АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Міцнея В.Ф. Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання кредитного
договору недійсним, третя особа без
самостійних вимог публічне акціонерне
товариство «Ідея Банк», за апеляційною
скаргою приватного підприємства
«Ліліса», яке діє в інтересах ОСОБА_1, на
заочне рішення Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 7 лютого 2014 року,

встановила:

В січні 2014 року приватне підприємство
«Ліліса» (далі - ПП «Ліліса»), що діє в
інтересах ОСОБА_1 звернулося до суду з
позовом.

Просило визнати недійсним кредитний
договір від 26 березня 2013 року укладений
між ОСОБА_2 та публічним акціонерним
товариством «Ідея Банк» (далі - ПАТ
«Ідея Банк»).

Посилалося на те, що наприкінці грудня
2013 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що
її чоловік ОСОБА_2 26 березня 2013 року
уклав кредитний договір з ПАТ «Ідея
Банк» без її згоди.

Умови вищевказаного кредитного
договору є кабальними та їх виконання
може негативно вплинути на
матеріальних стан дітей, що
знаходяться на утриманні сторін.

Умова договору про те, що відповідач
має сплатити за обслуговування кредиту
щомісячно 3,05 відсотків від початкової
суми суперечить пункту 3.6 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
постановою Національного Банк України
від 10 травня 2007 року, №168.

Заочним рішенням Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 7 лютого 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Ліліса», яке
діє в інтересах ОСОБА_1, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що укладений кредитний
договір між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк»
не створює прав та обов'язків для
позивачки.

ОСОБА_1 не було надано належних та
допустимих доказів того, що спірний
кредитний договір був укладений в
інтересах сім'ї. Відсутність згоди
подружжя на укладення кредитного
договору не може бути підставою для
визнання такого договору недійсним.

Суд першої інстанції вважав
безпідставними посилання позивачки на
те, що відповідач розпорядився майном
подружжя на власний розсуд, без її
згоди, набув майнових прав та
обов'язків, які не відносяться до
дрібних побутових правочинів, оскільки
такі доводи не відповідають вимогами
закону.

Сторони кредитного договору визначили
всі його істотні умови, як щодо суми
кредиту, плати за користування
кредитними коштами, строку та порядку
повернення цих коштів,
відповідальність сторін у випадку
порушення зобов'язань по договору.

Встановлення у кредитному договорі
плати за обслуговування кредиту не є
підставою для визнання його недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Так, згідно частин 1, 6 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно частин 1, 3 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною 2 статті 65 СК України
передбачено, що при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 26
березня 2013 року ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея
Банк» уклали кредитний договір згідно
умов якого відповідач отримав кредит в
сумі 17 345 гривень строком на 30 місяців
та процентною ставкою у розмірі 10
відсотків річних від залишкової суми
кредиту (а.с.5-7).

19 вересня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
уклали шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 29
березня 2010 року (а.с.8).

У шлюбі у сторін народилися діти
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвами про народження серії
НОМЕР_3 від 21 лютого 2011 року та
серїіНОМЕР_1 від 30 березня 2010 року
(а.с.9,10).

Колегія суддів вважає правильними
висновки суду першої інстанції про те,
що укладений кредитний договір між
ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» не створює
прав та обов'язків для позивачки. Для
укладення оспорюваного кредитного
договору згода позивачки не була
потрібна.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги
про те, що суд ухвалюючи рішення у
справі зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції вірно встановив
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивачки та правовідносини
сторін, які випливають із встановлених
обставин.

Положення статті 65 Сімейного кодексу
України щодо порядку розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів. Саме така
правова позиція зазначена в пункті 25
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року, № 5.

ОСОБА_1 не надала доказів про те, що
спірний правочин суперечить правам та
інтересам її малолітніх дітей.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Ліліса», яке діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_1,
відхилити.

Заочне рішення Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 7 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: