Справа № 367/5259/13-ц Головуючий у І
інстанції Мікулін А.ВПровадження №
22-ц/780/1487/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

1 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 16 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання інформації
неправдивою, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що відповідно
до державного акту серії ЯБ № 797265
виданого 27.07.2006 року на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 10.10.2005 року № 6-3307 йому
належить земельна ділянка площею 0,12 га,
кадастровий номер :01:092:0002. Ухвалою
Ірпінського міського суду від 19.12.2011
року накладено арешт у вигляді
заборони відчуження на земельну
ділянку площею 0,12 га, яка розташована
на території Гостомельської селищної
ради СТ «Бучанка», яка ніби то належить
ОСОБА_3

Позивач вказав, що його батько, ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишив
йому у спадщину вказану земельну
ділянку, яка ним обробляється,
проведена лінія електропередач,
позивачем особисто здавались кошти на
придбання головою садового товариства
більш потужної нової трансформаторної
підстанції для садового товариства та
по теперішній час своєчасно
сплачуються внески про що свідчать
записи у членській книжці.

16.03.2011 року ОСОБА_2 звернувся до
прокуратури із заявою про те, що з 2004
року по 2010 рік він являвся головою
ревізійної комісії садового
товариства, жодних рішень про
прийняття вказаних громадян у члени
товариства загальні збори не приймали,
до цього часу земля ніким не
обробляється і членські внески не
сплачуються.

ОСОБА_1 вважає заяву неправдивою,
оскільки земельна ділянка має
законного власника, відповідач
особисто не знайомий з його батьком
позивача та з ним. У зв'язку з наведеним,
позивач просив визнати інформацію
громадянина ОСОБА_2, надану у своїй
заяві до прокуратури м. Ірпеня стосовно
громадянина ОСОБА_3 недостовірною,
зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо спростування наведеної в заяві до
прокуратури м. Ірпеня інформації
шляхом відкликання цієї інформації у
такий же спосіб, у який вона була
поширена.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 16 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також невідповідності висновків суду
обставинам справи, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено будь-яких порушень своїх
прав або інтересів з боку відповідача,
зокрема й не зазначив конкретно, яку
саме інформацію розміщену в заяві,
адресованій прокурору м. Ірпеня,
необхідно визнати недостовірною.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міський суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивачу на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом № 6-3307 від 10.10.2005 року, було
видано державний акт серії ЯБ № 797265 про
право власності на земельну ділянку
площею 0,12 га, кадастровий номер
:01:092:0002, з цільовим призначенням
для ведення садівництва в СТ «Бучанка».

16.03.2011 року відповідач звернувся до
прокуратури із заявою про те, що з 2004
року по 2010 рік він являвся головою
ревізійної комісії СТ «Бучанка»,
жодних рішень про прийняття вказаних
громадян у члени товариства загальні
збори не приймали, до цього часу земля
ніким не обробляється і членські
внески не сплачуються.

Згідно довідки № 57/12-11 від 3.12.2011 року,
виданої головою правління СТ
«Бучанка», ОСОБА_2 є членом садового
товариства, але ніколи не обирався
головою ревізійної комісії товариства.
Також йдеться про те, що посвідчення не
видаються, а в разі потреби надається
витяг з протоколу загальних зборів.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України визначає вичерпний
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Таким чином колегія суддів не вбачає з
матеріалів справи жодного доказу на
підтвердження будь-яких порушень прав
ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 при зверненні до
прокуратури із заявою щодо перевірки
факту самовільного зайняття земельних
ділянок СТ «Бучанка», і тим більше
оспорювання його права власності на
земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації. Право на
відповідь, а також на спростування
недостовірної інформації щодо особи,
яка померла, належить членам її сім'ї,
близьким родичам та іншим
заінтересованим особам. Негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного.

Юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову про захист
гідності, честі чи ділової репутації, є
сукупність таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. 40 Конституції України
всі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
роз'яснено, що у випадку, коли особа
звертається до зазначених органів із
заявою, в якій міститься та чи інша
інформація, і в разі, якщо цей орган
компетентний перевіряти таку
інформацію та надавати відповідь,
проте в ході перевірки інформація не
знайшла свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки у такому випадку мала місце
реалізація особою конституційного
права, передбаченого статтею 40
Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Суд першої інстанції у відповідності
до вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, вірно
врахував, що викладена в заяві
інформація на ім'я прокурора м. Ірпеня
не може вважатися недостовірною,
оскільки відповідач реалізував своє
конституційне право на звернення до
органів державної влади, і викладена в
заяві інформація не може вважатися
поширенням недостовірної інформації у
розумінні ст. 277 ЦК України.

Крім того, відмовляючи в задоволенні
позову, міський суд згідно положень ст.
60 ЦПК України прийшов до правильного
висновку, що в прохальній частині
позовної заяви не конкретизовано, яку
саме інформацію розміщену в заяві,
адресованій прокурору м. Ірпеня,
необхідно визнати недостовірною.

У зв'язку із вищенаведеним судом першої
інстанції не було порушено норм
процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам матеріального
права та встановленими обставинами
справи й не може бути скасоване з
підстав викладених в апеляційній
скарзі.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 16 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий Судді: