Справа № 372/160/13-ц Головуючий у І
інстанції Кравченко М.В.Провадження №
22-ц/780/1046/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка
О.І.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-банк» на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 29
листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного
акціонерного товариства «Альфа-банк»,
третя особа: ОСОБА_3, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про визнання договору
недійсним, -

в с
т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-банк» про визнання договору
іпотеки недійсним, посилаючись на те,
що він перебуває у шлюбі із ОСОБА_2, яка
в період шлюбу отримала в дар земельну
ділянку та одноособово без його згоди
передала її у іпотеку ЗАТ «Альфа-банк».

У подальшому за його позовом суд визнав
договір дарування земельної ділянки
удаваним правочином, а земельну
ділянку - спільним сумісним майном
подружжя. Враховуючи викладене, просив
визнати недійсним укладений між
сторонами договір іпотеки земельної
ділянки з підстав порушення його прав
як співвласника об'єкту іпотеки.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, посилаючись
на те, що оспорюваний договір
суперечить чинному законодавству та
порушує права позивача, оскільки
укладений без згоди одного із подружжя
та стосується розпорядження земельною
ділянкою, визнаною судом спільним
майном подружжя.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 29 листопада 2013
року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі Публічного
акціонерного товариства «Альфа-банк»
з підстав порушення судом норм
матеріального і процесуального права
ставиться питання про скасування
рішення та ухвалення нового, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 квітня 1979 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що
підтверджується свідоцтвомпро
укладення шлюбу.

15 березня 2005 року ОСОБА_2 отримала в дар
частину земельної ділянки площею 0,15 га
по АДРЕСА_1, а 28 лютого 2008 року їй було
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
підтверджується державним актом і
судовими рішеннями.

16 липня 2008 року ЗАТ «Альфа-банк» надав
кредит ОСОБА_3 в розмірі 55 000 доларів
США, що підтверджується кредитним
договором.

16 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та
ОСОБА_2 було укладено нотаріально
посвідчений іпотечний договір
№800005350-И, згідно умов якого ОСОБА_2 для
забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за
вказаним кредитним договором передала
в іпотеку земельну ділянку площею 0,15 га
по АДРЕСА_1, що підтверджується
договором та витягом з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

05 листопада 2012 року рішенням
Обухівського районного суду Київської
області було визнано удаваною угодою
договір дарування частини земельної
ділянки за реєстровим №963 від 15 березня
2005 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2,
і визнано земельну ділянку, яка
розташована на АДРЕСА_1, загальною
площею 0,15 га (кадастровий номер
:13:001:0110) спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_2, що
підтверджується судовими рішеннями та
нотаріально посвідченою заявою.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 18 червня 2013 року апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Альфа-банк» задоволено і
рішення місцевого суду скасовано з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

06 листопада 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення апеляційного суду
Київської області від 18 червня 2013 року
скасовано, а рішення Обухівського
районного суду Київської області від 05
листопада 2012 року залишено в силі.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом, а
згідно ч.4 цієї ж статті майно, набуте в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

За ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Чинним судовим рішенням встановлено,
що земельна ділянка, що є об'єктом
іпотеки за оспорюваним правочином має
правових статус спільного сумісного
майна подружжя, отже одним із її
співвласників є позивач.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.369 ЦК України
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.
Правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Частинами 1-3 статті 65 СК України
передбачено, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що при укладенні
оспорюваного іпотечного договору
згода позивача на його укладення була
відсутня, що вбачається зі змісту
судових рішень, не оспорюється
відповідачем ПАТ «Альфа-банк» та
визнається іншими сторонами.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 без
згоди другого із подружжя (позивача
ОСОБА_1.) розпорядилась об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя -
земельною ділянкою, передавши її в
іпотеку ЗАТ «Альфа-банк», чим було
порушено права та законні інтереси
позивача як співвласника.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 6 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вказано на
можливість пред'явлення позову про
визнання правочину недійсним
відповідно до частини четвертої статті
369 ЦК України за відсутності згоди
інших співвласників.

Оскільки оспорюваний правочин було
укладено з порушенням чинного
законодавства, без нотаріально
посвідченої згоди одного із
співвласників, то він повинен бути
визнаний недійсним у судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
задовольнивши позовні вимоги, оскільки
вони доведені належними і допустимими
доказами і, крім того, одним із
відповідачів визнано позов.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-банк»
відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 29 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Сліпченко О.І.