Справа № 413/1077/14-ц
Провадження № 2/413/695/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд Луганської
області

у складі: головуючого судді
Бойко С. Л.,

при секретарі
Ковальовій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Красний Луч
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ДП «Донбасантрацит» про
стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з дійсним
позовом і в його обґрунтування пояснив,
що він перебував з 13.10.1986р. по 21.04.1993р. у
трудових правовідносинах, працюючи на
ДП «ДА» в особі Краснолуцького
управління комунальних котелень та
теплових мереж. Позивачем було
отримане професійне захворювання -
отруєння, було встановлено 2 групу
інвалідності. Краснолуцьким міським
центром ВТК позивачу було встановлено
60% втрати професійної працездатності з
26.04.1993р. безстроково. Позивачу завдано
глибоких фізичних та моральних
страждань, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом заподіяного йому умовами
виробництва, що виникли у зв'язку з
переживанням постійного фізичного
болю. Все це призвело до вимушених змін
у життєвих стосунках та змінило його
звичний життєвий уклад. Позивач
змушений постійно звертатися у
лікувальні установи за медичною
допомогою, часто проходити курси
стаціонарного та амбулаторного
лікування. Позивач вважає, що саме
відповідач повинний відшкодувати
заподіяну йому моральну шкоду, у
зв'язку з отриманим професійним
захворюванням, заподіяного йому
внаслідок нещасного випадку на
виробництві. Позивач змушений
звернутися до суду і просить стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 25000грн.

Позивач у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі,
просить справу розглянути за його
відсутністю.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву, позовні вимоги не визнала,
надала суду заперечення на позов і
просить справу розглянути за її
відсутністю.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд вважає, що в матеріалах справи є
достатньо доказів для розгляду справи
за відсутності сторін.

Суд, вивчивши письмові матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

20.02.2014р. позивач звернувся до суду з
позовом до ДП «ДА» про відшкодування
моральної шкоди.

Як вбачається з трудової книжки серії
НОМЕР_1, виданої 13.10.1986р., ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з
Краснолуцьким управлінням комунальних
котелень та теплових мереж ДП «ДА» з
13.10.1986р. (наказ № 45к від 10.10.1986р.) і
21.04.1993р. був звільнений за ст.40 п.2 КЗпП
України - інвалідність 2-ї групи (наказ
№ 22к від 26.04.1993р.)

Згідно довідки серії 218АГ № 162856,
виданої Краснолуцькою МСЕК, ОСОБА_1
пройшов освідчення 26.04.1993р. і йому
встановлено 60% втрати професійної
працездатності з 21.04.1993р. безстроково,
підстава акт № 1448 освідчення у ВТЕК.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пп.1 - 1-4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» (зі змінами), відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням його здоров'я від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23.09.1999р. № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV),
Закону України від 14.10.1992р. № 2694-XII «Про
охорону праці» (у редакції Закону
України від 21.11.2002р. № 229-IV), КЗпП
України, а також законодавчих та інших
нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Законом України від 23.02.2007р. № 717-V «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» внесені зміни до абз.4
ст.1, підп. "е" п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, а також
виключено ч.3 ст.34 Закону України №
1105-XIV, скасовано право потерпілих на
виробництві громадян на відшкодування
їм моральної (немайнової) шкоди за
рахунок Відділення Фонду ССНВ.

У позивача виникло право на звернення
до суду з позовом про відшкодування
моральної шкоди з часу, коли вперше
йому було встановлено втрату
професійної працездатності.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.
З 15.04.2008р. стала діяти норма ст.237-1
КЗпП України, на підставі якої моральна
шкода повинна бути відшкодована
працівнику роботодавцем.

Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від
31.03.1995р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» до вимог про
стягнення моральної шкоди у випадку
спричинення робітнику моральної шкоди
внаслідок небезпечних або шкідливих
умов праці застосовується 3-х місячний
термін (ст.233 КЗпП України) звернення до
суду.

Відповідно до п.2.3 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення положень ст.233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями ст.ст.117, 237-1
цього кодексу від 22.02.2012р. № 4-рп/2012
засади та сутність інституту моральної
шкоди розкриваються в Цивільному
кодексі України, у ст.23 якого
встановлено, що моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи (частина
друга); моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди,
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом (частини
четверта, п'ята).

Подальше регулювання інституту
моральної шкоди визначено в окремих
законах.

У трудовому законодавстві право
працівника на відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням його
трудових прав, визначено у ст.237-1 КЗпП
України, відповідно до якої
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя; порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Конституційний Суд України вважає, що в
аспекті конституційного звернення
визначені Цивільним кодексом України і
Кодексом підстави та порядок
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди слід розглядати у нерозривному
зв'язку з положеннями ст.233 Кодексу, у
яких встановлено строки звернення до
суду за вирішенням трудових спорів,
зокрема тримісячний строк, який
розпочинається з дня, коли працівник
дізнався чи повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Конституційний Суд України вирішив, що
в аспекті конституційного звернення
положення ч.1 ст.233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116, 117,
237-1 цього кодексу слід розуміти так, що
для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про порушення його права.

При розгляді справи позивач не надав
суду доказів поважності пропуску ним
встановленого ст.233 КЗпП України
тримісячного терміну позовної
давності звернення до суду за
вирішенням трудового спору і не просив
поновити строк звернення до суду з
даним позовом.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилюється, як на підставу свої
вимог або заперечень, при цьому суд
створив усі умови для змагального
процесу, роз'яснив особам, які беруть
участь у справі, їх права та обов'язки.

Оскільки позивачем не було дотримано
строку, передбаченого ст.233 КЗпП
України тримісячного терміну позовної
давності при подачі позову про
стягнення моральної шкоди, та не
ставилось питання про поновлення
строку звернення до суду за зазначеним
позовом, то суд вважає за необхідне
відмовити позивачу у задоволенні його
позовних вимог у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст.10, 60 ЦПК України,
ст.ст.173, 233, 237-1 КЗпП України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992р. № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», с у д -

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ДП
«Донбасантрацит» про стягнення
моральної шкоди відмовити у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Луганської
області через Краснолуцький міський
суд шляхом подачі в 10-ти денний строк
апеляційної скарги.

Головуючий суддя:
С.Л. Бойко