Справа № 140/3478/13-ц Провадження №
22-ц/772/957/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Підлипняк М. Д.Категорія:
37Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Панасюка О.С.,

при секретарі:
Богацькій О.М., Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Немирівського районного суду
Вінницької області від 10.02.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача
без самостійних вимог - служба у
справах дітей Немирівської
райдержадміністрації про припинення
права особи на частку у спільному
майні, виплату грошової компенсації та
визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року позивачі звернулися в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
те, що вони разом із відповідачем є
співвласниками житлового будинку з
господарськими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1 та автомобіля
марки ВАЗ - 21061, державний номер НОМЕР_1 у
частках 1/2, 1/4 та 1/4 відповідно, що
підтверджується свідоцтвами про право
власності та право на спадщину за
законом, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_5 і з приводу користування якою,
між сторонами виникають суперечки і що
призвело до неприязних стосунків, хоча
відповідач у спірному будинку ніколи
не проживала, оскільки має інше власне
житло. Рішенням Немирівського
районного суду Вінницької області від
12.11.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2
про виділ в натурі частки у спільному
майні відмовлено з тих підстав, що
поділити спірний будинок з виділенням
в натурі належних сторонам часток, не
вбачається можливим. Позивачі
вказують, що належна відповідачу
частка у спірному майні є незначною,
речі неподільні і неможливо виділити
частку в натурі, а тому просили
припинити право власності відповідача
на ? частку у спірних будинковолодінні
та автомобілі, визнати за ОСОБА_4 право
власності на ? частку вказаних
житлового будинку з господарськими
будівлями і автомобіля та зобов'язати
ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_2 грошову
компенсацію за вказане майно.

Рішенням Немирівського районного суду
Вінницької області від 10.02.2014 року
позов задоволено та припинено право
власності ОСОБА_2 на ? частину житлового
будинку та господарських будівель які
знаходяться по АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_2 на ?
частину автомобіля ВАЗ - 21061 державний
номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину житлового будинку та
господарських будівель які
знаходяться по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину автомобіля ВАЗ-21061 державний
номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму компенсації 48435 грн. внесених на
депозитний рахунок Немирівського
райсуду в ТУ ДСА України у Вінницькій
області.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неповноту з`ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм матеріального
і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник апеляційну скаргу
підтримали з посиланням на викладені в
ній обставини.

ОСОБА_3 та її представник, а також
ОСОБА_4 в судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, вказавши на її
безпідставність та законність і
обґрунтованість рішення суду.

Представник служби у справах дітей
Немирівської районної державної
адміністрації в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причин неявки не повідомив, а тому
згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка
не перешкоджає розгляду справи, при
цьому надано заперечення, в яких
вказується на безпідставність скарги
та законність і обґрунтованість
рішення суду.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено,
що апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що мають місце
передбачені ст. 365 ЦК України обставини
для припинення права власності ОСОБА_2
у спірному майні та стягнення на
користь останньої відповідної
грошової компенсації, яка внесена на
депозитний рахунок суду, при цьому
права та інтереси сторін порушені не
будуть.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що сторони є
співвласниками житлового будинку з
господарськими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1 та автомобіля
марки ВАЗ - 21061, державний номер НОМЕР_1,
при цьому ОСОБА_3 належить ? частки,
ОСОБА_4 - ? та ОСОБА_2 ? частки, що
підтверджується свідоцтвами про право
власності та свідоцтвами про право на
спадщину за законом, яка відкрилася
після смерті ОСОБА_5.

Звернувшись в суд з даним позовом,
позивачами з посиланням на вимоги ст. 365
ЦК України, заявлено вимогу про
припинення права власності
відповідача на належну їй частку у
спільному майні та визнання права
власності на дану частку в майні за
позивачем ОСОБА_4.

З матеріалів справи видно, що рішенням
Немирівського районного суду
Вінницької області від 12.11.2013 року, яке
набрало законної сили, відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, третя особа: служба у справах
дітей Немирівської РДА про виділ
частки в натурі у спільному майні та
зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3
та ОСОБА_2, третя особа: служба у справах
дітей Немирівської РДА про виділ
частки в натурі у спільному майні.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
787/788/13-12 від 09.10.2013 року, яка була
проведена при розгляді вищевказаної
справи, ринкова вартість житлового
будинку та господарських будівель, що
знаходяться по АДРЕСА_1, станом на час
проведення експертизи становить 180 566,00
грн..

Також, у даному висновку експертизи
зазначено, що поділити спірний будинок
та господарські будівлі, який належить
на праві спільної часткової власності
сторонам у справі з виділенням в натурі
належних їм часток (відповідно ?, ?, ?) ,
технічно не вбачається можливим.

Згідно висновку № 746/13-12 від 20.06.2013 року
авто-товарознавчої експертизи
встановлено, що ринкова розрахункова
вартість легкового автомобіля ВАЗ-21061
державний номер НОМЕР_1, станом на день
проведення дослідження, з урахуванням
технічного стану становить 13 169, 59 грн..

Сторони по справі погодились, що
спірний автомобіль є неподільним.

Вимогами ч. 1, 2, 3 ст. 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню; обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування; обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ст. 317 ЦК України ,
власникові належить право володіння,
користування і розпорядження своїм
майном.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Зі змісту технічного паспорту на
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1, видно, що його загальна площа
становить 81,2 кв.м., житлова 51,7 кв.м.,
допоміжна 29,5 кв.м..

Положеннями ст. 47 ЖК України
передбачено, що норма житлової площі в
Україні встановлюється в розмірі 13,65
кв.м. на одну особу.

Відтак, частка відповідача ОСОБА_2 у
спільному будинку є незначною,
оскільки на ? площі спірного будинку
припадає приблизно 12,9 кв.м. жилої площі.
Із наведеного вбачається, що
повноцінне володіння і користування
відповідачкою ? частки житлового
будинку є неможливим.

Крім того, частка відповідача у
спільному автомобілі з урахуванням ? її
частини також є незначною та не може
бути виділена в натурі.

Вимогами ч. 1 ст. 365 ЦК України
передбачено, що право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, в разі якщо: частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; річ є неподільною; спільне
володіння і користування майном є
неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника і членам його сім'ї.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що належна відповідачу
ОСОБА_2 частка у спільному майні є
незначною і не може бути виділена в
натурі, речі є неподільними, спільне
володіння і користування спірним
майном є неможливим через неприязні
стосунки, які склалися між сторонами і
припинення права власності
відповідача на частку у спільному
майні не завдасть істотної шкоди її
інтересам, оскільки остання ніколи не
проживала у вказаному будинку, а
постійно проживає в будинку,
розташованому в с. Будки Немирівського
району, який був збудований
відповідачкою та її чоловіком в період
шлюбу і відповідно до положень
Сімейного Кодексу України належить їм
на праві спільної сумісної власності,
що особисто підтвердила в судовому
засіданні ОСОБА_2.

Крім того, відповідач в судовому
засіданні зазначила, що вона не
користується належною їй часткою у
спільному майні і взагалі мала намір в
подальшому подарувати дану частку
майна позивачу ОСОБА_4, яка є її онукою.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку щодо
обґрунтованості заявленого позову та
щодо оплатного припинення права
власності відповідача на ? частку
спірного будинку та автомобіля, при
цьому вимоги положень ч. 2 ст. 365 ЦК
України були дотримані і позивачем
ОСОБА_3 було внесено на депозитний
рахунок суду в ТУ ДСА України
Вінницької області грошові кошти в
розмірі 48 435 грн., які є грошовою
компенсацією вартості належної
відповідачу частки у спільному майні.

Викладені в апеляційній скарзі
твердження про відсутність у ОСОБА_2
власного житла, є безпідставними і
спростовуються поясненнями самої
відповідачки, а також безпідставними є
посилання на порушення права
відповідачки на житло.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи,
тобто ухвалене рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Немирівського районного суду
Вінницької області від 10.02.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В. Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ О.С.
Панасюк

З оригіналом вірно: