Єдиний унікальний номер 243/2239/14
Провадження номер 2/243/1126/2014
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

"03" квітня 2014 року
м.
Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі - Бондаренко О.В.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Слов'янську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства
«Содовий завод», про стягнення
компенсації втрати частини заробітку,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В :

20 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовною заявою до ВАТ «Содовий
завод», про стягнення компенсації
втрати частини заробітку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона
працювала у відповідача з 12.09.1972 року по
21.02.2002 рік, була звільнена за ст. 40 КЗпП
України. При розрахунку їй не виплачена
заборгованість по заробітній платі.
Рішенням Слов'янського міського суду
№2-412-1998 від 15.01.1998 року, з відповідача
була стягнута заборгованість по
заробітній платі в розмірі 759 грн. 95 коп.
Рішенням комісії по трудовим спорам
від 29.10.2002р. №105 з відповідача на
користь позивача стягнута
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 2234 грн. 54 коп. Позивач вважає, що
відповідач повинен виплатити на її
користь компенсацію втрати частини
заробітку за рішенням Слов'янського
міського суду від 15.01.1998р. по справі
№2-412-98 в сумі 2149 грн. 92 коп. та
компенсацію втрати частини заробітку
за рішенням комісії по трудовим спорам
від 29.10.2002р. по справі №105 в розмірі 4145
грн. 94 коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку з 15.01.1998 року по
27.02.2014 рік в сумі 25 894 грн. 40 коп. Крім
того, незаконними діями відповідача їй
була завдана суттєва моральна шкода,
яка виразилась у несправедливому до
неї відношенні відповідача. Порушення
відповідачем її трудових прав привели
до втрати її налагоджених і нормальних
життєвих зв'язків, через що вона була
змушена докладати додаткових зусиль
для організації свого життя та своєї
родини. Завдану їй відповідачем
моральну шкоду він оцінює в 3000 грн.

У судовому засіданні позивач
підтримала заявлені позовні вимоги в
повному обсязі, наполягала на їх
задоволенні.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, але надав суду заяву, у якій
позовні вимоги позивача визнає тільки
у розмірі заборгованості по заробітній
платі, інші позовні вимоги позивача не
визнає, при цьому просить розгляд
справи провести у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Так в судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_1 працювала у
відповідача з 12.09.1972 року по 21.02.2002 року.
На час звільнення відповідач
заборгував ОСОБА_1 заробітну плату, ця
обставина визнається відповідачем, що
підтверджується рішенням суду від
15.01.1998 року, чим були порушені вимоги ст.
115 КЗпП України, про своєчасну сплату
заробітної платні.

Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Стягнення
заборгованості із заробітної плати
було здійснено за рішенням суду від
15.01.1998 року та за рішенням комісії по
трудовим спорам від 29.10.2002р., однак
фактичне розрахування не здійснено.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до абзаців 5, 6, 7, 9, 10 пункту 2.3
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України № 4-рп/2012
від 22 лютого 2012 року у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення ст.
233 КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу
- у трудовому законодавстві право
працівника на відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням його
трудових прав, визначено у ст. 237-1 КЗпП
України. Спір про відшкодування
звільненому працівнику моральної
шкоди, завданої затримкою розрахунку
при звільненні, є трудовим спором.
Строки звернення до суду за
відшкодуванням моральної шкоди в
зазначеній статті (237-1) не встановлено.
Конституційний Суд України вважає, що в
аспекті конституційного звернення
визначені Цивільним кодексом України і
КЗпП України підстави та порядок
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди слід розглядати у нерозривному
зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу,
у яких встановлено строки звернення до
суду за вирішенням трудових спорів,
зокрема тримісячний строк, який
розпочинається з дня, коли працівник
дізнався чи повинен був дізнатися про
порушення свого права. Звільнений
працівник, якому з вини власника або
уповноваженого ним органу несвоєчасно
виплатили належні при звільненні суми,
має право вимагати відшкодування
завданої при цьому моральної шкоди.

А тому, Конституційний Суд України,
вище зазначеним рішенням вирішив, що в
аспекті конституційного звернення
положення частини першої статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався. Хоча рішенням суду від
15.01.1998 року та рішенням комісії по
трудовим спорам від 29.10.2002 року з
відповідача було стягнуто
заборгованість із заробітної плати,
однак фактично зазначена сума не
сплачена позивачу, а тому в судовому
засіданні з достовірністю встановлено,
що відповідач по теперішній час
фактично з позивачем при звільненні не
розрахувався.

Розраховуючи суму середнього
заробітку, позивач по даній цивільній
справі, виходив з вимог постанови
Кабінету Міністрів України № 100 від 8
лютого 1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» та довідки наданої
відповідачем № 42-1379 від 19.12.2013 року,
згідно якої, середньоденна заробітна
плата позивача складає 6,40 грн.
(середньомісячна заробітна плата за
останні 2 місяці роботи : кількість
відпрацьованих годин 180 х 8,2
відпрацьованих годин на день = 6,40 грн.).

За період з 16.01.1998 року по 27.02.2014 рік,
кількість робочих днів становить 4046.

Тобто за період затримки розрахунку
при звільненні, відповідно до приписів
ст. 117 КЗпП України відповідач повинен
сплатити позивачу середній заробіток в
розмірі 25 894 грн. 40 коп.

6,40 грн. х 4046 дн. = 25 894 грн. 40 коп.

Вирішуючи питання стосовно виплати
працівникові компенсації втрати
частини грошових доходів у зв'язку з
порушенням термінів її виплати, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
оплату праці», компенсація працівникам
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати
проводиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку
встановленому чинним законодавством.

Згідно до ст. 4 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» виплата громадянам суми
компенсації провадиться у тому ж
місяці, у якому здійснюється виплата
заборгованості за відповідний місяць.

Статтею 7 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», передбачено, що відмова
власника або уповноваженого ним органу
(особи) від виплати компенсації може
бути оскаржена громадянином у судовому
порядку.

Позивачем не додано доказів на
підтвердження виплати йому
заборгованості, та даних про відмову
власника або уповноваженого ним органу
у виплаті компенсації.

Крім того, дія постанови Кабінету
Міністрів України від 21 лютого 2001 року
за № 159 «Про затвердження Порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати» - поширюється тільки на
працюючих робітників, але ж ніяк не на
звільнених. За таких підстав в
задоволенні цих вимог слід відмовити.

Окрім того позивач просить стягнути
моральну шкоду. Така шкода відповідно
до ст. 237-1 КЗпП України відшкодовується
в разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Позивач послалась на те, що вона
втратила налагоджені і нормальні
життєві зв'язки, через що була вимушена
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя та своєї
родини. Враховуючи викладене, суд
приходить до переконання, що заявлений
позивачем розмір завданої моральної
шкоди не відповідає характеру
правопорушення, глибині фізичних та
душевних страждань позивача. А тому на
думку суду розмір моральної шкоди має
складати 1000 грн.

Крім цього, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 грн. на користь
держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства «Содовий
завод», про стягнення компенсації
втрати частини заробітку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства «Содовий завод»,
розташованого за адресою: Донецька
обл., м. Слов'янськ, вул. Чубаря, 91, р/р
0166 у філії відділення ПІБ м.
Слов'янська, МФО 334561, , на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:
НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
16.01.1998 року по 27.02.2014 рік в розмірі 25 894
грн. 40 коп., моральну шкоду в розмірі 1000
грн. 00 коп., а всього 26 894 (двадцять шість
тисяч вісімсот дев'яносто чотири) грн. 40
коп.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства «Содовий завод» (84100,
Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Чубаря,
91, р/р 0166 у філії відділення ПІБ м.
Слов'янська, МФО 334561, ) на
користь держави на р/р 0075, банк
отримувача - ГУ ДКСУ у Донецькій
області, отримувач - Слов'янське УК
(Слов'янськ), код отримувача - 37803368, МФО -
834016, код класифікації доходів бюджету -
22030001 судовий збір у сумі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

У задоволенні інших заявлених позовних
вимог відмовити за відсутністю
підстав.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в Апеляційний суд Донецької
області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення викладено та
підписано 04 квітня 2014 року.

Суддя
Н.О. Чемодурова