АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3438
Головуючий у 1-й інстанції:
Доповідач: Волошина В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційними скаргами
ОлійникаОлександра Миколайовича -
представника Державного управління
справами та Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» державного управління
справам на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» державного управління
справами, Державного управління
справами, про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом, якому
просив стягнути з Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного правління
справами середній заробіток за час
затримки виконання рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 травня 2010 року, починаючи з 04
липня 2012 року по день постановлення
судом рішення, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 13 травня 2010
року позивача поновлено на посаді
директора будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами, скасовано розпорядження
керівника державного управління
справами від 15 серпня 2006 року № 16/111 -к,
стягнуто на користь позивача середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
14 вересня 2010 року змінено рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 травня 2010 року в частині розміру
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Вказані вище судові рішення
залишені без змін ухвалою Верхового
Суду України від 23 лютого 2011 року.
Однак, в порушення вимог закону,
вказані вище рішення не виконані в
частині поновлення позивача на посаді
директора будинку відпочинку «Пуща-
Водиця» Державного управління
справами. Крім того, рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 03 липня
2012 року, залишеним без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 вересня 2012 року, стягнуто з
Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця»
Державного управління справами на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
час затримки виконання рішення суду за
період з 13 травня 2010 року по 03 липня 2012
року у розмірі 59 225 гривень 32 копійки.
Однак, не зважаючи на вказані вище
обставини, станом на день звернення з
даним позовом до суду рішення суду щодо
поновлення позивача на посаді
директора будинку відповідачку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами відповідачем Комплексом
відпочинку «Пуща-Водиця» Державного
управління справами не виконано, що
призводить до порушення прав позивача
та завдає останньому збитків у вигляді
заборгованості по виплаті середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 18 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4 до Комплексу відпочинку «Пуща-
Водиця» Державного управління
справами, Державного управління
справами, по стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення - задоволено частково. Стягнуто
з Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця»
Державного управління справами на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
час затримки виконання рішення суду, за
період з 04 липня 2012 року по 18 грудня 2013
року у розмірі 60 161 гривню 82 копійки
(шістдесят тисяч сто шістдесят одну
гривню вісімдесят дві копійки).
Стягнуто з Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами в дохід держави судовий збір у
розмірі 601,61 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року виправлено
описку, допущену в рішенні
Голосіївського районного суду м. Києва
18 грудня 2013 року, постановленого у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця»
Державного управління справами,
Державного управління справами, про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання рішення. «Вважати
вірним у 24-му абзаці суму середнього
заробітку, що підлягає стягненню 62 125
гривень 14 копійок. Вважати вірним 25-ий
абзац мотивувальної частини:
«Кількість відпрацьованих робочих
днів за період з 04 липня 2012 року по день
постановлення нового рішення
становить 374 робочих дні (128 робочих
днів за період з 04 липня 2012 року по
грудень 2012 року; 246 робочих днів - за
період з січня 2013 року по грудня 2013
року), у зв'язку із чим сума середнього
заробітку за період з 04 липня 2012 року по
день постановлення судового рішення,
що підлягає стягненню, становить 62 125
гривень 14 копійок (166 гривень 11 копійок
х 374 робочих дні)». Вважати вірним 2-ий
абзац резолютивної частини: «Стягнути
з Комплексу починку «Пуща-Водиця»
Державного управління справами на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
час затримки виконання рішення суду, за
період з 04 липня 2012 року по 18 грудня 2013
року, у розмірі 62 125 гривень 14 копійок
(шістдесят дві тисячі сто двадцять
п'ять гривень шістнадцять копійок).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції відповідачі:
Державне управління справами та
Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця»
державного управління справами подали
апеляційні скарги, в яких порушують
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення, яким у позові ОСОБА_4
відмовити мотивуючи тим, що рішення
суду ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних скарг
зазначили, що судом першої інстанції не
враховано, що ухвалою суду про розгляд
питання про зміну способу та порядку
виконання рішення у справі №2-2222/10
встановлена об'єктивна відсутність
можливості поновлення ОСОБА_4 на посаді
директора будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» та у відповідності
частини 3 статті 61 ЦПК України не
потребує повторного встановлення чи
доказування у рамках розгляду цієї
справи. Однак Голосіївський районний
суд міста Києва при розгляді справи
робить висновок про можливість
виконання рішення у справі № 2-2222/10 та
вказує на порядок його виконання, що є
порушенням статті 373 ЦПК України. До
того ж, судом неправильно застосовано
до спірних правовідносин норму статті
236 КЗпП України, оскільки як
встановлено ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва від 22.10.2010 у
справі № 2-2222/10 судове рішення у
частині поновлення ОСОБА_4 на посаді
директора будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» виконати неможливо, а
тому відсутня затримка такого
виконання, а отже немає підстав для
застосування до відповідачів
положення статті 236 КЗпП України.

У судовому засіданні представники
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5
підтримали доводи апеляційних скарг.
Позивач ОСОБА_4 - заперечував, просив з
урахуванням клопотання від 11 березня
2014 року збільшити період затримки
невиконання судового рішення з 19
грудня 2013 року по 25 березня 2014 року та
стягнути з Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами на його користь 73 251,51 грн.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 травня 2010 року скасовано
розпорядження № 16/111-к від 15 серпня 2006
року керівника Державного управління
справами про звільнення ОСОБА_4 з
посади директора будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами за п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Скасовано наказ № 15 від 15 серпня 2006
року Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами про звільнення ОСОБА_4 з
посади директора будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами за п. 6 ст. 36 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора
будинку відпочинку «Пуща-Водиця»
Державного управління справами.
Стягнуто з Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами на користь ОСОБА_4 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 15 серпня 2006 року по день
постановлення рішення, з урахуванням
сум, виплачених на виконання рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 25 червня 2007 року. Стягнуто з
Комплексу відпочинку «Пуща-Водиця»
Державного управління справами на
користь ОСОБА_4 2000 гривень завданої
моральної шкоди. Стягнуто з Комплексу
відпочинку «Пуща-Водиця» Державного
управління справами в дохід держави 917
гривень 05 копійок державного мита та 157
гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи (а.с. 4-6).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
14 вересня 2010 року змінено рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 13 травня 2010 року в частині
стягнення з Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» Державного управління
справами на користь ОСОБА_4 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
зазначено, що розмір середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
який підлягає стягненню, становить 106
369 гривень 20 копійок. Крім того, рішення
суду першої інстанції змінено також в
частині розподілу судових витрат,
зокрема, стягнуто з Комплексу
відпочинку «Пуща-Водиця» Державного
управління справами на користь держави
1355 гривень 84 копійки судового збору, а з
Державного управління справами 17
гривень судового збору. В іншій частині
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 13 травня 2010 року залишено
без змін (а.с. 7-8).Ухвалою колегії суддів
Верховного суду України від 23 лютого 2011
року рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 13 травня 2010 року та
рішення Апеляційного суду м. Києва від
14 вересня 2010 року залишено без змін
(а.с. 9-11).

У судовому засіданні представники
відповідачів підтвердили той факт, що
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 13 травня 2010 року в частині
поновлення позивача ОСОБА_4 на посаді
директора будинку відпочинку «Пуща -
Водиця» відповідачами не виконано, у
зв'язку із припиненням юридичної особи
- будинку відпочинку «Пуща-Водиця» та
відсутністю посади, яку раніше займав
позивач.

Таким чином, встановивши при розгляді
справи, що судове рішення про
поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді
директора будинку відпочинку «Пуща -
Водиця» відповідачами не виконано, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
покладення на відповідача КВ «Пуща -
Водиця» Державного управління
справами, у відповідності до вимог
статті 236 КЗпП України, обов'язку
виплатити позивачу ОСОБА_4 середній
заробіток за час затримки виконання
судового рішення.

При обчислені виплати, суд першої
інстанції правильно виходив із розміру
середньої заробітної плати 166,11 грн. у
день згідно довідки про доходи.
Обчислюючи період затримки виконання
судового рішення, суд враховував
рішення Апеляційного суду м. Києва від
03 липня 2012 року, за яким стягнуто на
користь позивача середній заробіток за
час затримки виконання судового
рішення за період з 15 вересня 2010 року по
03 липня 2012 року, а тому правомірно
стягнув виплату середнього заробітку
за час затримки за інший період,
починаючи з 04 липня 2012 року по день
ухвалення рішення, тобто по 18 грудня 2013
року із розрахунку 374 робочих дні * 166,11
грн.

Подані позивачем клопотання у ході
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції про збільшення періоду
затримки невиконання судового рішення
з 19 грудня 2013 року по 25 березня 2014 року
та стягнення на його користь 73 251,51 грн.
не можуть бути предметом розгляду в
суді апеляційної інстанції, оскільки у
відповідності до вимог статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги
представників відповідачів про те, що
ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 22.10.2010 у справі № 2-2222/10
встановлена об'єктивна відсутність
поновлення ОСОБА_4 на посаді директора
будинку відпочинку «Пуща-Водиця», а
тому відсутня затримка такого
виконання та підстави для застосування
до відповідачів положення статті 236
КЗпП України спростовується
обставинами, встановленими судовими
рішенням у цивільній справі та у
відповідності до вимог статті 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню. Так,
із встановлених рішень Голосіївського
районного суду м. Києва від 13 травня 2010
року, Апеляційного суду м. Києва від 14
вересня 2010 року та ухвалою Верховного
Суду України від 23 лютого 2011 року
обставин вбачається, що на підставі
розпорядження керівника Державного
управління справами від 24 березня 2006
року проведено реорганізацію двох
юридичних осіб - будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» та будинку відпочинку
«Межигір'я», шляхом їх злиття, з
утворенням нової юридичної особи -
Комплексу відпочинку «Пуща - Водиця»
Державного управління справами. За
таких обставин, до новоутвореного
підприємства Комплексу відпочинку
«Пуща - Водиця» Державного управління
справамиперейшли всі права і обов'язки
припиненої юридичної особи. Відповідно
до положень статті 235 КЗпП України у
разі звільнення працівника без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі. Відсутність посади, яку займав
працівник до звільнення у зв'язку із
змінами у штатному розписі може бути
підставою для звільнення такого
працівника після виконання судового
рішення про поновлення на роботі у
порядку, визначеному КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 -
представника Державного управління
справами та Комплексу відпочинку
«Пуща-Водиця» державного управління
справам - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 18 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: