Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

при секретарях - Озерчук Г. І.,
Списаренко К.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу на підставі договору
позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача заборгованість за
договором позики та 3% річних від
простроченої суми позики. Мотивує
заяву тим, що 29.07.2013 р. відповідач
отримав у нього в позику грошові кошти
у сумі 39 000, 00 грн. і до 10.09.2013 р.
зобов'язався повернути кошти. На
неодноразові вимоги повернути борг
відповідач не реагує, тому змушений
звернутись до суду для повернення
коштів.

В судовому засіданні від 19.02.2014 року
позивачем подано заяву про збільшення
позовних вимог, в якій просить також
стягнути з відповідача відсотки за
користування грошовими коштами у
розмірі 1 313, 16 грн.

Позивач в судовому засіданні просив
позов задовольнити в повному обсязі,
пояснив, що позасудовим шляхом
врегулювати конфлікт не вдалося,
оскільки відповідач неодноразово
обіцяв сплатити борг, але не сплатив.

Представник позивача-ОСОБА_3, в
судовому засіданні позов підтримав,
просив позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував факт підписання розписки.
Підтвердив, що вона написана ним
власноруч, без примусу, але заперечував
наявність правовідносин за договором
позики. Пояснювати суду які саме
правовідносини виникли між
сторонами-відмовився. Неодноразово
заявляв клопотання про виклик свідків,
які могли б спростувати обставини, за
умов яких складалася розписка, разом з
тим в подальшому відповідач в судове
засідання не з'явився.

Представник відповідача-ОСОБА_4, в
судовому засіданні зазначив, що його
довіритель не заперечує наявність
грошових зобов'язань перед позивачем
та готовий їх виконати через певний
період часу.

Вислухавши сторін, дослідивши письмові
докази, суд приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що 29.07.2013 р. ОСОБА_1
передав ОСОБА_2 в позику грошові кошти у
сумі 39 000, 00 грн. і відповідач до 10.09.2013 р.
зобов'язався повернути вказані кошти в
повному обсязі, факт отримання
грошових коштів відповідачем
підтверджується оригіналом розписки
(а.с. 7).

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Вимоги законодавства щодо форми
договору сторонами дотримано.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором, отже,
відповідач повинен повернути позивачу
грошові кошти у сумі 39 000, 00 грн.

У передбачений договором строк позика
відповідачем повернута не була, тому у
відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання , на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки укладеним між сторонами
договором розмір процентів не
встановлено, суд вважає вірним
розрахунки позивача щодо стягнення
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Таким чином, відповідач має сплатити на
користь позивача проценти за
користування коштами у розмірі 118 грн. 60
коп.

Оскільки дія договору закінчилась
10.09.2013 року, право вимоги у позивача
настає з 11.09.2013 року, а тому суд вважає
правильними наступні розрахунки суми
штрафу, застосовані позивачем:

37 прострочених днів (з 11.09.13 по 18.10.2013) * 106
грн. 84 коп. (штраф за кожний день) == 3 953
грн. 08 коп.: 100% * 3% річних =118 грн 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Згідно п. 1 Постанови Національного
банку України від 06.06.2013 року № 209 «Про
врегулювання грошово-кредитного
ринку», з 10.06.2013 року встановлено
облікову ставку в розмірі 7 % річних.

Згідно п. 1 Постанови Національного
банку України від 09.08.2013 року № 315 «Про
врегулювання грошово-кредитного
ринку», з 13.08.2013 року встановлено
облікову ставку в розмірі 6,5 %.

Отже, суд вважає вірним розрахунок
відсотків за користування грошовими
коштами у розмірі 1 313, 16 грн., а саме: 188
днів користування коштами (30.07.2013 року
по 03.02.2014 року); проценти з 30.07.2013 року по
13.08.2013 року=39 000 грн.*7%/365 дн.*14 дн.=104, 70
грн.; проценти з 13.08.2013 року по 03.02.2013
року=39 000 грн.*6,5%/365 дн.*174 дн.=1208,6 грн.;
разом-1313, 16 грн.

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими, а позов підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають
відшкодуванню понесені та
документально підтверджені вимоги
позивача про стягнення судового збору
у сумі 391 грн. 18 коп.

На підставі викладеного, керуючись.
ст.ст. 625, 1046-1050 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10,11,60, 88, 169, 212-215, 224 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики у
розмірі 39 000, 00 грн., 3% річних у розмірі
118,60 грн., відсотки за користування
грошовими коштами у розмірі 1 313, 16 грн ,
а всього стягнути 40 431,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати у розмірі 404,31
грн.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду м.
Києва через Подільський районний суд м.
Києва.

Суддя Г. Б. Супрун