Справа № 359/9417/13ц Головуючий у І
інстанції Криворучко І.В.Провадження №
22-ц/780/2403/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1, третя особа - приватний
нотаріус Бориспільського
міськрайонного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 про
визначення частки у праві спільної
сумісної власності подружжя,
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач
звернулася до суду з позовом та просила
визначити її частку в праві спільної
сумісної власності, а саме ? частину
однокімнатної квартири АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11
липня 1990 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_4
шлюб, який було розірвано 04 листопада
2011 року. За час шлюбу подружжя придбало
у власність однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.
Після звернення позивача до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, їй повідомили, що
на ім'я відповідача складено заповіт.
ОСОБА_2 вважає, що квартира є спільною
сумісною власністю подружжя, а відтак
їй належить ? частина.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зустрічним позовом та просив
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03
березня 2012 року ОСОБА_4 склав на ім'я
ОСОБА_1 заповіт. Після смерті
спадкодавця ОСОБА_1 звернувся до
нотаріальної контори, після чого
відкрилася спадкова справа на квартиру
АДРЕСА_1. Під час розірвання шлюбу у 2011
році ОСОБА_4 зазначав, що з ОСОБА_2 вони
перестали вести спільне господарство
та проживати однією сім'єю з 1996 року.
Таким чином, їхній шлюб припинився ще
1996 році, а квартира, отримана ОСОБА_4 у
власність, є особистим майном
останнього, оскільки придбана за
особисті кошти померлого.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено. Визначено, що частка ОСОБА_2
в праві спільної сумісної власності на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
становить ? частину. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та ухвалення нового
рішення про задоволення зустрічного
позову. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2
в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_4
продав у 2005 році квартиру, яка належала
йому на праві особистої власності, а
отримані кошти вклав в інвестування
будівництва спірної квартири. Позивач
також не могла надати відповідь, коли
саме ОСОБА_4 отримав свідоцтво про
право власності на квартиру та момент
здачі будинку в експлуатацію.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11 липня 1990 року
було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2.

10 січня 2006 року ОСОБА_4 уклав з ДП МО
України «Укрвійськбуд» договір
інвестування будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_1 (а.с.94).

28 лютого 2011 року ОСОБА_4 отримав
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1
(а.с.24).

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 04 листопада 2011 року
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано
(а.с.8).

Згідно заповіту від 03 березня 2012 року
ОСОБА_4 заповів належну йому на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_1 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що спірна квартира є об'єктом
права спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
під час перебування у зареєстрованому
шлюбі на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1

Отже, при складанні заповіту на ім'я
ОСОБА_1 ОСОБА_4 не мав право
розпоряджатися квартирою, яка
перебувала у спільній сумісній
власності подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає,
що квартира належала на праві
особистої приватної власності
спадкодавцю та придбана ним за власні
кошти.

Зазначені доводи апелянта на думку
колегії суддів є безпідставними
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України - кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Право власності на квартиру
зареєстровано за ОСОБА_4 у період його
перебування у шлюбі з ОСОБА_2 За життя
спадкодавець не звертався з позовом
про визнання квартири його особистою
приватною власністю. Крім того
матеріали справи не містять жодного
доказу придбання ОСОБА_4 спірної
квартири за особисті кошти.

Статтею 328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1
просить визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом.

Однак, квартира, яку ОСОБА_4, заповів
ОСОБА_1, належала подружжю на праві
спільної сумісної власності, а
спадкодавець мав право розпорядитися
лише належною йому часткою у спільному
майні подружжя. Таким чином, внаслідок
складання заповіту на ім'я відповідача,
ОСОБА_2 позбавлена можливості володіти,
користуватися та розпоряджатися
належною їй часткою у квартирі.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом
норм процесуального права, на думку
суду, є безпідставними. Адже,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Отже висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та ґрунтуються на наявних у
справі доказах, доводи апеляційної
скарги зазначених висновків не
спростовують, а відтак вимоги
апеляційної скарги задоволені бути не
можуть.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.