Справа № 357/8258/13-ц Головуючий у І
інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/1446/14 Доповідач у 2 інстанції
ЯворськийКатегорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц.,
Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 16 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Служба у справах дітей
Білоцерківської міської ради
Київської області про визначення місця
проживання малолітньої дитини,
звільнення від сплати аліментів та
стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому у
відповідності до норм ст.ст. 161, 182, 192
Сімейного кодексу України просив
визначити місце проживання його
малолітньої дитини - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ним; звільнити
його від сплати аліментів на користь
відповідача на утримання їх
малолітньої дитини ОСОБА_3, починаючи з
01.07.2012 року; стягнути з відповідачки на
його користь аліменти на утримання
малолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/3
частини її доходів, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісяця, починаючи
з 01.07.2012 року та до досягнення дитиною
повноліття; стягнути з відповідача
витрати на сплату судового збору.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що з жовтня 2001 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою,
з якою проживав однією сім'єю до
вересня 2009 року, після чого сімейні
відносини були фактично припинені, а
21.09.2012 року рішенням суду шлюб було
розірвано. Від шлюбу мають двох
спільних малолітніх дітей: доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1

За рішенням апеляційного суду
Київської області від 01.02.2011 року з
нього стягуються аліменти на утримання
дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 на користь
відповідача у розмірі 1/3 частки всіх
видів заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Починаючи з квітня 2012 року малолітній
син ОСОБА_3 проживає фактично з ним,
перебуває на повному його утриманні,
бажання жити з матір'ю не виявляє,
батьківські обов'язки позивачем
виконуються у повному обсязі.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 грудня 2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення
міськрайонного суду як незаконне і
необґрунтоване та ухвалити нове по
суті позовних вимог, посилаючись на те,
що суд помилково прийшов до висновку
про те, що позивач не надає відповідачу
в повній мірі виконувати її
батьківські обов'язки та користуватись
правами щодо виховання та спілкування
з сином у повному обсязі, тому не повно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, порушив норми
процесуального і матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1
подану апеляційну скаргу підтримав та
просив її задовольнити, визнати
обставини, що склалися в їх з
відповідачкою сім'ї винятковими, та
врахувати той факт, що дитина фактично
перебуває на його утриманні з липня 2012
року та саме він забезпечує дитину
матеріально та безпосередньо
займається його вихованням та
влаштував у навчальні заклади, просив
задовольнити його вимоги.

Виконком Білоцерківської міської
ради, як орган опіки та піклування 20
березня 2014 року направив до суду
апеляційної інстанції висновок про
визначення місця проживання дитини в
якому зазначив, що позивач у справі
ОСОБА_1 створив належні умови для
проживання разом з ним малолітнього
вина ОСОБА_3.

Відповідачка у справі ОСОБА_2 при
апеляційному розгляді заперечила
проти задоволення апеляційної скарги,
хоч при цьому не заперечила той факт, що
з липня 2012 року дійсно малолітній
ОСОБА_3 побуває на утримання та
вихованні позивача у справі, разом з
тим вона також надає йому матеріальну
допомогу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, позивача,
відповідачку по справі, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апелянтів, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, не повне з'ясування
обставин справи, що мають значення для
вирішення справи та порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Так, судом першої інстанції при
розгляді вказаної справи були
встановлені наступні обставини: ОСОБА_1
та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 13.10.2001 року по 21.09.2012 року, від
якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 01.02.2011 року (а.с.12), з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання неповнолітніх дітей: доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3
частини всіх видів його заробітку, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 02.03.2010 року і до їх
повноліття.

Згідно довідки міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції № 497 від 15.10.2013 року (
а.с.92), ОСОБА_2 за період з 01.04.2013 року по
30.09.2013 року не отримувала аліменти від
ОСОБА_1, згідно виконавчого листа та
згідно довідки - розрахунку по
аліментах від 27.03.2013 року за № 1087 ( а.с.93),
станом на 15.03.2013 року заборгованість по
сплаті аліментів становить 15 994,37 грн.

16.04.2013 року рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
(а.с.9-11), ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні позову про звільнення від
сплати аліментів за необґрунтованістю.

Рішенням Білоцерківського
міськрайоного суду Київської області
від 22.08.2013 року ( а.с.54 - 56) задоволено
позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1. Згідно
ухвали апеляційного суду Київської
області, рішення Білоцерківського
міськрайоного суду Київської області
від 22.08.2013 року залишено без змін і
набрало законної сили 23.10.2013 року.(
а.с.110).

Згідно акту про відсутність (не
проживання ) особи за місцем реєстрації
від 06.09.2012 року, від 15.04.2013 року, довідки
ПП «Еркер» від 21.03.2013 року за № 1281, від
28.03.2013 року ( а.с.13,14,15,21), встановлено
факт, що ОСОБА_1 проживає за адресою:
АДРЕСА_1 разом із сином
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту обстеження умов
проживання, складеного службою у
справах дітей Білоцерківської міської
ради 17.12.2012 року за заявою ОСОБА_1( а.с.16),
встановлено, що заявник проживає разом
із сином за адресою: АДРЕСА_1, батько
добросовісно виконує свої батьківські
обов'язки стосовно сина; батько виявив
бажання визначити місце проживання
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із собою,
оскільки він вважає, що мати
неспроможна забезпечити основні
життєві потреби дітей внаслідок
психічного захворювання. ОСОБА_3
висловив свою думку і бажання
проживати разом з батьком за
зазначеною адресою, хлопчик
спілкувався стримано, повідомив що
спілкується із сестричкою, яка на
вихідні дні приходить до них з татом в
гості; комісія зробила висновок, що в
зазначеному помешканні створені умови
для розвитку, виховання і навчання
дітей.

Згідно акту обстеження умов проживання
від 08.02.2013 року ( а.с.17), складеного БЗШ
І-ІІ ступенів № 6 на підставі доручення
органу опіки та піклування з метою
здійснення контролю за умовами
проживання учня ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1, встановлено, що для виховання
і розвитку дитини створено гарні умови
для проживання дитини у кімнаті, дитина
має гаряче харчування; батьки
проживають окремо, але вихованням
ОСОБА_3 опікуються і батько, і мати, і їх
батьки. Комісія зробила висновок, що
матеріально - побутові умови дитини
відповідають нормам і стандартам,
батько проживає разом з ОСОБА_3,
опікується його навчанням, вихованням,
а мама цікавиться навчанням та
поведінкою сина в школі, батько виявив
бажання визначити місце проживання
разом із собою малолітнього ОСОБА_3,
оскільки батько повністю утримує його.

Згідно повідомлення Служби у справах
дітей Білоцерківської міської ради від
18.01.2013 року ( а.с.18), 16.01.2013 року на
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини, що відбулося за участю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, між ними була
досягнута домовленість про те, що їх
син ОСОБА_3 буде проживати разом з
батьком, а дочка буде проживати разом з
мамою та бабусею ОСОБА_9 Розглянувши
питання про визначення місця
проживання малолітніх дітей та
прийнявши до уваги домовленості між
батьками комісія вирішила
рекомендувати службі у справах дітей
не виносити на розгляд органу опіки та
піклування для прийняття відповідного
рішення питання про визначення місця
проживання малолітніх дітей та про
визначення способу участі у їх
виховані та спілкуванні з ними матері
ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю спору, та
доручено службі у справах дітей
спільно з управлінням освіти,
Білоцерківським міським центром
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді детальніше вивчити питання
предмету спору та стан виконання
кожним з батьків своїх обов'язків по
вихованню та утриманню дітей і
розглянути це питання у разі звернення
когось із батьків на черговому
засіданні.

26.02.2013 року виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради було
прийнято рішення № 73 ( а.с.19), відповідно
до якого комісія з питань захисту прав
дитини при виконавчому комітеті
Білоцерківської міської ради не
встановила достатніх правових підстав
для визначення місця проживання обох
дітей разом з одним із батьків та
рекомендовано сторонам вирішувати
спір в судовому порядку.

Вирішуючи вказаний спір та ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
мотивував свій висновок тим, що позивач
у справі ОСОБА_1 не надає ОСОБА_2 в
повній мірі виконувати її батьківські
обов'язки та користуватись правами
щодо виховання та спілкування з сином,
вона не має можливості спілкуватись з
дитиною в обсязі, необхідному для його
нормального самоусвідомлення та
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, а тому суд визнав заявлені
позивачем вимоги щодо визначення місця
проживання сина з позивачем
передчасними та залишив позов без
задоволення.

Колегія суддів повністю погодитися із
вказаним висновком суду першої
інстанції не може виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
встановив, що сторонами у вказаній
справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнуто
згоди щодо фактично місця проживання
малолітнього сина сторін ОСОБА_3 з
батьком ОСОБА_1 де він постійно мешкає з
липня 2012 року, коли відповідачка була
поміщена на стаціонарне лікування до
Білоцерківського ПНТМО з діагнозом
шизофренія, параноїдна,
приступообразно-пропредієнтний
перебіг, галюцинаторно-параноїдний
синдром.

Позивачем у справі як батьком
малолітнього ОСОБА_3, створені належні
житлові умови для проживання
малолітнього сина із позивачем, що
підтверджується довідками ПП «Еркер»
№289 від 28.03.2013, №1281 від 21.03.2013 ( а.с.15,21).

Актами обстеження умов проживання
підтверджується той факт, що позивачем
створенні належні умови для розвитку
виховання, проживання та навчання
дитини . ( а.с. 16,17).

Із характеристик на малолітнього
ОСОБА_3 , що надані Білоцерківською ЗОШ
№6, Дитячо-юнацької спортивної школи
«Олімп», «Першої Білоцерківської
гімназії-школи І степеня»,
Білоцерківської дитячо-спортивної
школи «Богатир» вбачається, що дитина
розвивається нормально, вихованням,
утримання вказаної дитини займається
батько дитини, який постійно
цікавиться навчанням дитини, приймає
участь в батьківських зборах, здійснює
благодійні внески на розвиток
навчальних закладів. ( а.с. 76-80).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України", вирішуючи спори між батьками,
які проживають окремо (в тому числі в
одній квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд,
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей,
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини , бути розлучена зі
своєю матір'ю.

З матеріалів справи вбачається, що
малолітній ОСОБА_3 фактично проживає з
липня 2012 року за погодженням сторін
саме із батьком ОСОБА_1, фактів
примусового відібрання дитини у
матері не встановлено, як і не
встановлено фактів звернення матері до
компетентних орган щодо повернення
дитини, не заявлявся такий позов і до
суду, тому колегія суддів враховуючи
вказані вище обставини, особу
відповідачки, наявність на її
утримання двох інших дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6,
враховуючи висновок виконавчого
комітету Білоцерківської міської ради
№914/1-7 від 20 березня 2014 року про
визначення місця проживання дитини,
враховуючи прихильність дитини до
батька, колегія суддів вважає дані
обставини винятковими і з метою
забезпеченняінтересів дитини,
належних умов проживання, виховання та
навчання малолітнього ОСОБА_3 вважає за
необхідне визначити, починаючи з дати
звернення позивача до суду 07 червня 2013
року місцем його проживання з батьком
ОСОБА_1 за місцем проживання останнього
АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 223 ч.4 ЦПК
України якщо після набрання рішенням
суду законної сили, яким з відповідача
присуджені періодичні платежі,
зміняться обставини, що впливають на
визначені розміри платежів, їх
тривалість чи припинення, кожна
сторона має право шляхом пред'явлення
нового позову вимагати зміни розміру,
строків платежів або звільнення від
них.

Враховуючи, що з ОСОБА_1 рішенням
апеляційного суду Київської області
від 01 лютого 2011 року стягнуто аліменти
на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_4 10.07.2002 року на користь ОСОБА_2
в розмірі 1/3 частини від всіх видів
заробітку його заробітку, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно починаючи
з 02 березня 2010 року і до повноліття
дітей, а також з врахування того що
колегія суддів визначає місцем
прпоживання ОСОБА_3 з батьком, який є
платником аліментів, тому стягнення
аліментів, що визначені рішенням
апеляційного суду Київської області
від 01 лютого 2011 року з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3
повинно бути припинено, починаючи з 07
червня 2013 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 180-183 СК
України та у зв'язку із визначенням
місцем проживання ОСОБА_3 із батьком
ОСОБА_1, останній має право на отримання
від відповідачки у вказаній справі
ОСОБА_2 як матері дитини, аліментів на
утримання вказаної дитини, олнак з
врахуванням матеріального становища,
стану здоров'я та наявності на її
утриманні інших двох дітей колегія
суддів вважає за необхідне визначити
розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 в
розмірі 1/6 частини зі всіх видів доходу,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 07 червня 2012 року
і до повноліття ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягає стягненню сума сплаченого
судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314,316, 223 ч.4
ЦПК України, ст. ст. 160, 180-183 СК України,
колегія суддів , -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити з 07 червня 2013 року місце
проживання малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_7 з батьком ОСОБА_1 за місце
його проживання АДРЕСА_1

Припинити з 07 червня 2013 року право
ОСОБА_2 на отримання аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7
стягнутих на її користь з ОСОБА_1 в
розмірі 1/6 частини від усіх видів
заробітку, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
згідно до рішення апеляційного суду
Київської області від 01 лютого 2011 року.

Стягувати починаючи з 07 червня 2013 року
з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженку м. Біла
Церква, (ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_1) проживаюча АДРЕСА_2
аліменти на утримання малолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1
в розмірі 1/6 частини від усіх видів
заробітку, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9,
уродженку м. Біла Церква,
(ідентифікаційний податковий номер
НОМЕР_1) проживаюча АДРЕСА_2 на користь
ОСОБА_1 понесені судові витрати в
розмірі 114 грн. 70 коп. сплаченого
судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя
М.А.Яворський

Судді
Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагєєв