Справа № 2/756/697/14
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарі
Пождемі В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суд з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що 29.03.2011 року
та 12.05.2011 року позичила відповідачу
грошові кошти в сумі 8000, 00 грн. Для
надання відповідачу позивачка зняла
дані кошти зі свого рахунку у ПАТ
"Приват Банк", вартість операції - 160, 00
грн. та при поверненні коштів на картку
додатково сплачено 820, 00 грн.

Відповідач зобов'язався повернути
позичену суму та відшкодувати витрати
в розмірі сими відсотків та інші
витрати за кредитним договором ПАТ КБ
"Приватбанк", на підтвердження чого
склав письмові розписки.

З січня 2013 року позивачка намагалась
повернути кошти та 03.10.2013 року
звернулась до відповідача з письмовою
вимогою, яка була ним проігнорована.

Посилаючись на зазначені обставини
ОСОБА_1 просила суд задовольнити позов,
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 8980, 00
грн. заборгованості за зобов»язаннями,
що виникли з письмових розписок.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала, просила його задовольнити.
Пояснила суду, що відповідач перебував
деякий час у шлюбі з її племінницею.
Після смерті своєї матері позичив
кошти в сумі 4000 грн., у зв»язку з чим
склав розписку 29.03.2011року. Гроші не
повернув,протее згодом знову попросив
в борг. Позивачка не відимовила, проте
попередила, що буде знімати кошт из
банківського рахунку, що підлягає
оплаті. Відповідач погодився на
повернення і цих сум разом з боргом, про
що у неї дома склав розписку у
присутності її матері. До часу
звернення до суду, відповідач борг не
повернув.

Представники позивачки в судовому
засіданні позов підтримали. Вважають
позовні вимоги обгрунтованими та
законними, просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти позову та просив суд
відмовити в його задоволенні. Суду
пояснив, що позивачка є тіткою його
колишньої дружини. Після смерті матері,
він не працював та позичив кошти у
позивачки в сумі 4000 грн. ,про що склав
розписку 29.03.2011 року. Гроші за цією
розпискою він повертав через дружину
по 500 грн. і вважає, що борг повернув.

Пояснив, що 12.05.2011 року склав ще одну
розписку про отримання боргу в сумі 4000
грн. на заміну першій, проте гроші в
борг за нею не отримував. Вважає
позовні вимоги безпідставними,просив в
задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши сторонни,
дослідивши письмові докапзи у справі,
встановив наступне.

29.03.2011 року ОСОБА_2 позичив у
ОСОБА_1 4000 грн.,які зобов»язався
повернути, про що склав розписку (а.с.4).

Відповідач не наддав суду доказів
на підтвердження повернення боргу
ОСОБА_1

12.05.2011 року ОСОБА_2 складено
письмову розписку про отримання у
ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 4 000, 00
грн., що вбачається із копії розписки
(а.с. 5). ОСОБА_2 зобов'язався повернути
витрати в розмірі 7 відсотків та інші
витрати пов'язані зі зняттям грошової
суми з рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк".

Відповідачем не надано суду
доказів на підтвердження того,що він не
отримував коштів за данною розпискою.

Разом з тим, судом встановлено, що
12.05.2011 року з розрахункового рахунку
ОСОБА_1 знято суму в розмірі 4000, 00 грн.,
що підтверджується копіями квитанцій
та банківської виписки (а.с. 28-44), а саме:

- 8000, 00 грн. за письмовими
розписками від 29.03.2011 року та
12.05.2011 року;

- 160, 00 грн. витрати на зняття
коштів для надання суми позики;

- 820, 00 грн. додатково
сплачені кошти при повернення грошей
на картку.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась
до відповідача з вимогою про
повернення боргу, що підтвердили
сторонни в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України покладено на позичальника
обов'язок повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Суд, в сукупності оцінивши зібрані у
справі докази, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості законні та
обґрунтовані. ОСОБА_2 не надано доказів
на підтвердження повернення суми
позики у розмірі 4 000, 00 грн. та факту
неотримання або повернення позики у
розмірі 4000, 00 грн. за письмовою
розпискою від 12.05.2011 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне задовольнити позов як
законний та обґрунтований.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 229, 41 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 154, 625, 1049 Цивільного кодексу
України, ст. 10, 15, 30, 60, 88, 154, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (Ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, проживаючого та
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, проживаючої за адресою
за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість: за
договором позики від 29 березня 2011 року
в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) гривень 00
копійок; за договором позики від 12
травня 2011 року в розмірі 4 000 (чотирьох
тисяч) гривень 00 копійок; банківської
комісії в розмірі 980 (дев'ятиста
вісімдесяти) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (Ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 229
(двохста двадцяти дев'яти) гривень 41
копійок у дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи Апеляційним
судом м. Києва.

Суддя:
Богдан О.О.