АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Чупікової В.В.

секретар Собчук І.Ю.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 20 січня 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк»
звернувся до ОСОБА_4, ОСОБА_2 з названим
позовом.

Позивач зазначав, що 26 листопада 2007
року між Акціонерно -
комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк» (тепер - ПАТ
«Укрсоцбанк») та відповідачем ОСОБА_4
було укладено договір про надання
невідновлювальної кредитної лінії № 306
(далі - кредитний договір), відповідно
до якого відповідач ОСОБА_4 отримав
кредит у розмірі 7000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,2% на рік з кінцевим
терміном погашення не пізніше 10
листопада 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 26 листопада 2007
року між банком та відповідачем ОСОБА_4
було укладено договір застави
транспортного засобу, згідно якого
предметом застави є транспортний засіб
марки «Опель - Комбо», 2003 року випуску,
номер кузова НОМЕР_1, номерний знак
НОМЕР_2 (а.с.13-15).

Також з метою забезпечення виконання
договору та повернення кредиту з
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
поруки від 26 листопада 2007 року, згідно
якого він зобов'язався в повному обсязі
нести солідарну відповідальність
перед банком в разі невиконання умов
кредитного договору.

Посилаючись на те, що відповідач умови
кредитного договору належним чином не
виконує, у зв'язку з чим станом на 12
вересня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 7567,05 доларів
США, що еквівалентно 60483 гривень 39 коп.,
в тому числі: заборгованість за
договором кредиту - 4284,00 доларів США, що
еквівалентно 34242 гривень 01 коп.;
заборгованість за відсотками - 2897,91
доларів США, що еквівалентно 3078 гривень
43 коп., банк просив стягнути солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спірну суму боргу,

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 20 січня 2014 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
яким відмовити у позові.

Посилається на неповне з'ясування
обстави, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення районного суду
вказаним вимог не відповідає.

Задовольняючи позов про стягнення
заборгованості з відповідача ОСОБА_2
солідарно з відповідачем ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив з того, що
така цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2, передбачена
ст. ст. 553, 554 ЦК України, п. 1.1 договору
поруки.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, що згідно пп.1, 4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду в частині
стягнення заборгованості з ОСОБА_2
солідарно з іншою особою та ухвалення
нового рішення, яким у позові до ОСОБА_2
в цій частині відмовити.

У справі встановлено, що 26 листопада 2007
року між Акціонерно -
комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк» (тепер - ПАТ
«Укрсоцбанк») та відповідачем ОСОБА_4
укладено договір про надання
невідновлювальної кредитної лінії №306
(а.с. 7-10), договір застави майна №306 (а.с.
13-15), а між банком та відповідачем
ОСОБА_2 - договір поруки № 306 (а.с. 16-17), за
умовами яких відповідач ОСОБА_4 отримав
кредит у розмірі 7000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,2% на рік з кінцевим
терміном погашення не пізніше 10
листопада 2010 року, а відповідач ОСОБА_2
як поручитель взяв на себе зобов'язання
відповідати перед банком за виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості,
поданої позивачем (а.с. 18-19), станом на 12
вересня 2013 року за відповідачем
рахується заборгованість за кредитним
договором у розмірі 7567,05 доларів США, що
є еквівалентом 60483гривень 39 коп.

Заперечуючи проти заявлених вимог,
відповідач ОСОБА_2, зокрема, посилався й
на те, що кінцевий термін погашення
заборгованості за кредитом є 10
листопада 2010 року, а позов пред'явлено
після спливу шестимісячного строку,
встановленого законом.

Зазначені доводи, які мають значення
для справи, залишилися поза увагою суду
першої інстанції.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про
його дію до повного припинення всіх
зобов'язань боржника не свідчать про
те, що договором установлено строк
припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4
ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки, укладеним між банком
та відповідачем ОСОБА_2, не визначено
строк, після закінчення якого порука
припиняється, оскільки пунктом 7.1 цього
договору установлено, що він діє до
виконання у повному обсязі зобов'язань
за кредитним договором.

У справі встановлено, що банк протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, який
визначено10 листопада 2010 року, не
пред'явив вимоги до поручителя, а тому
слід дійти висновку про те, що порука
припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

Тому, на часткове задоволення
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення з нього заборгованості
солідарно з іншою особою -
ОСОБА_4 слід скасувати з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову до ОСОБА_2 в цій
частині.

Водночас доводи апелянта про
недійсність договору поруки та
неправильність визначення
заборгованості за кредитним договором
є необґрунтованими.

Так, апелянт вважає, що договір поруки є
недійсним з посиланням на те, що він
його не підписував.

Проте відповідачем договір поруки у
встановленому порядку не оспорював, а
згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Оскільки у справі встановлено, що
порука ОСОБА_2 припинена, а боржник
ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції
не оскаржив, то доводи апелянта про
неправильність визначення
заборгованості за кредитним договором
не заслуговують на увагу.

Зважаючи на те, що апеляційним судом
ухвалюється нове рішення про відмову у
задоволенні позову до ОСОБА_2, з ПАТ
«Укрсоцбанк» відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК
України на користь апелянта слід
стягнути витрати зі сплати судового
збору у розмірі 302 гривень 42 коп.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, пп.1,4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 20 січня 2014 року в
частині задоволення позову Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
солідарно з іншою особою скасувати.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» на користь
ОСОБА_2 302 (триста дві) гривні 42 коп. -
витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді :
І. Б. Перепелюк

В.В. Чупікова