АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа №210/7890/13-ц
Головуючий в 1 інстанції -
Провадження №22-ц/774/747/К/14
Доповідач - Братіщева Л.А.
Категорія 51 ( 1 )
УХВАЛА

Іменем
України

"27" березня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: -
Братіщевої Л.А.

суддів: -
Грищенко Н.М., Турік В.П.

при секретарі: -
Кузьміній Н.В.

за участю: позивача ОСОБА_5
та її представника ОСОБА_6

представника відповідача - Богомаз
Наталії Олександрівни

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку «Укрсиббанк» про
притягнення ПАТ «Укрсиббанк»до
відповідальності за невчасний та не
вірний звіт по ній до пенсійного фонду
України, стягнення заробітної плати з
05.07.2013 року по 16.08.2013 року стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку,відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У жовтні 2013 ОСОБА_5
звернулася із позовом до Публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку «Укрсиббанк» про притягнення
ПАТ «Укрсиббанк»до відповідальності
за невчасний та не вірний звіт по ній до
пенсійного фонду України, стягнення
заробітної плати з 05.07.2013 року по 16.08.2013
року стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку,відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач зазначила, що
08.03.2012 року її було поновлено на посаді
у ПАТ «УкрСиббанк» згідно рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 04.07.2013 року. 16 серпня 2013 вона
звільнилася з вказаного місяця роботи
за згодою сторін. Вона дізналася, що
згідно довідки про середню заробітну
плату (дохід) для розрахунку виплат на
випадок безробіття) № 5463 від 12.09.2013
року, ПАТ «УкрСиббанк» нарахував їй
заробітну плату за липень у розмірі 3464
грн 37 коп., але не виплатив її. Згідно
звіту пенсійного фонду від 22.10.2013 року,
ПАТ «УкрСиббанк» нарахував їй також
заробітну плату за серпень 2013 року у
розмірі 3574 грн 42 коп., але також її не
виплатив. Крім того, ПАТ «УкрСиббанк»
надав до Пенсійного фонду неправильні
звіти по ній, що порушує її права. Після
уточнення позовних вимог просила
притягнути ПАТ «УкрСиббанк» до
відповідальності за невчасне та
неправильне звітування до пенсійного
фонду України по ній, стягнути з
відповідача на її користь заробітну
плату з 05.07.2013 року по 16.08.2013 року, згідно
звіту ПАТ «УкрСиббанк» до пенсійного
фонду по ній, стягнути з відповідача на
її користь її середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку, стягнути на її користь
моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 13
лютого 2014 року в позові ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укрсиббанк» про
притягнення ПАТ «УкрСиббанк» до
відповідальності за невчасний та
невірний звіт по ній до пенсійного
фонду України, стягнення заробітної
плати з 05.07.2013 року по 16.08.2013 року
стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку, відшкодування моральної
шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі
позивачка просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення
про задоволення її позовних вимог у
повному обсязі у зв'язку із порушенням
норм матеріального та процесуального
закону.

Зокрема зазначає, що 10.10.2013 року
вона звернулась до відповідача із
заявою про надіслання правильного
звіту до Пенсійного фонду України, але
відповідачем ніяких дій не виконано. З
08.03.2012 року ПАТ «Укрсиббанк»
неправильно звітує до Пенсійного
фонду України, в результаті чого вже
більше як півтора роки й неї не йшов
страховий стаж. Через неправильне та
невчасне звітування відповідачем до
Пенсійного фонду України вона з
вересня 2013 року не має можливості
отримувати допомогу по безробіттю, а
отже лишається коштів на життя.

Судом не враховано постанову
ПФУ від 15.10.2009 року № 23-1, про те, що
відомості по персоніфікації даних
застрахованої особи формуються
виключно на первинних документах.
Окрім того, заперечуючи проти позову,
відповідач не спростував обставини,що
засвідчені в поданих довідках в даній
частині позову.

Приймаючи до уваги положення
Закону України «Про оплату праці», суд
всупереч положень інших нормативно
правих актів, не прийняв до уваги ту
обставину, що факту виплати заробітної
плати, тобто нарахування на
розрахунковий рахунок працівника, або
ж отримання за відомістю - не мало
місце.

Окрім того,суд не прийняв до уваги
обставини щодо дійсного написання
заяви про відпустку без збереження
заробітної плати, самого періоду
перебування у даній відпустці та
безпосереднього строку стягнення
невиплаченої заробітної плати,що в
кінцевому результаті привело до
постановлення незаконного рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_5
працювала в ПАТ «УкрСиббанк» з 19.12.2006
року на посаді старшого фахівця з
обслуговування клієнтів відділення №
167 з 14.10.2011 року.

07 березня 2012 року на підставі наказу
№ 96-ВК від 06.03.2012 року позивача було
звільнено з займаної посади на
підставі на підставі п.2 ст41 КЗпП
України(а.с.3-зворот).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04.07.2013
року позивача ОСОБА_5 поновлено на
посаді старшого фахівця з
обслуговування клієнтів відділення №
167 ПАТ акціонерного банку «УкрСиббанк»
з 08.03.2012 року(4-5, 35).З виплатою середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу з 08 березня 2012 року по 04 липня
2013 року в сумі 56611,65 крн.

16 серпня 2013 року позивача
звільнено з посади за угодою сторін (п.1
ст.36 КЗпП України) на підставі наказу №
322-вк від 14.08.2013 року(а.с.52).

Колегія вважає,що відмовляючи в
частині позову ОСОБА_5 про притягнення
ПАТ «УкрСиббанк» до відповідальності
за невчасне та неправильне звітування
до пенсійного фонду України по ній, суд
першої інстанції достатньо повно
обґрунтував відмову в цій частині
позову з посиланням на ч.2 ст.16 ЦК
України та ч.1 ст.11 ЦПК України щодо не
зазначення позивачем способу захисту
обраного ним у відношенні цієї
частини позову, ненадання доказів
існування інших засобів захисту його
прав, що позбавило суд визначити
належний спосіб захисту частини
позовних вимог про притягнення
відповідача до відповідальності.

ч. 1 ст.58 ЦПК України зазначає, що
належними є докази , які мстять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України:
обставини справи, які за законом мають
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені певними засобами
доказування.

А ст..60 ЦПК України вказує на те, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу.

Колегія погоджується з висновками
суду щодо недоведеності позивачем її
інших позовних вимог по цій справі, які
спростовують доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги довідку
№ 5463 від 12.09.2013 року згідно якої їй було
нарахована заробітна плата за липень
3464,37грн., яку вона не отримала та звіт
пенсійного фонду України про
індивідуальні відомості про
застраховану особу від 22.10.2013 року
згідно якого відповідачем їй
нарахована заробітна плата за
серпень2013 року у розмірі 3574,92 грн., яку
вона також не отримала.

Як вбачається з рішення, суд
першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що відповідно ст..1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні,-
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

А згідно ст..9 того ж Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

І виходячи із наведеного
правильно зазначив,що підставою для
обліку та нарахування господарських
операцій щодо заробітної плати є
первинні документи по обліку виробітки
і відпрацьованого часу, розрахункові і
платіжні відомості, особові рахунки,
реєстри не виданої заробітної плати і
книги обліку розрахунків з
депонентами, журнали-ордери № 8, 10,
Головна книга, баланс і надані банкам
довідки про нараховану і видану
заробітну плату. Обґрунтовано дійшов
висновку про те,що факт нарахування та
невиплати заробітної плати позивачу не
можуть бути підтвердженні інакше, ніж
за допомогою вищевказаних документів і
належних доказів

Відповідно положень ч.4 ст.10ЦПК
України: суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі,їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції, як
вбачається з рішення позивачу та
представнику до початку розгляду
справи по суті було докладно роз'яснено
обов'язок доказування, строки та
порядок заявлення клопотань щодо
забезпечення доказів. Проте сторона
позивача своїми правами не
скористалася та жодних клопотань про
витребування та дослідження вказаних
доказів не заявила.

Виходячи із наведеного, колегія
вважає, що висновок суду щодо
недоведеності позивачем своїх
позовних вимог також і по заявленим
вимогам щодо нарахування та невиплати
позивачу відповідачем заробітної
плати за зазначений у позові період та
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку (дата якого позивачем не
зазначена) та стягнення моральної
шкоди ,- є достатньо обґрунтованими.

Рішення суду відповідає вимогам
норм матеріального, процесуального
права встановленим обставинам і
матеріалам справи.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини
справи,доводи сторін і їм дана належна
оцінка. Справа розглянута у рамках
позовних вимог, тому колегія приходить
до висновку, що рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2014
року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді:
/підписи/