Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Оробцова Р.І.
Справа № 427/9591/13-ц
Провадження № 22ц/782/586/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Оробцової Р.І.

суддів: Дронської І.О.,
Луганської В.М.

при секретарі : Соловей А. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловськ

на рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 26 грудня 2013
року

за позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловськ
про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду із позовною заявою та в
обґрунтування своїх вимог вказав, що
він з 03.08.1979 р. по 29.12.2011 р. працював на
шахті «Червоний партизан» ДП
«Свердловантрацит». З 2003 року його було
взято на облік до Відділення ВД Фонду
СНВ в м. Свердловську та встановлено 15%
втрати працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням. Позивача
неодноразово лікували та призначали
дати повторних оглядів та 01.07.2010 року
встановили втрату працездатності
безстроково у зв'язку з професійним
захворюванням 45% та встановлена третя
група інвалідності. Позивач вказує, що
він тривалий час з 03.08.1979 року по 29.12.2011
року працював на підприємствах
вугільної промисловості ДП
«Свердловантрацит» у шкідливих умовах
праці, внаслідок чого отримав
професійне захворювання. Під час
огляду за висновком МСЕК від 27.09.2010 року
йому було встановлено відсоток втрати
професійної працездатності у розмірі
45%, по професійному захворюванню
безстроково та встановлена третя група
інвалідності. Через втрату
працездатності позивач змушений
систематично лікуватися в лікарнях,
санаторіях, більшість за свій рахунок.
На даний момент відчуває сильний біль у
грудях, йому важко ходити. Позивач
постійно кашляє та задихається,
обмежений в рухах. Постійний прийом
ліків, нестача коштів на лікування, до
фізичного болю додаються душевні
страждання від свого безсилля і
безсилля ліків допомогти йому
позбавитися цієї болі, або полегшити
страждання; постійно відчуває наслідки
професійного захворювання, через болі,
постійний кашель, тривожний сон, став
нервовою та дратівливою людиною;
неможливо займатися домашніми
справами, що потребують навіть
незначних фізичних зусиль. В зв'язку з
захворюванням позивач не має змоги
займатися не тільки своїм захопленням,
але й обмежений в роботі по
господарству. Почуття безпорадності та
неповноцінності приносить особливі
страждання і приниження. Більшу
частину часу він проводить в лікарнях,
або лікується амбулаторно. Розуміння
того, що він не зможе дати своїм дітям
всього, що міг би, якщо був би
працездатним, завдають особливих
душевних страждань, позивач втратив
впевненість у майбутнє, відчуває
депресивний стан, від розуміння того,
що це захворювання залишаться до кінця
його життя, у нього опускаються руки.

Вважає, що йому було заподіяно ще й
моральну шкоду, тому що в наслідок
втрати професійної працездатності
позивач позбавлений можливості
працювати за фахом і в повній мірі
забезпечувати сім'ю. Позивач вважає за
необхідне звернутись з позовом про
відшкодуванням моральної шкоди
завданої йому в наслідок професійного
захворювання у розмірі 50 000 грн.

На час виникнення професійного
захворювання та спірних правовідносин
можливість відшкодування моральної
шкоди, заподіяної працівникові,
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням їх трудових обов'язків, за
рахунок роботодавця на підставі
Рішення суду передбачалося п. 11 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи чи організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я прив'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків і затверджених
Постановою КМУ від 23. червня 1993 року. №
472. Позивач, вважає, що ним не пропущений
тримісячний строк позовної давності,
встановлений ст. 233 Кодексу законів про
працю України, оскільки моральні
страждання внаслідок стійкої втрати
ним професійної працездатності
тривають та продовжуються безстроково
з 2003 р. до теперішнього часу.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції задоволено частково позовні
вимоги ОСОБА_2 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловськ
про стягнення моральної шкоди,
стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловськ на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду,
спричинену внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві, в сумі 12000 (дванадцять
тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті
судового збору віднесено на рахунок
держави.

В апеляційній скарзі апелянт вважає
дане рішення стосовно відшкодування
шкоди за рахунок відповідача прийняте
з порушенням норм діючого
законодавства, судом першої інстанції
не встановлено наявність моральної
шкоди, протиправність діяння
відділення Фонду, наявність причинного
зв'язку між шкодою і противоправними
діяннями відділення Фонду та вини
останнього в її заподіянні, висновку
місцевого суду не відповідають
обставинам справи та має місце неповне
з'ясування обставин справи, які мають
істотне значення по справі, зазначене
призвело до неправильного прийняття
рішення, а тому просить скасувати
рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 26 грудня 2013
року, прийняти нове рішення по справі,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог позивача.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, розглянувши
справу у межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційні скарги слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи позов місцевий суд
виходив з того, що статтею 23 ЦК України
встановлено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вона є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» в редакції, яка діяла
на момент первинного встановлення
позивачу втрати відсотків професійної
працездатності, за органами Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві був
передбачений обов'язок з відшкодування
моральної шкоди, заподіяної умовами
виробництва, за наявності факту
заподіяння цієї шкоди.

Згідно ст. 58 Конституції України,
Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з копії трудової книжки
а. с. 9-11, ОСОБА_2 з 03.08.1979 року по 29.12.2011
року працював на роботах під землею на
шахті «Червоний партизан» ДП
«Свердловантрацит».

Відповідно до копії довідки МСЕК серії
10 ААА №012855 від 27.09.2010 року позивачу
встановлена 45% втрати професійної
працездатності по професійному
захворюванню безстроково та
встановлена третя група інвалідності
а.с. 12.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

До таких доказів належить і висновок
експертизи, проте він не є єдиним
можливим і достатнім доказом
спричинення шкоди, та підставою
визначення її розміру.

На основі вище зазначеного місцевий
суд прийшов до правильного висновку, що
професійне захворювання позивача є
наслідком його роботи в шкідливих та
важких умовах праці, спричиняє
позивачу моральних страждань, які
пов'язані з необхідністю лікування,
відчуттям фізичних страждань, а також
призводить до втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Крім того, судом першої інстанції
зроблено висновок, що Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», норми, якого
скасували обов'язок відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду,
набрав чинності 20.03.2007 р., тобто після
моменту встановлення втрати
професійної працездатності позивачу, а
тому враховуючи положення ст. 58
Конституції України, вважав, що
моральна шкода, спричинена умовами
виробництва потерпілому до зазначеної
дати, повинна бути відшкодована
органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Свердловський суд врахував глибину
фізичних та душевних страждань
позивача, погіршення здібностей
позивача до праці та обмеження
можливості їх реалізації, а також
виходячи із засад розумності та
справедливості оцінив розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди у 12000 грн.

Судова колегія апеляційної інстанції
дослідивши обставини по справі вважає
в цілому висновки місцевого суду
такими що, узгоджуються з
встановленими обставинами і
відповідають вимогам закону але не
може погодитися з висновком місцевого
суд стосовно розміру стягнення
моральної шкоди в сумі 12000 грн. та
вважає її завищеною.

Відповідно до абз. № 3 п. № 3 Розділу ХІ
«Перехідні положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 1105-ХІV від 23.09.1999 року
«відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей незалежно від часу настання
страхового випадку припиняється з 01
січня 2008 року».

Відповідно до Постанови пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» п. 5. Оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної школи в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Враховуючи ступінь первинної втрати
працездатності (15%), судова колегія
приходить до висновку, що розмір
відшкодування слід визначити в сумі 5000
грн.

На основі вище зазначеного судова
колегія приходить до висновку, що
відповідно до ст. 309 ЦПК України
зазначене є підставою для зміни
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Свердловськ
задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 26 грудня 2013 року
залишити без змін змінити в частині
розміру стягнення моральної шкоди,
зменшивши суму стягнення 12000 грн. до 5000
(п'ятсот тисяч) грн..

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :