________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5298/13-ц
Провадження № 2/520/1414/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні м. Одеси цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Дачно-будівельний кооператив наукових
працівників "Чорномор", Одеської
міської ради, Комунального
підприємства "МБТІ та РОН", Київської РА
ОМР про визнання свідоцтв про право
власності частково не чинними,
визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу та дарування
та позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6,
Управління Дерземагенства у м. Одесі,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа Дачно-будівельний кооператив
наукових працівників "Чорномор" про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Дачно-будівенльний кооператив
наукових працівників "Чорномор",
Одеської міської ради, Комунального
підприємства "МБТІ та РОН", Київської РА
ОМР про визнання свідоцтв про право
власності частково не чинними,
визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу та
дарування, в якому просить суд визнати
частково нечинним свідоцтво про право
власності на будівлі
дачно-будівельного кооперативу
науковий працівник "Чорномор" від 25.06.1999
року за № 109, видане на ім'я ОСОБА_2 в
частині включення зі свідоцтва погребу
під літ. "Л1"; визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу, який був
укладений 11.12.2001 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на 23/1000 частки зазначеного ДБК
"Чорномор" та розташованого на
земельній ділянці площею 418 кв.м., в
частині площі земельної ділянки, що
розташована по АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_7 за
реєстровим №6302, вказавши розмір
земельної ділянки 369 кв.м.; визнати
договір дарування, який був укладений
13.10.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 23/1000
частки будівлі ДБК "Чорномор",
розташованих на земельній ділянці
площею 418 кв.м., в частині площі
земельної ділянки, що розташована по
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_7 за реєстровим № 6302,
вказавши розмір земельної ділянки 369
кв.м.; визнати частково недійсним
договір дарування 23/1000 частин ДБК
"Чорномор", укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, який був укладений 17.05.2005 року
та посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, реєстровий № 1663 в
частині виключення погребу літ "Л1";
визнати частково не чинним свідоцтво
про право власності, видане Виконавчим
комітетом Одеської міської ради від 30
січня 2008 року на ім'я ОСОБА_5 на
домоволодіння, яке розташоване за
адресою АДРЕСА_1, відносно включення
погребу літ "Л1".

Свої вимоги мотивувала тим, що у
1999 році працівники КП «ОМБТІ та РОН»
при виготовленні технічного паспорту
включили погріб під літ. «Л1» площею 49
кв.м. у технічний паспорт ОСОБА_2,
незважаючи на те, що погріб знаходиться
за межами земельної ділянки, яка
належала ОСОБА_2

Позивач стверджує, що про вказану
помилку їй стало відомо у 2011 році з
матеріалів цивільної справи за позовом
ОСОБА_5 до неї про визнання акту
недійсним.

Посилається на те, що вказане не
відповідає дійсності, так як ще 12 липня
1998 року рішенням правління ДБК
«Чорномор» № 11 їй як члену ДБК було
передано вказаний підвал (погріб) в
безстрокове користування, в зв'язку з
тим, що він був аварійний, необхідно
було вивести із нього сміття, провести
ремонт з укріпленням стелі, входу,
тобто привести його у безаварійне
становище.

Позивач зазначає, що нею цей
ремонт було зроблено за особисті кошти,
а саме: встановлено генератор вагою 2
тонни, було проведено електромережі,
труби вентиляції. З тих пір вона та інші
члени кооперативу користуються цим
погребом (підвалом), який знаходиться
за межами земельної ділянки
відповідачки ОСОБА_5 Після
капітального ремонту це приміщення
ніколи та нікому не передавалося.

Однак, як стверджує позивач,
ОСОБА_5 внести зміни у документи про
право власності, подати заяву в КП
«ОМБТІ та РОН» про виключення погребу
із її технічного паспорту та свідоцтва
про право власності на домоволодіння
від 30.01.2008 року не бажає, у зв'язку з чим
вона змушена звернутись до суду з даним
позовом.

Ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 24.12.2013 року прийнято
до провадження суду зустрічну позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Дачно-будівенльний кооператив
наукових працівників "Чорномор",
Одеської міської ради, Комунального
підприємства "МБТІ та РОН",
Адміністрація Київського району м.
Одеси про визнання свідоцтв про право
власності частково не чинними,
визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу та дарування
та об`єднано її в одне провадження з
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Управління
Дерземагенства у м. Одесі, ОСОБА_6, треті
особи Дачно-будівельний кооператив
наукових працівників "Чорномор",
Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, а також первісний
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Управління
Дерземагенства у м. Одесі, ОСОБА_6, треті
особи Дачно-будівельний кооператив
наукових працівників "Чорномор",
Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою - залишено без
розгляду.

29.01.2014 року ОСОБА_5 повторно
звернулась до Київського районного
суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_6, Управління Дерземагенства у м.
Одесі, Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа Дачно-будівельний кооператив
наукових працівників "Чорномор" про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та просила ухвалити
рішення, яким визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,0069 га, для дачного
будівництва, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1; усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
площею 0,0069га, кадастровий номер
:2700:0397 для дачного будівництва,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
заборонивши ОСОБА_1 самовільно
використовувати зазначену земельну
ділянку та перешкоджати членам ДБК
"Чорномор" у її спільному використанні
за рішенням Правління, відновивши
становище, яке існувало до порушення,
передавши зазначену земельну ділянку у
загальне користування членів ДБК
"Чорномор"; Визнати недійсним виданий
Витяг, скасувати реєстрацію зазначеної
земельної ділянки у земельному
кадастрі та заборонити Управлінню
Держземагенства у м. Одесі
виготовлення та видачу будь-яких
документів на земельну ділянку на
користь ОСОБА_1 або її законних
представників; Заборонити
Реєстраційній службі Головного
управління юстиції в Одеській області
виготовлення будь-яких документів на
зазначену земельну ділянку на користь
ОСОБА_1 або її законних представників.

Ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 30.01.2014 року
провадження по справі було відкрито та
призначено судове засідання.

В ході судового засідання 05.02.2014
року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8
звернувся до суду з клопотанням, в
якому просив суд об'єднати в одне
провадження цивільну справу № 520/5298/13-ц
за позовом ОСОБА_1 з цивільною справою
№520/5901/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_6, Управління Дерземагенства у м.
Одесі, Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа Дачно-будівельний кооператив
наукових працівників "Чорномор" про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, посилаючись на те,
що предметом вказаних спорів є
нерухоме майно, а саме погріб літ "Л1", що
розташований за адресою АДРЕСА_1, а від
так вважав доцільним об'єднати вказані
справи в одне провадження.

Ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 05.02.2014 року вказані
справи були об'єднані в одне
провадження.

Особи, що беруть участь у справі,
про час і місце судового засідання
сповіщені належним чином у порядку
ст.74,76,77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_9 у судовому засіданні поданий
позов підтримали, проти задоволення
позову ОСОБА_5 заперечували.

Представник позивача ОСОБА_5 -
ОСОБА_8 у судовому засіданні позов
ОСОБА_5 підтримав, просив задовольнити,
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
просив відмовити у повному обсязі у
зв`язку з їх безпідставністю. Крім того,
вказував на пропуск позивачем строку
позовної давності, так як про
обставини, викладені у позові, ОСОБА_1
було відомо ще з 2010 року під час
розгляду Київським районним судом м.
Одеси (с. Бжассо Н.В.) аналогічної справи
за №2-7517/2010року.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_10 у судовому засіданні позов
ОСОБА_1 визнала у повному обсязі,
просила його задовольнити, проти
задоволення позову ОСОБА_5 -
заперечувала.

Представник Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
залишив розгляд даної справи на розсуд
суду, вказуючи на те, що рішення у
справі жодним чином не стосується прав
та обов`язків Київської адміністрації.

Третя особа ОСОБА_6 до суду не
з`явилась, надала до суду заяву, в якій
просила розглянути справу у її
відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
представники ДБК «Чорномор», Одеської
міської ради, КП «БТІ» до суду не
з`явились, про час та місце слухання
справи сповіщались належним чином,
причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та надані документи, а
також матеріали справи №1512/2-971/11, суд
приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено,
що відповідно до державного акту на
право постійного користування землею
від 04.12.2000 року дачно-будівельному
кооперативу «Чорномор» була надана у
постійне користування земельна
ділянка площею 1,7428га по АДРЕСА_1 (т.1,
а.с.24).

Як вбачається з технічного звіту
по встановленню меж земельної ділянки
землекористувача ОСОБА_2 від 11.10.1999
року, у неї в користуванні перебувала
земельна ділянка площею 0, 0589га, на якій
знаходилось кам`яне житлове та кам`яне
нежитлове приміщення (т.1, а.с.105-110).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на будівлі
дачно-будівельного кооперативу
«Чорномор» від 25.06.1999 року ОСОБА_2
належало 23/1000 частин вказаного
кооперативу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, що в цілому складаються з
дачної будівлі літ. «Л» та
господарських споруд лі. «Л1» (т.1, а.с.217).

Зазначене свідоцтво було видано
на підставі довідки ДБК «Чорномор» від
03.06.1999 року, в якій зазначено, що в
користуванні ОСОБА_2 знаходяться 2
житлові кімнати, веранда, кухня,
санвузол, гараж та погріб (т.1, а.с.216).

З технічного паспорту ОСОБА_2,
виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 18.05.1999
року вбачається, що погріб під літ. «Л1»
був включений до належних їй будівель.
В фактичному користуванні у ОСОБА_2
перебувала земельна ділянка площею 418
кв.м. (т.1, а.с.218-222).

11грудня 2001 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 був укладений договір
дарування, за яким останній прийняв в
дар будівлі дачно-будівельного
кооперативу науковий працівник
«Чорномор», що складає 23/1000 частин
зазначеного кооперативу, розташовані
на земельній ділянці площею 418кв.м. за
фактичним користуванням (т.1, а.с.224).

Також у цей же день між вказаними
особами був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
яким ОСОБА_3 набув право власності на
земельну ділянку площею 369 кв.м., яка
належала продавцю ОСОБА_2 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю, виданого Одеською
міською радою народних депутатів (т.1,
а.с.225).

21.01.2002 року ОСОБА_3 отримав
державний акт на вказану земельну
ділянку (т.1, а.с.230).

30 жовтня 2003 року ОСОБА_3 подарував
ОСОБА_4 належні йому 23/1000 частин ДБК
«Чорномор» (т1, а.с.232), а та, в свою чергу,
17.05.2005 року подарувала зазначені частки
кооперативу (дачу літ. «Л» і погріб літ.
«Л1») ОСОБА_5 (т.1, а.с.238).

30 січня 2008 року ОСОБА_5 отримала
свідоцтво про право власності на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке
в цілому складається з житлового
будинку літ. «А», загальною площею 570
кв.м., житловою площею 148,4 кв.м., погрібу
літ. «Л1», відображених в технічному
паспорті від 01.10.2007 року (т.1, а.с.239).

Обгрунтовуючи свої позовні
вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що
правління ДБК «Чорномор» ще 24 липня 1998
року вирішило передати їй спірний
підвал у безстрокове користування за
умови проведення нею робіт з його
облаштування, однак, вищенаведене
свідчить про те, що спірний погріб під
літ. «Л1» ще з 1999 року перебував у
користуванні ОСОБА_2, онуки позивача,
яка пізніше отримала на нього
правовстановчі документи та
розпорядилась їм на власний розсуд.

У відповідності до вимог ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно вимог ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Ст. 203 ЦК України встановлює загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину.

На підставі ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним, примусове
відчуження об'єктів права приватної
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Примусове відчуження
таких об'єктів з наступним повним
відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Вищевказане положення деталізується в
ст. 317 ЦК України, де вказано, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

В ст. 321 ЦК України зазначено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

На підставі ст.319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Таким чином, позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, так
як підстав, передбачених законом, для
визнання оспорюваних договорів
недійсними у судовому засіданні
встановлено не було.

Крім того, суд не погоджується з
твердженнями ОСОБА_1 щодо того, що про
те, що в первісних документах ОСОБА_2
була допущена помилка їй стало відомо
лише у 2011 році з матеріалів справи про
визнання державного акту недійсним,
так як ще у 2010 році ОСОБА_1 зверталась до
суду з позовом до ОСОБА_5, ДБК
«Чорномор», третя особа КП «ОМБТІ та
РОН» про визнання свідоцтва про право
власності частково недійсним та
визнання права власності на погріб і
провадження за вказаним позовом було
відкрито ще 01 листопада 2010 року (с.
Бжассо Н.В.). Таким чином, можна дійти до
висновку про те, що позивачем ОСОБА_1
був пропущений строк позовної
давності.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється у три
роки.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
завою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Більш того, як вбачається з матеріалів
справи, рішенням апеляційного суду
Одеської області від 14 лютого 2011 року,
залишеним без змін ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 липня 2011 року, у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ДБК
«Чорномор», третя особа КП «ОМБТІ та
РОН» про визнання свідоцтва про право
власності частково недійсним та
визнання права власності на погріб -
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про витребування майна -
задоволений, витребувано у останньої
приміщення погребу під літ. «Л1», який є
складовою частиною 23/1000 частин ДБК
«Чорномор» та належать ОСОБА_5 шляхом
виселення ОСОБА_1 з приміщення погребу
під літ. «Л1» (т.2, а.с. 100-106).

Разом з тим, розглянувши позовні
вимоги ОСОБА_5, суд приходить до
висновку про можливість їх
задоволення, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено,
що 02.03.1999 року на підставі рішення
Виконавчого комітету ОМР народних
депутатів від 07 серпня 1998 року №799 на
ім`я ОСОБА_1 був виданий державний акт
на право приватної власності на землю
площею 0,0821га за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення - обслуговування
житлового будинку (т.1, а.с.34).

05.12.2000 року на підставі рішення
Одеської міської ради народних
депутатів від 10.08.2000 року на ім`я ОСОБА_12
був виданий державний акт на право
приватної власності на землю площею
0,02га за адресою: АДРЕСА_3 з цільовим
призначенням - дачне будівництво.

12 грудня 2000 року на підставі
рішення Одеської міської ради народних
депутатів від 10.08.2000 року на ім`я ОСОБА_6
був виданий державний акт на право
приватної власності на землю площею
0,0118га за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим
призначенням - дачне будівництво.

06 лютого 2002 року ОСОБА_12 продала
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0024га
за адресою: АДРЕСА_3 на підставі
договору купівлі-продажу.

14 грудня 2001 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 був укладений договір
купівлі-продажу, згідно якого остання
набула право власності на земельну
ділянку НОМЕР_1 площею 69 кв.м. з цільовим
призначенням - для дачного будівництва
(т.1, а.с.35).

На підставі вищевказаних
договорів купівлі-продажу землі
Управління земельних ресурсів ОМР
відкоригувало державний акт про право
власності на землю, що був виданий на
ім`я ОСОБА_1, шляхом доповнення до плану
зовнішніх меж земельної ділянки
відомостей стосовно додаткових площ
земельних ділянок, які придбала ОСОБА_1
у ОСОБА_12 та ОСОБА_6 (т.1, а.с.34).

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 20.04.2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 06 липня 2011 року
було визнано незаконним та скасовано
рішення Одеської міської ради народних
депутатів від 10 серпня 2000 року в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0069
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 для дачного будівництва;
визнаний недійсним державний акт про
право власності на землю від 12.12.2000
року, виданий ОСОБА_6 в частині права
власності на земельну ділянку площею
0,0069 га, визнаний недійсним державний
акт про право власності на землю від
02.03.1999 року, виданий ОСОБА_1 на земельні
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в частині
доповнення його земельними ділянками
площею 0,0069 та 0, 0024га, призначеними для
дачного будівництва.

Крім того, зазначеним рішенням
встановлено, що спірне приміщення
погрібу «Л1», що належить ОСОБА_5,
розташоване під земельною ділянкою,
яка належить ОСОБА_1, а земельна
ділянка, що раніше належала ОСОБА_6, не
може бути використана ОСОБА_1 для
обслуговування її житлового будинку та
господарських споруд, оскільки вона
знаходиться на деякій відстані від її
земельної ділянки., на якій
розташований будинок та надвірні
споруди.

Звертаючись до суду з даним
позовом, ОСОБА_5 зазначала, що не
зважаючи на те, що рішенням
апеляційного суду Одеської області від
14 лютого 2011 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 липня 2011 року,
у ОСОБА_1 витребувано приміщення
погребу під літ. «Л1», який є складовою
частиною 23/1000 частин ДБК «Чорномор» та
належать ОСОБА_5 шляхом виселення
ОСОБА_1 з приміщення погребу під літ.
«Л1», остання не повернула земельну
ділянку площею 0, 0069га до земель
загального користування ДБК
«Чорномор» та продовжує
використовувати її для власних потреб.

Більш того, не зважаючи на те, що
державний акт відповідача у зазначених
частинах був скасований, ОСОБА_1 21.03.2013
року отримала витяг з Державного
земельного кадастру на земельну
ділянку площею 0,0069га для дачного
будівництва. До заяви у якості
правовстановчих документів був
доданий скасований державний акт та
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, укладений з ОСОБА_6, що зробило
можливим в подальшому незаконний
продаж спірної земельної ділянки.

Враховуючи, що правовстановчий
документ - державний акт про право
приватної власності на землю від 12.12.2000
року, виданий ОСОБА_6 на земельну
ділянку площею 0,0069 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_2 для дачного
будівництва судом визнано недійсним,
то і укладений на його підставі договір
купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6
слід також визнати недійсним.

Відповідно до ст.ст. 91, 96, 103
Земельного кодексу України власники та
землекористувачі зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів, власники та
землекористувачі земельних ділянок
зобов'язані співпрацювати при вчиненні
дій, спрямованих на забезпечення права
на землю кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
коли ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 203, 215, 219, 252, 256, 257,
267, 321, ЦК України, ст.ст. 91, 96, 103, 152,
Земельного кодексу України ст.ст. 208, 209,
212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Дачно-будівельний кооператив наукових
працівників "Чорномор", Одеської
міської ради, Комунального
підприємства "МБТІ та РОН", Київської РА
ОМР про визнання свідоцтв про право
власності частково не чинними,
визнання частково недійсними
договорів купівлі-продажу та дарування
- відмовити у повному обсязі.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6,
Управління Дерземагенства у м. Одесі,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа Дачно-будівельний кооператив
наукових працівників "Чорномор" про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою - задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0069 га, для дачного будівництва,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою площею 0,0069га,
кадастровий номер :2700:0397 для
дачного будівництва, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, заборонивши ОСОБА_1
самовільно використовувати зазначену
земельну ділянку та перешкоджати
членам ДБК "Чорномор" у її спільному
використанні за рішенням Правління,
відновивши становище, яке існувало до
порушення, передавши зазначену
земельну ділянку у загальне
користування членів ДБК "Чорномор";
визнати недійсним виданий Витяг,
скасувати реєстрацію зазначеної
земельної ділянки у земельному
кадастрі та заборонити Управлінню
Держземагенства у м. Одесі
виготовлення та видачу будь-яких
документів на земельну ділянку на
користь ОСОБА_1 або її законних
представників; заборонити
Реєстраційній службі Головного
управління юстиції в Одеській області
виготовлення будь-яких документів на
зазначену земельну ділянку на користь
ОСОБА_1 або її законних представників..

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Київський
районний суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.