Справа № 0907/2-227/2011
Провадження № 22-ц/779/232/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Мелінишин Г.П.,
Шишка А.І.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ПП «Галичанка
ІФ» про стягнення кредитної
заборгованості та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства КБ «ПриватБанк» про
визнання недійсним підвищення
відсоткової ставки, умов п. 2.3.1
кредитної угоди №341 К від 20 листопада
2007 року та зобов'язання здійснити
перерахунок суми заборгованості з 01
лютого 2009 року враховуючи ставку 14%
річних, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 27 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся в суд із
зазначеним позовом та після уточнення
позовних вимог просив стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість по
кредитному договору від 20 листопада 2007
року в сумі 731446,15 гривень.

Заявлені вимоги мотивував тим, що
відповідач порушив умови укладеного
кредитного договору.

У березні 2010 року ОСОБА_3
звернулася із зустрічним позовом та
після уточнення вимог просила визнати
незаконним підвищення відсоткової
ставки до 19,5 % річних з 01 лютого 2009 року
за укладеною кредитною угодою, визнати
недійсним з 01 лютого 2009 року умови п. 2.3.1
кредитної угоди щодо права в
односторонньому порядку збільшувати
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом, зобов'язати
відповідачів здійснити перерахунок
суми заборгованості з 01 лютого 2009 року
враховуючи відсоткову ставку 14% річних.

Також ОСОБА_3 звернулася з заявою
про зменшення розміру пені до 3000
доларів США.

Ухвалою Івано-Франківського
міського суду від 24 березня 2010 року
об'єднано обидва позови в одне
провадження.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 27 листопада 2013 року
первісний позов задоволено, а у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, просить його
скасувати в частині відмови у
задоволенні її зустрічного позову про
визнання незаконним підвищення
відсоткової ставки, зобов'язання
здійснити перерахунок суми
заборгованості.

Апелянт у скарзі зазначає, що
рішення в частині відмови в
задоволенні її зустрічного позову є
незаконним, невірно застосовано
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Вважає помилковим висновок суду
щодо неподання нею доказів про зміну
відсоткової ставки та посилання суду
на розрахунок заборгованості від 22
березня 2010 року, з якого вбачається, що
відсоткова ставка становить 14%. Доказом
того, що відсоткова ставка з 01 лютого 2009
року була збільшена з 14% до 19,5 % є
розрахунок заборгованості, наданий
Приватбанком станом на 12 березня 2013
року, суд стягнув суму заборгованості
саме на підставі цього розрахунку, з
якого вбачається зміна відсоткової
ставки. Про підвищення відсоткової
ставки апелянта повідомлено 27 вересня
2009 року телефоном, цього ж дня вона
написала заяву, що не погоджується з
підвищенням. Копії письмового
повідомлення про підвищення
відсоткової ставки в кредитній справі
немає, про що свідчить лист ПриватБанку
від 19 липня 2011 року. Суд безпідставно не
взяв до уваги її посилання на п. 2.3.1.
кредитного договору, яким визначено
порядок збільшення розміру
відсоткової ставки. Згідно цього
пункту, Банк повинен за 20 днів до вступу
в силу зміненої відсоткової ставки
направити позичальнику письмове
повідомлення про зміну відсоткової
ставки, що містить графіки погашення
кредиту, відсотків і винагороди,
розрахований з врахуванням нової
відсоткової ставки. Доказів про
дотримання цієї процедури банком не
представлено, тому підвищення
відсоткової ставки в односторонньому
порядку є незаконним.

Суду необхідно було врахувати вимоги
Закону України від 12 грудня 2008 року
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», який набрав чинності з 10
січня 2009 року та судову практику
Верховного Суду України, що всі рішення
банку щодо підвищення процентної
ставки в односторонньому поряду після
10 січня 2009 року є неправомірними.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Банку, яка вимоги скарги
не визнала, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачами за первісним
позовом допущено порушення вимог ст.ст.
526, 527, 530 ЦК України та умов кредитного
договору, а тому позовні вимоги в
частині стягнення з боржника
заборгованості за кредитним договором
є обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання
незаконним підвищення відсоткової
ставки до 19,5 % річних з 01 лютого 2009 року
за укладеною кредитною угодою, визнати
недійсним з 01 лютого 2009 року умови п. 2.3.1
кредитної угоди щодо права в
односторонньому порядку збільшувати
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом, зобов'язати
відповідачів здійснити перерахунок
суми заборгованості з 01 лютого 2009 року
враховуючи відсоткову ставку 14% річних
суд першої інстанції зазначив, що
кредитний договір укладений між
сторонами 20 листопада 2007 року з
врахуванням їх внутрішнього
волевиявлення, тому зміни до
законодавства про заборону Банкам в
односторонньому порядку збільшувати
розмір відсотків за користування
кредитними коштами прийняті після
укладення договору не підлягають
застосуванню.

Однак, такий висновок суду першої
інстанції зроблено при неповному
з'ясуванні обставини, що мають значення
для справи, не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального права, що є підставою для
його скасування і ухвалення нового
рішення.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд першої інстанції
неправильно застосував п. 28 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 30 березня 2012, №
5 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
у якому зазначено, що при вирішенні
спорів щодо правомірності підвищення
процентної ставки згідно зі статтею
1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону
України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку», яким
передбачено, що встановлений кредитним
договором розмір фіксованої
процентної ставки не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку, а також, що умова договору щодо
права банку змінювати розмір
фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною,
суди мають виходити з того, що цей закон
набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів (частина
перша статті 58), всі рішення банку в
будь-якій формі (постанова, рішення,
інформаційний лист) щодо підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку є неправомірними лише з 10 січня
2009 року (Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 у
справі про зворотну дію в часі законів
та інших нормативно-правових актів).

Суд першої інстанції повинен був взяти
до уваги, що пунктом 2.3.1. Кредитної
угоди від 20 листопад 2007 року
передбачено право Банку збільшувати
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом при зміні
кон'юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні. При цьому Банк, за 20 днів до
вступу в силу зміненої відсоткової
ставки, направляє позичальнику
письмове повідомлення про зміну
відсоткової ставки, що містить графік
погашення кредиту, відсотків і
винагороди. Відповідно до поданого
Банком розрахунку процентна ставка за
користування кредитом з лютого 2009 року
збільшена з 14% до 19, 5%.

Позивач ОСОБА_3 обґрунтовано вважає, що
відсоткова ставка по кредитній угоді
змінена без її письмового
повідомлення, тобто без встановленого
договором порядку та заборони з 10 січня
2009 року підвищувати відсоткову ставку
в односторонньому порядку.

Відповідно до листа Банку від 19 липня
2011 року позивачем ОСОБА_3 27 січня
2009 року подавалась заява про незгоду з
підняттям відсоткової ставки за
кредитною угодою.

Тому, колегія суддів вважає, що є усі
підстави вважати, що підняття
відсоткової ставки по кредитній угоді
після 10 січня 2009 року проведено з
порушенням діючого на той час
законодавства, тому позовні вимоги у
цій частині повинні бути задоволені.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
не підлягають до задоволенні вимоги
позивача ОСОБА_3 про визнання недійсним
з 01 лютого 2009 року умови п. 2.3.1 кредитної
угоди щодо права в односторонньому
порядку збільшувати розмір
відсоткової ставки за користування
кредитом та зобов'язання відповідачів
здійснити перерахунок суми
заборгованості з 01 лютого 2009 року,
враховуючи відсоткову ставку 14% річних.

Умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку з 10 січня 2009 року є нікчемною у
зв'язку з прийняттям Закону України від
12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо заборони банкам змінювати
умови договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку».

Також, відповідно до розрахунків, у
матеріалах справи через порушення
зобов'язання позичальника нарахування
відсотків за користування кредитними
коштами проводилось по простроченій
ставці 32 % відповідно до умов кредитної
угоди. Боржники по даній кредитній
угоді не оспорюють правомірність
нарахування підвищених відсотків за
прострочення зобов'язання.

Під час розгляду справи апеляційним
судом представник Банку подала
розрахунок, із якого підтверджується,
що за нарахований період
заборгованості відсоткова ставка за
користування кредитними коштами у
розмірі 19,5 % відсотка не
використовувалась. Тому відсутні
підстави для зобов'язання Банку
проводити перерахунок відсотків за
період, за який заявлено позовні
вимоги.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 27 листопада 2013 року в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» про визнання незаконним
підвищення відсоткової ставки до 19,5 %
за кредитною угодою №341 К від 20
листопада 2007, визнання недійсним умов
п. 2.3.1 кредитної угоди №341 К від 20
листопада 2007 року та зобов'язання
здійснити перерахунок суми
заборгованості з 01 лютого 2009 року,
враховуючи відсоткову ставку 14% річних
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Визнати незаконним підвищення
відсоткової ставки з 14% річних до 19,5 % за
кредитною угодою №341 К від 20 листопада
2007року, укладеної між ОСОБА_3 та
Публічним акціонерним товариством КБ
«ПриватБанк».

В задоволенні вимог про визнання
недійсним умов п. 2.3.1 кредитної угоди
№341 К від 20 листопада 2007 року та
зобов'язання здійснити перерахунок
суми заборгованості з 01 лютого 2009 року
враховуючи відсоткову ставку 14% річних
відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді Г.П. Мелінишин

А.І. Шишко