АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1499/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2014/4610/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» березня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Зміївського
районного суду Харківської області від
10 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Борівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області, третя особа - Садове
товариство інвалідів - колясочників
«Благодійність» про визнання
приватизації земельної ділянки, акту
про право власності на земельну
ділянку недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_1, яка діє як
опікун в інтересах недієздатного
інваліда ІІ групи ОСОБА_2 звернулася до
суду з зазначеним та у подальшому
неодноразово уточненим позовом до
ОСОБА_4, Борівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області. В обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що її син, ОСОБА_2,
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 з 23.03.1991 року по 02.07.2009 рік. Її син
є членом Товариства інвалідів -
колясочників «Благодійність». На
підставі рішення виконавчого комітету
Борівської сільської Ради народних
депутатів № 49 від 06.03.1992 року
Товариству інвалідів - колясочників
«Благодійність» для створення
колективних садів із земель радгоспу
«Рассвет» відведено земельну ділянку
загальною площею 13,0 га та згідно списку
розподілу земельних ділянок між
членами садівничого товариства йому
надано у користування земельну ділянку
НОМЕР_1 загальною площею 0,12 га. На
відведеній ділянці її син побудував
цегляний дачний житловий будинок з
пічним опаленням, гараж з технічною
ямою для ремонту автомобілів, разом з
дружиною розбив сад з фруктовими та
ягідними насадженнями. Право власності
на вказані дачні споруди на даний час
не зареєстровані, знаходяться у
користуванні колишньої дружини її
сина. Рішеннями Борівської сільської
Ради народних депутатів від 27.08.1996 року
її сину ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передано у
приватну власність земельні ділянки
площею 0,06 га кожному. 29.07.2011 року
Комінтернівським районним судом м.
Харкова її сина ОСОБА_2 визнано
недієздатним внаслідок тяжкого
тривалого психічного розладу здоров`я
та його опікуном призначено її. Коли
вона стала перевіряти стан належного
йому майна, то дізналася про
приватизацію ОСОБА_4 земельної ділянки,
яка надавалася ОСОБА_2 у користування в
садовому товаристві «Благодійність».
Просила визнати приватизацію
земельної ділянки НОМЕР_1 загальною
площею 0,11 га у садовому товаристві
«Благодійність» на території
Борівської сільської ради Зміївського
району Харківської області від 08.01.1997
року на ім`я ОСОБА_4 - недійсною; визнати
акт серії ХР № 12-00-038418 від 08.01.1997 року за
№ 1091 про право власності на земельну
ділянку НОМЕР_1 загальною площею 0,11 га
для ведення садівництва, розташовану у
садовому товаристві «Благодійність»
на території Борівської сільської ради
Зміївського району Харківської
області, виданий на підставі рішення
Борівської сільської ради Харківської
області на ім`я ОСОБА_4 - недійсним.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 10 січня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_2, через свого
представника, подала апеляційну
скаргу, в якій просила рішення суду -
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити її позов. При цьому
посилалася на неповне з`ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права. Вважала, що суд не
надав належної оцінки доказам у справі,
не звернув уваги на те, що нею не
оскаржувалася процедура складання та
видача Державного акту на землю; що
ОСОБА_4 не надавалася у приватну
власність земельна ділянка розміром 0,11
га або 0,12 га.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4
правомірно отримала земельну ділянку
площею 0,11 га у власність, яка
розташована у садовому товаристві
інвалідів - колясочників
«Благодійність».

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Борівської
сільської ради народних депутатів від
06.03.1992 року «Про відведення земель
товариству інвалідів - колясочників
«Благодійність» для організації
колективних садів» вказаному
товариству відведено земельну ділянку
загальною площею 13,0 га в тому числі 13,0
га ріллі в постійне користування. З
23.03.1991 року по 02.07.2009 рік ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 знаходилися в зареєстрованому
шлюбі, були членами садівничого
товариства інвалідів - колясочників
«Благодійність» та в їх користуванні
знаходилися земельні ділянки НОМЕР_2 та
НОМЕР_2. Рішенням Борівської сільської
ради народних депутатів Зміївського
району Харківської області від 27
серпня 1996 року ОСОБА_4 вирішено
передати у приватну власність
безоплатно земельну ділянку НОМЕР_1
розміром 0,12 га для ведення садівництва
в садівничому товаристві
«Благодійність». На підставі цього
рішення ОСОБА_4 видано Державний акт
про право приватної власності на землю
серія ХР 12-00-038418, який зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 1091
від 08.01.1997 року.

Посилання представників ОСОБА_2 на те,
що при приватизації земельної ділянки
порушено її порядок, тому приватизацію
та державний акт про право власності на
землю необхідно визнати недійсними,
судовою колегією не приймаються з
наступних підстав.

Згідно ч. 2 п.4 ч. 3 ст. 6 ЗК України, який
діяв на час виникнення спірних
відносин передача земельних ділянок у
власність громадян провадилася
місцевими Радами народних депутатів
відповідно до їх компетенції за плату
або безоплатно. Безоплатно земельні
ділянки передавалися у власність
громадян, в тому числі для ведення
садівництва.

Статтею 57 ЗК України, який діяв на час
виникнення спірних відносин
передбачено, що для ведення
колективного садівництва кооперативам
громадян за рішенням сільської,
селищної, міської, районної Ради
народних депутатів передавалися у
власність земельні ділянки, розмір
яких не повинен перевищувати 0,12 га на
одного члена кооперативу. Зазначено, що
земельні ділянки для колективного
садівництва складаються з земель
загального користування, що
перебувають у колективній власності
кооперативу та земель, що перебувають у
приватній власності членів
кооперативу. На землі загального
користування сільською, селищною,
міською, районною Радою народних
депутатів садівничого кооперативу
видається державний акт на право
власності на землю. На ділянки, що
передаються у власність кожному
членові садівничого кооперативу
сільськими, селищними, міськими
районними Радами народних депутатів за
поданням відповідних кооперативів
видається державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку. Громадянам можуть
передаватися у власність земельні
ділянки для індивідуального
садівництва. Розмір цих ділянок не
повинен перевищувати 0,12 га.

Відповідно до ст. 17 цього Кодексу
передача земельних ділянок у
колективну приватну власність
провадиться Радами народних депутатів,
на території яких розташовані земельні
ділянки. Громадяни, заінтересовані у
передачі їм у власність земельних
ділянок із земель запасу, подають заяву
про це до сільської, селищної, міської,
а у разі відмови - до районної, міської,
в адміністративному підпорядкуванні
якої є район Ради народних депутатів за
місцем розташування земельної ділянки.
Відповідна Рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди передати
земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
сільською (селищною) Радою народних
депутатів, з районними (міськими)
землевпорядним, природоохоронним і
санітарним органами, органом
архітектури і подається до районної
(міської) Ради народних депутатів для
прийняття рішення про передачу
громадянину земельної ділянки у
власність. Право власності або право
постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів, що відповідає як
положенням статті 23 ЗК України, так і
абзацу другому пункту 1 Перехідних
положень ЗК України, згідно якого
рішення про передачу громадянам
України безоплатно у приватну
власність земельних ділянок, прийняті
органами місцевого самоврядування
відповідно до Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92 «Про
приватизацію земельних ділянок», є
підставою для виготовлення та видачі
цим громадянам державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Із матеріалів справи вбачається, що
державний акт видано ОСОБА_4 на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, яке є чинним. При цьому
вимог діючого законодавства, зокрема
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
землю і право постійного користування
землею, договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди), затвердженої наказом
від 15.04.1993 року № 28 Державного комітету
України по земельних ресурсах не
порушено. Належним чином складений
технічний звіт, який містить технічне
завдання, рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
виділено земельну ділянку, протокол
узгодження меж земельної ділянки,
відповідний план та схема земельної
ділянки.

Статею 43 ЗК України, який діяв на час
виникнення спірних відносин права
власників земельних ділянок і
землекористувачів охороняються
законом. Припинення права власності на
земельну ділянку або права
користування земельною ділянкою чи її
частиною може мати місце лише у
випадках, передбачених статтями 27 і 28
цього Кодексу. Втручання в діяльність
власників земельних ділянок і
землекористувачів, пов'язану з
використанням землі з боку державних,
господарських та інших органів і
організацій забороняється, за винятком
випадків порушення власниками землі та
землекористувачами земельного
законодавства.

Доводи представників позивача
стосовно того, що ОСОБА_4 таємно від її
сина ОСОБА_2 здійснила приватизацію
земельної ділянки, частина якої в
користування передавалася її сину,
судовою колегією не приймаються,
оскільки здійсненням ОСОБА_4
приватизації земельної ділянки НОМЕР_1
в садівничому товаристві інвалідів -
колясочників «Благодійність» права її
сина не порушено. Так, рішенням
виконавчого комітету Борівської
сільської ради народних депутатів
Зміївського району Харківської
області від 27.08.1996 року надано у
приватну власність безоплатно
земельну ділянку розміром 0,06 га, який
виділено для ведення садівництва
ОСОБА_2 Проте, в цьому рішенні не
зазначено, в якому садівничому
товаристві надано ОСОБА_2 у приватну
власність земельну ділянку та під яким
номером. Доказів того, що ОСОБА_2 або
його опікун скористалися цим рішенням,
матеріали справи не містять і в суді
апеляційної інстанції їх не надано.
Довідка товариства інвалідів -
колясочників «Благодійність», на яку
посилаються представники ОСОБА_2 про
те, що ОСОБА_2 згідно списку розподілу
земельних ділянок серед членів
садівничого товариства
«Благодійність» на 01.04.1993 року виділено
земельну ділянку НОМЕР_1 загальною
площею 0,12 га не являється належним та
допустимим доказом виходячи з змісту
ст. ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки
рішення органу місцевого
самоврядування щодо виділення ОСОБА_2
земельної ділянки НОМЕР_1 загальною
площею 0,12 га для підтвердження цієї
довідки матеріали справи не містять і в
суді апеляційної інстанції їх не
надано.

В суді апеляційної інстанції голова
садівничого товариства інвалідів -
колясочників «Благодійність»
підтвердив, що ОСОБА_2 своє право за
рішенням виконавчого комітету
Борівської сільської ради народних
депутатів Зміївського району
Харківської області від 27.08.1996 року про
надання йому у приватну власність
безоплатно земельної ділянки розміром
0,06 га не реалізував.

Посилання представників ОСОБА_2 на те,
що ОСОБА_4 не мала права отримувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,11 га,
оскільки їй надавалася за рішенням
органу місцевого самоврядування
тільки земельна ділянка площею 0,06 га,
судовою колегією також не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Повноваження щодо розпорядження
земельними ділянками як в межах, так і
за межами населених пунктів мали
відповідні ради. Ці повноваження до 12
червня 1997 року (дня набрання чинності
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні») могли
делегуватися виконкомам цих рад.

Дійсно, в матеріалах справи містяться
два рішення органу місцевого
самоврядування щодо надання ОСОБА_4
безоплатно земельної ділянки площею 0,06
га для ведення садівництва без
зазначення номеру земельної ділянки та
садівничого товариства, яке приймалося
виконавчим комітетом сільської ради,
та земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,12
га для ведення садівництва в
садівничому товаристві інвалідів -
колясочників «Благодійність», яке
приймалося сільською радою. Вказані
рішення чинні. ОСОБА_4, як член
садівничого товариства інвалідів -
колясочників «Благодійність»,
отримала у приватну власність земельну
ділянку НОМЕР_1 площею 0,11 га. При цьому
виявленні розбіжності не було усунуто.
Вимоги щодо визнання цих рішень
недійсними позивачем не заявлялися.

В суді апеляційної інстанції
представник Борівської селищної ради
пояснив, що під час ухвалення
зазначених рішень він не працював, тому
роз'яснити, чому виникли такі
розбіжності він не знає.

Із відповіді архівного відділу
Зміївської районної державної
адміністрації Харківської області
вбачається, що в архіві містяться
тільки рішення виконавчого комітету
Борівської сільської ради від 27.08.1996
року №№ 225, 226 про передачу у приватну
власність безкоштовно земельних
ділянок в розмірі 0,06 га кожному для
ведення садового господарства ОСОБА_2
та ОСОБА_4 Інших рішень і документів, на
підставі яких виконано рішення в
архівних документах Борівської
сільської ради немає. Із відповіді
відділу Держземагенства у Зміївському
районі Харківської області та наданих
до відповіді матеріалів справи
вбачається, що саме на підставі рішення
Борівської сільської ради від 27.08.1996
року про передання у приватну
власність безоплатно земельної
ділянки НОМЕР_1 розміром 0,12 га ОСОБА_4 і
видано Державний акт про право
приватної власності на землю серія ХР
12-00-038418, який зареєстровано в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 1091
від 08.01.1997 року.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
зокрема будівництва спільно з
колишньою дружиною цегляного дачного
житлового будинку з пічним опаленням,
гаражу з технічною ямою для ремонту
автомобілів, розбивки саду з
фруктовими та ягідними насадженнями,
судова колегія зазначає, що позивач,
якщо він вважає, що його права порушені,
не позбавлений можливості відповідно
до ст. 3 ЦПК України звернутися до суду
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод та інтересів.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, дослідивши повно матеріали
справи, надавши належну оцінку доказам
у справі, дійшов обгрунтованого
висновку щодо відмови в задоволенні
позову позивачу. Рішення є законним та
обґрунтованим. Підстав для його зміни
або скасування не вбачається. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 10 січня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: