АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 07.12.1999 р. за р.№ 7498, оформленого на
ім'я відповідача, що пов'язано з тим, що
під час укладання цього договору він
відбув у черговий рейс, а в період з 1999
року по 2004 рік вони зробили капітальний
ремонт в цій квартирі, під час якого
реконструювали цю квартиру, та в
результаті реконструкції фактично
побудували нову двокімнатну квартиру з
улаштованим в раніше існуючому
підсобному приміщення санвузла.

Крім того, позивач стверджує, що
витратив свої власні кошти у розмірі
40000,00 дол.США на придбання будівельних
матеріалів і оплату ремонтних робіт в
квартирі, в т.ч. ремонтних робіт по
перебудові і переобладнанню квартири,
та на придбання сантехнічних приладів
і кухонних меблів в квартиру, а роботи з
зняття штукатурки, підготовці стін і
підлог для будівельних робіт та зняття
старої плитки були виконані ним
особисто.

В судовому засіданні ОСОБА_4, який
є представником позивача, підтримав
позов, а ОСОБА_1, яка є представником
відповідача, не визнала позов,
посилаючись, що на протязі деякого часу
сторони підтримували певні близькі
відносини, тому позивач іноді
залишався у відповідача на ніч, але
вони не жили і не могли жити однією
сім'єю як чоловік і жінка, не вели і не
могли вести спільне сумісне
господарство, та в них не було і не
могло бути спільного бюджету, оскільки
до 09.11.2004 року позивач перебував у
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, з
якою до осені 2004 року підтримував
шлюбно-сімейні відносини і жив разом,
та що відповідачем було придбано
спірну квартиру, зроблено ремонт в цій
квартирі, придбано меблі та побутову
техніку за власні свої гроші, зароблені
нею під час роботи на судах дальнього
плавання, а позивач лише допомагав
відповідачу робити ремонт та за її
власні гроші купував будівельні
матеріали і іноді розраховувався з
робочими.

Представник Одеської міської
ради не повідомив суду причину своєї
неявки, хоча про дату і місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить розписка про
одержання ним судової повістки.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін та допитавши свідків, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково.

Судом установлено, що відповідач
ОСОБА_3 набула право власності на
трикімнатну квартиру під АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
07.12.1999 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за р.№ 7498,
зареєстрованого в Одеському МБТІ та
РОН 08.12.1999 року під р.№ 189 на стор.184 в
книзі 341пр.

З 14.01.2000 року місце проживання
відповідача ОСОБА_3 та місце проживання
її дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
встановленому законом порядку
зареєстровано за адресою : АДРЕСА_1.

В період 1999-2004р.р. у вищевказаній
квартирі був зроблений ремонт, під час
якого було проведено самовільну
реконструкцію цієї квартири, без
отримання затвердженої в
установленому законом порядку
проектної документації та дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
придбано в цю квартиру меблі та
побутову техніку. На дату судового
розгляду даної справи згадану
реконструйовану квартиру не прийнято в
експлуатацію у встановленому законом
порядку.

09.04.1977 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_7 у відділі РАГСу
Київського району м.Одеси, актовий
запис № 642, та цей шлюб було розірвано
Відділом РАЦСу Біляївського районного
управління юстиції Одеської області
15.02.2006 року, актовий запис № 40, на
підставі рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 08.10.2004 року у
цивільній справі № 2-12176/2004, яке набрало
законної сили 09.11.2004 року.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи і не заперечуються
сторонами.

У відповідності до ч.2 ст.114 СК України, у
разі розірвання шлюбу судом шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, шлюб між позивачем ОСОБА_2
та його колишньою дружиною ОСОБА_7
вважається припиненим з 09.11.2004 року.

Згідно з ч.1, 2 ст.25 СК України, жінка та
чоловік можуть одночасно перебувати
лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік
мають право на повторний шлюб лише
після припинення попереднього шлюбу.

Позивач та його представник не надали
суду документальних доказів на
підтвердження своїх доводів стосовно
того, що позивач припинив
шлюбно-сімейні відносини і спільне
проживання зі своєю колишньою дружиною
задовго до ухвалення Приморським
районним судом м.Одеси рішення від
08.10.2004 року у цивільній справі № 2-12176/2004,
згідно з яким шлюб між ними було
розірвано, що вказана цивільна справа
№ 2-12176/2004 тривалий час не розглядалась
в суді у зв'язку зі знаходженням
позивача у закордонному плаванні, а
також не спростували в суді доводи
представника відповідача щодо того, що
до осені 2004 року позивач підтримував
шлюбно-сімейні відносини зі своєю
колишньою дружиною, та що позивач
допомагав відповідачу робити ремонт в
її квартирі, і така допомога позивача
полягала в тому, що він власні грошові
кошти відповідача купував будівельні
матеріали і іноді розраховувався з
робочими, як цього вимагає ст.60 ЦПК
України.

При цьому суд вважає, що ті обставини,
що під час знаходження у рейсах сторони
жили в одній каюті, а під час відпустки
позивач часто приходив в квартиру
відповідача та іноді залишався у
відповідача ночувати, лише
підтверджують факт існування між
сторонами певних близьких відносин,
але не є доказом факту проживання
сторін однією сім'єю як чоловіка і
жінки в період з 14.01.1998 року по 09.11.2004
року.

З огляду на наведене, суд критично
оцінює показання свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і
ОСОБА_13 в частині їх тверджень щодо
того, що в період з 1998 року по 09.11.2004 року
сторони жили однією сім'єю як чоловік і
жінка, вели спільне господарство та за
свої спільні сумісні кошти придбали
квартиру АДРЕСА_1 і зробили ремонт з
реконструкцією в цій квартирі, так як
це спростовується, по-перше, фактом
перебування позивача у
зареєстрованому шлюбу з іншою жінкою
до 09.11.2004 року, і, по-друге, показаннями
свідка ОСОБА_14, яка є мешканцем
квартири АДРЕСА_2, та свідків ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18

Також суд не бере до уваги пояснення
свідка ОСОБА_9 стосовно того, що нібито
у 1999 році він позичив позивачу грошові
кошти в сумі 7000,00 дол.США для придбання
спірної квартири, оскільки згідно з
вимогами ст.375 ЦК УРСР (в ред.1963р.)
договір позики на суму, що перевищує 50
рублів, укладається в письмовій формі,
а суду не надано такого договору.

Більш того, доводи позивача щодо того,
що спірну квартиру нібито придбано за
рахунок його і відповідача спільних
сумісних коштів та позичених ним
грошових коштів в сумі 7000,00 дол.США у
ОСОБА_9, повністю спростовуються
договором купівлі-продажу спірної
квартири від 07.12.1999 р. за р.№ 7498, з п.4
якого вбачається, що продаж спірної
квартири вчинено за 11902,00 грн., та ця
сума набагато менше еквіваленту 7000,00
дол.США за курсом НБУ на дату укладання
цього договору купівлі-продажу. До того
ж, на дату судового розгляду даної
справи згаданий договір
купівлі-продажу від 07.12.1999 року за р.№
7498 в цілому або у будь-якій його окремій
частині в установленому законом
порядку не оспорюється та не визнаний
недійсним.

Вирішуючи дану справу, суд також
враховує, що позивач не надав суду
документальних доказів на
підтвердження факту придбання
спірного рухомого майна та його
вартості.

У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З таких обставин суд доходить висновку,
що не підлягають задоволенню позовні
вимоги позивача в частині встановлення
факту його проживання з відповідачем
однією сім'єю з 14.01.1998 року по 09.11.2004 року
як чоловіка і жінки, визнання за ним
права власності на спірну квартиру,
стягнення з відповідача грошової
компенсації у розмірі вартості ? ч. цієї
квартири, визнання за ним права
власності на спірне рухоме майно та
стягнення з відповідача грошової
компенсації у розмірі вартості ? ч.
цього рухомого майна.

Разом з тим, суд вважає доведеними
вимоги позивача в частині встановлення
факту його проживання з відповідачем
однією сім'єю як чоловіка і жінки з
09.11.2004 року по 18.01.2009 року.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка і
жінки без шлюбу з 09 листопада 2004 року по
18 січня 2009 року.

У задоволені решти частини позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення складено 09
квітня 2014 року.

Суддя

Н.А.Ільченко

08.04.2014