У Х В А Л А

31 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мазур Л.М.,

суддів: Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 грудня 2013 року
за заявою ОСОБА_3 в порядку ст. 236 КЗпП
України у справі за позовом ОСОБА_3 до
Закритого акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, компенсації за несвоєчасну
виплату заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою в
порядку ст. 236 КЗпП України про
стягнення з відповідача на його
користь середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі за період з 13
листопада 2009 року по 29 квітня 2013 року.

На обґрунтування заяви посилався на те,
що згідно з постановою державного
виконавця від 29 квітня 2013 року
закінчено виконавче провадження щодо
виконання рішення Київського
районного суду м. Полтави від
16 вересня 2009 року в частині поновлення
на роботі.

Вказав, що наказом відповідача від 11
червня 2013 року він був звільнений з
роботи з 14 червня 2013 року, яким також
встановлено період оплачуваного
вимушеного прогулу з 15 серпня 2007 року
по 30 травня 2012 року.

Позивач зазначив, що тільки після
відкриття виконавчого провадження (2009
рік) відповідач надав до ДВС оригінал
наказу про поновлення його на роботі
(лише 29 квітня 2013 року).

У зв'язку з вищевикладеним позивач
просив задовольнити заяву в повному
обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 17 жовтня 2013 року в
задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 11 січня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
ухвалу Київського районного суду м.
Полтави від 17 жовтня 2013 року залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 грудня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У березні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. 236 КЗпП України.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на:

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 листопада 2011
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 21 грудня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 10 березня 2011 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості
по заробітній платі, якою оскаржувані
рішення про часткове задоволення
позовних вимог залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 08 жовтня 2012
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 09 серпня 2012 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від
06 вересня 2012 року у справі за позовом
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, компенсації за
невикористану відпустку та
зобов'язання вчинити дії, якою
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 грудня 2012
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 14 листопада 2012 року в справі за
заявою ОСОБА_3 в порядку ст. 236 КЗпП
України про стягнення коштів, якою
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 грудня 2012
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 07 травня
2012 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 20 червня
2012 року у справі за позовом про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, якою оскаржувані
рішення про задоволення позовних вимог
залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 січня 2014 року,
постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 07 червня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
02 квітня 2013 року в справі за позовом про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, грошової суми на
оздоровлення та відшкодування
моральної шкоди, якою оскаржувані
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 7
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України», постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин посилання
ОСОБА_3 на ухвалу суду касаційної
інстанції від 15 січня 2014 року, якою
скасовано судові рішення з передачею
справи на новий розгляд, не є
підтвердженням підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, а тому справа у допуску до
провадження Верховного Суду України не
підлягає.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту ухвал суду касаційної
інстанції від 15 листопада 2011
року, від 08 жовтня 2012 року, від 13 грудня
2012 року та від 26 грудня 2012 року, наданих
у приклад неоднакового застосування
норм матеріального права, не
вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК
України підстави для перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 грудня 2013 року, оскільки у
зазначених ухвалах фактичні обставини
справи не є тотожними у порівнянні з
ухвалою суду, про перегляд якої подано
заяву.

Наведені заявником доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, на які
посилається заявник, зводяться до
оцінки судом фактичних обставин справи
щодо конкретного спору, а тому не
можуть бути підставами згідно з
вимогами ч. 1 ст. 355 ЦПК України для
перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 грудня 2013 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України заяви ОСОБА_3 в порядку ст.
236 КЗпП України у справі за позовом
ОСОБА_3 до Закритого акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати
та відшкодування моральної шкоди, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.М. Мазур

Судді:
А.О. Леванчук

Т.О. Писана

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська