У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.,
Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубровицького районного суду
Рівненської області від 23 січня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача -Станкевича В.О.,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду
від 23 січня 2014 стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ "Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 36129,91 грн. та понесені судові
витрати розмірі 361,30 грн.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
вказує, що рішення суду вважає
необгрунтованим та незаконним, судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, не застосовано
норми матеріального права, які
підлягали застосуванню, допущено
порушення норм процесуальною права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Зазначає, що позивач не ознайомив його
з Умовами надання банківських послуг
та Правилами користування платіжною
карткою. З наданих позивачем до суду
Умов вбачається, що його підпис на
таких документах відсутній. в них не
зазначена дата їх прийняття чи
затвердження, відсутня інформація з
якого та по який час діяли положення
Умов у тому варіанті, який
представлений суду, а також, що ці умови
стосуються саме наданого йому
споживчого кредиту.

Вважає, що суд допустив порушення
положення частин 3 і 4 ст. 212 ЦПК України,
не дослідивши належним чином і не давши
відповідної правової оцінки
розрахунку заборгованості, який не
оформлений належним чином і не
відповідає нормативним вимогам до
оформлення документів закріплених в
ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення
документів", затвердженого наказом
Держспоживстандарту України №55 від
17.04.2003 р.: у ньому не має зазначення
посади та прізвища посадової особи, яка
складала такий розрахунок і має право
це робити відповідно до службових
обов'язків.

Також, суд не дослідив той факт, що
розмір кредиту становить 2900 грн., в той
час як позивач вимагає повернення
основної суми кредиту в розмірі 10 134,68
грн., незважаючи на те, що такої суми
позивач йому не надавав.

Стверджує, що позивач не надав
відповідних платіжних документів, з
яких вбачався б факт надання йому
кредитних коштів.

Доводить, що покладення позивачем
великих штрафних санкцій за порушення
умов договірних зобов'язань, які
істотно перевищують розмір кредиту,
свідчить про несправедливість умов
такого договору та наявність підстав
для визнання їх недійсними. А оскільки,
інформація про умови кредитування
персоналом позивача йому не надана
належним чином, то це свідчить про
здійснення позивачем нечесної
підприємницької практики, яка вводить
в оману.

Покликається на те, що суд не
застосував до вимог позивача строку
позовної давності, передбаченого ч.1
ст.261 ЦК України, хоча з моменту
оформлення кредитної картки минуло
понад 7 років.

З наведених підстав просить скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нове,
яким позивачу в позові відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, виходив
із того, що згідно зі ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Оскільки
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором не виконав, це є
підставою для стягнення грошових
коштів за цим договором.

Такі висновки відповідають обставинам
справи та ґрунтуються на вимогах
закону.

Судом встановлено, що 10 січня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1
укладений кредитний договір шляхом
приєднання (частина перша статті 634 ЦК
України), відповідно до якого останній
отримав кредит у розмірі 2900грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 4 % в місяць з розрахунку 360днів
у році на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Строк дії картки встановлено до
січня 2013року.

Сторонами погоджено, що договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою і
тарифів. На виконання договору
позивачем на ім'я відповідача був
відкритий картковий рахунок. Отримавши
картку та пін-код до неї, відповідач
почав користуватися коштами. В
подальшому кредитний ліміт банком
збільшено до 10 000 грн.

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що між сторонами виникли договірні
правовідносини, що регулюються
положеннями ст.1069 ЦК України -
Кредитування рахунку, а права і
обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунку, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 свої зобов'язання по поверненню
кредитних коштів належним чином не
виконував, останній платіж ним
внесений 8 грудня 2009 року в розмірі 33
грн., після чого жодного зарахування на
картковий рахунок відповідачем не
проводилося, тому висновок суду про
порушення позичальником умов договору
є правильним.

Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованості залишок неповернутого
тіла кредиту станом на 31 липня 2013року
становив 10 134,68 грн., борг за відсотками -
23 798,57 грн., штраф процентна складова
1696,66грн. (а.с.3-8).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Позовні вимоги заявлені ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення відсотків
заявлені, виходячи із 3% в
місяць(36%річних). Їх в процесі розгляду
справи до передбаченого договором
розміру ( 4% в місяць(48 річних)) позивач
не збільшував та не змінював, тому
апеляційний суд не може вийти за їх
межі.

Вбачається, що після постановлення
судом першої інстанції даного рішення
відповідач 28 лютого 2014 року та 1 квітня
2014року погасив заборгованість по
кредиту, поповнивши рахунок відповідно
на 29 946,02грн. та 23 006,02грн. Такими діями
фактично ОСОБА_1 визнав позов, а тому
його доводи щодо пропуску строку
позовної давності не заслуговують на
увагу.

Покликання відповідача про
відсутність його підпису на Умовах та
Правилах надання банківських послуг,
не ознайомлення його з ними тощо
безпідставні, оскільки укладений між
сторонами договір кредиту є договором
приєднання, а тому окремого підписання
позичальником умов та правил не є
необхідним. Зі змісту заяви, підписаної
відповідачем вбачається, що ОСОБА_1
ознайомлений з Умовами надання
банківських послуг та Правилами
користування платіжною карткою, які
були надані йому у письмовій формі.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність
доказів щодо отримання ним кредитних
коштів спростовуються наявною у справі
випискою із карткового рахунку
позичальника, в якій відображено суми
отриманих/сплачених відповідачем
коштів, місце знаходження банкомату та
його номер через який здійснено
транзакцію, її дату тощо (а.с.38-48).

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,307,313,314,315,317,319,323-325 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду
Рівненської області від 23 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Хилевич С.В.