Справа № 352/201/14-ц
Провадження № 22-ц/779/798/2014
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук
В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря
Гавриляк Є.М.,

з участю ОСОБА_2 та
його представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання права
власності на автомобіль за апеляційною
скаргою Департаменту соціальної
політики Івано-Франківської обласної
державної адміністрації на рішення
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 24
лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

04 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Департаменту соціальної
політики Івано-Франківської ОДА про
визнання права власності на автомобіль
марки VOLKSWAGEN-VW 1996 року випуску, кузов №
НОМЕР_1.

В заяві зазначив, що наказом №14 від
02.03.2004 року Головного управління праці
та соціального захисту населення
Івано-Франківської ОДА його батькові,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був виділений
автомобіль марки VOLKSWAGEN-VW 1996 року
випуску, кузов № НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що відповідно до п.37
Постанови КМУ від 08.09.1997 року №999 «Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями», чинної на час
надання автомобіля, після смерті
інваліда, автомобіль, яким він був
забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається членам
його сім'ї та знімається з обліку в
органах соціального захисту населення,
а відповідач звернувся з вимогою про
повернення автомобіля, ОСОБА_2 просив
задовольнити позов.

Рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 24
лютого 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль марки VOLKSWAGEN-VW 1996 року
випуску, кузов № НОМЕР_1, номер
реєстрації 88199 ІВ, та зобов'язано
Департамент соціальної політики
Івано-Франківської ОДА зняти зі свого
обліку зазначений автомобіль.

У апеляційній скарзі відповідач
посилається на незаконність рішення
суду. Судом не було враховано положень
п.41 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою КМУ від 19.07.2006 року №999, про
те, що після смерті інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Мінсоцполітики за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля, які
повинні бути сплачені членом сім'ї
померлого інваліда протягом шести
місяців з дня смерті інваліда.

Автомобіль, яким інвалід користувався
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда може залишитись у
користуванні його сім'ї безоплатно,
якщо в ній є інвалід, який мав підстави
для забезпечення автомобілем на час
смерті інваліда або упродовж не більше
6 місяців з дня його смерті.

Апелянт також вказує на те, що Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями
від 08.09.1997 року втратив чинність згідно
з Постановою КМУ від 19.07.2006 року №999, а
тому до спірних правовідносин слід
застосувати чинний Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями,
оскільки права і обов'язки у членів
сім'ї інваліда щодо спірного
автомобіля виникли після смерті
інваліда у 2013 році.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Представник Департаменту соціальної
політики Івано-Франківської ОДА в
судове засідання не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
місце і час розгляду справи.

ОСОБА_2 та його представник апеляційну
скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги з таких
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що до спірних
правовідносин слід застосувати
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою КМУ від 08.09.1997 року №999
(чинного на час прийняття рішення про
надання автомобіля інваліду), згідно
п.37 якого після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
безоплатно або на пільгових умовах,
залишається його сім'ї та знімається з
обліку в органах соціального захисту
населення.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Встановлено, що наказом Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
ОДА від 02.03.2004 року №14 відповідно до
протоколу засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 05.02.2004 року
№26/ГД-9884 батько позивача ОСОБА_3, як
інвалід третьої групи, був
забезпечений автомобілем марки
VOLKSWAGEN-VW, 1996 року випуску, безкоштовно.
Оскільки ОСОБА_3 відповідно до медичних
показань не міг самостійно управляти
транспортним засобом керування та
підтримання в робочому стані вказаного
транспортного засобу здійснював
позивач.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

На час смерті ОСОБА_3 чинним був Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 року № 999.

Відповідно до п. 41 зазначеного Порядку
після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Мінсоцполітики за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля, які
повинні бути сплачені членом сім'ї
померлого інваліда, дитини-інваліда
протягом шести місяців з дня смерті
інваліда.

Автомобіль, яким інвалід користувався
менше ніж 10 років, після смерті
інваліда може залишитись у
користуванні його сім'ї безоплатно,
якщо в ній є інвалід, який мав підстави
для забезпечення автомобілем на час
смерті інваліда або упродовж не більше
6 місяців з дня його смерті.

Згідно з пунктом 37 Порядку від 8 вересня
1997 року (у редакції, чинній на час
прийняття рішення про надання спірного
автомобіля батькові позивача) після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Визнання закону таким, що втратив
чинність, припиняє його дію в повному
обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК України
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабінету Міністрів України.

Порядок від 8 вересня 1997 року був
визнаний таким, що втратив чинність,
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення
після смерті інваліда, який помер у 2013
році, автомобіля, отриманого ним як
гуманітарна допомога, повинно
вирішуватись на підставі
нормативно-правових актів, чинних на
час смерті інваліда.

У даній справі таким
нормативно-правовим актом є Порядок
від 19 липня 2006 року, відповідно до
пункту 41 якого ( у редакції, чинній на
час смерті батька позивача - інваліда Ш
групи) автомобіль, отриманий інвалідом
як гуманітарна допомога, після його
смерті повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку.

Отже, враховуючи те, що права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля виникли після
смерті інваліда, а не в момент
забезпечення інваліда автомобілем,
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Порядок від 19 липня 2006 року.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.309 ЦПК однією з
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права.

При таких обставинах справи рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Оскільки ухвалою суду про відкриття
провадження у справі було відстрочено
сплату судового збору за подання
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, з позивача в дохід держави слід
стягнути судовий збір в сумі 121,80 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 24
лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання права
власності на автомобіль відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 121,80
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Л.В. Ясеновенко

В.М. Вакарук

П.І. Проскурніцький