Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара
В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди у порядку регресу

за касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства страхова
компанія «ВУСО» на рішення
апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року приватне акціонерне
товариство страхова компанія «ВУСО»
(далі - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»)
звернулося до суду із указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 4
листопада 2011 року з вини ОСОБА_3, який
керував автомобілем «ВАЗ» і порушив
Правила дорожнього руху, сталось
зіткнення з автомобілем «Опель» під
керуванням ОСОБА_4, що призвело до
механічних пошкоджень транспортних
засобів. Згідно страхового полісу від 5
вересня 2011 року № АА/7121403
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ
«Страхова компанія «ВУСО», яке
здійснило виплату страхового
відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 20 068 грн.

Посилаючись на те, що відповідач у
встановлений законом строк не
повідомив ПрАТ «Страхова компанія
«ВУСО» про страховий випадок, у
страховика виникло право вимоги до
ОСОБА_3 як страхувальника про
відшкодування завданої шкоди у порядку
регресу у межах виплаченого страхового
відшкодування. Враховуючи викладене,
позивач просив стягнути із відповідача
20 068 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 7 серпня 2012 року
позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на
користь ПрАТ «Страхова
компанія «ВУСО» кошти у розмірі 20 068
грн. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
25 жовтня 2012 року рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 7 серпня 2012
року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 лютого 2013 року
рішення апеляційного суду м.
Києва від 25 жовтня 2012 року залишено без
змін.

Постановою Верховного Суду України від
12 лютого 2014 року у порядку,
встановленому Главою 3 Розділу V ЦПК
України, скасовано ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 лютого 2013 року, справу
направлено на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ПрАТ «Страхова
компанія «ВУСО» просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені у
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Встановлено, що 4 листопада 2011 року
ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ» по
вул. Стальського у м. Києві, порушив
пункт 13.1 Правил дорожнього руху
України, не дотримався безпечного
бокового інтервалу, внаслідок чого
допустив зіткнення з автомобілем «Opel»
під керуванням водія ОСОБА_4, що
призвело до пошкодження транспортних
засобів.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 9 грудня 2011
року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу.

Згідно із страховим полісом від 5
вересня 2011 року № АА/7121403
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну життю,
здоров'ю, майну третіх осіб під час
експлуатації наземного

транспортного засобу, автомобіля
«ВАЗ», застрахована у ПрАТ "Страхова
компанія «ВУСО».

7 листопада 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» із
заявою про виплату страхового
відшкодування, 26 та 27 березня 2012
року ПАТ «Страхова компанія «ВУСО»
здійснило виплату страхового
відшкодування у розмірі 20 068 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався положеннями
ст. ст. 1187, 1191 ЦК України та виходив із
того, що позивачем обґрунтовано
заявлено вимоги до позивача про
відшкодування шкоди у порядку регресу
у розмірі виплаченого страхового
відшкодування.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд дійшов
висновку про те, що норми закону, на які
посилався позивач як на підставу
задоволення своїх позовних вимог, а
саме: підпункт 33.1.2. пункту 33.1 статті 33
та пункт 38.1 статті 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не передбачають право
страховика на звернення до суду з
регресним позовом до особи, яка не
повідомила страховій компанії про
настання дорожньо-транспортної
пригоди, а лише зобов'язує осіб,
причетних до неї, вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення розміру
подальшої шкоди.

Із такими висновками погодитися не
можна.

1 липня 2004 року Верховною Радою України
прийнято Закон України № 1961-IV
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Указаним Законом були визначені
обов'язки учасників
дорожньо-транспортної пригоди (стаття
33), а також підстави для звернення
страховика з регресним позовом до
страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1
статті 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди учасник
такої пригоди зобов'язаний вжити
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1.
пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній до 7
серпня 2011 року) страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Однак із внесенням Законом
України від 17 лютого 2011 року

№ 3045-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування"
змін у статтю 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" було розширено перелік
обов'язків учасників
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення
страховика про настання ДТП був
викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту
33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"

Проте відповідні зміни до абзацу "ґ
" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", у якому
міститься відсилання на відповідні
номери пунктів та підпунктів статті 33
зазначеного Закону щодо строків та
умов обов'язкового повідомлення
страховика про настання ДТП, внесені не
були.

Разом з тим, виходячи з аналізу статей
33, 38 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (у редакції з 18
вересня 2011 по 8 січня 2012 року),
слід зазначити, що у зв'язку із
внесеними до цього Закону змінами було
збережено як обов'язок страхувальника
щодо вжиття заходів для невідкладного,
але не пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика про настання
ДТП, так і відповідне право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов
до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив його про
настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів
пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту
38.1 статті 38 Закону, після внесених до
них змін Законом України від 17 лютого
2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України
щодо дорожньо-транспортних пригод
та виплати страхового
відшкодування", не може обмежувати
встановлене статтею 38 Закону право
страховика подати регресний позов до
страхувальника у разі недотримання
строків і умов повідомлення страховика
про дорожньо-транспортну пригоду, а
тому й не може бути підставою для
відмови у задоволенні такого позову.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції про те, що факт
неповідомлення страховика про ДТП не є
підставою для відшкодування
страхувальником у порядку регресу
сплаченого страховиком страхового
відшкодування, є помилковим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика про настання ДТП у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Встановивши у відповідності зі ст. ст.
10, 60, 214, 215 ЦПК України наявність
обставин, передбачених диспозицією ст.
1191 ЦК України, ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", перевіривши надані у справі
докази на предмет їх достатності,
достовірності, допустимості та
належності, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
право зворотної вимоги ПрАТ «Страхова
компанія «ВУСО» до ОСОБА_3 у розмірі
виплаченого страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства страхова
компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
25 жовтня 2012 року скасувати, а рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 7 серпня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П. Гончар

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко