АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/1803/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Казак С.Ю.
Справа № 418/2655/2012
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Макарова М.О.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до суду та
просила , з урахуванням збільшення
позовних вимог, ухвалити рішення, яким
стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 4042100
грн., з відповідача ОСОБА_5 у рахунок
відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивачка посилається на те, що у
вересні 2007 року вирішила придбати у
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку та
житловий будинок по АДРЕСА_1 . Її
чоловік ОСОБА_5 виїхав у м. Київ , де
зустрівся із ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оглянув
земельну ділянку і будинок та
правовстановлюючі документи, згідно до
яких право власності належало ОСОБА_6
Відповідач ОСОБА_2 запевнив, що майно
належить йому та дружині, лише
оформлене на родичку ОСОБА_6,
підтвердив це її дорученням на право
розпорядження та продаж. Відповідачі
дійшли згоди про продаж земельної
ділянки та будинку за 490000 доларів США,
із яких 70000 доларів домовились сплатити
шляхом передачі належного позивачці
автомобіля «Volkswagen-Touareg», 2006 р.в., д/н
НОМЕР_1. Вона, позивачка, передала
ОСОБА_5 420000 доларів США, оформила
доручення на ім'я ОСОБА_2 та його сина на
право розпорядження та продаж
автомобіля, які ОСОБА_5 передав ОСОБА_2,
як представнику власника земельної
ділянки. 24.11.2007 року у м. Києві в
нотаріальній конторі між її довіреною
особою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,10 га та договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому попередній власник
земельної ділянки ОСОБА_8 звернулась із
позовом до Голосіївського районного
суду м. Києва , який рішенням від 13.01.2010
року визнав договір купівлі-продажу
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 недійсним та
застосував наслідки недійсності
правочину, шляхом повернення земельної
ділянки у власність ОСОБА_8 Підставою
визнання правочину недійсним стало
встановлення судом факту підробки
договору купівлі-продажу земельної
ділянки на ім'я ОСОБА_6 від 18.10.2007 року, з
використанням якого було
зареєстроване право власності на
земельну та її продаж. У зв'язку з цим
вона звернулась із заявою про
порушення кримінальної справи до
правоохоронних органів та постановою
слідчого СВ Кіровського РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області за
даним фактом було порушено кримінальну
справу за ч.4 ст.190 КК України. Позивача
вважає, що діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їй
спричинена матеріальна шкода, а діями
відповідача ОСОБА_5, який не перевірив
достовірність документів та
належність права власності на земельну
ділянку та житловий будинок ОСОБА_2 та
ОСОБА_6, спричинена моральна шкода.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволені
частково. Стягнено зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 685040 грн. Стягнено з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 20000 грн.
В іншій частині - в задоволенні
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 просить
змінити рішення суду, яким стягнути зі
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 432
810,25 грн. та скасувати заходи
забезпечення позову - арешт з майна
ОСОБА_3 : земельної ділянки кадастровий
номер 8:00000000:90:197:0010 площею 1000 кв.м., яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та
приватного будинку №10, які були
накладенні ухвалою від 25 лютого 2011
року, а в решті рішення залишити без
змін.

Розглянувши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 24 листопада 2007
року між ОСОБА_6 (продавцем) і
представником ОСОБА_4 - ОСОБА_7
(покупцем) був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1000 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, посвідчений державним
нотаріусом Одинадцятої Київської
державної нотаріальної контори
Галущенко О.М., зареєстрований в
реєстрі за №6-2532. Згідно п.4 договору
продаж вчинено за

1 260 329 грн., які сплачені продавцю до
підписання цього договору .

В той же день, 24 листопада 2007 року
між ОСОБА_6 і представником ОСОБА_4 -
ОСОБА_7 був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями, що розташований
за цією ж адресою: АДРЕСА_1, який був
посвідчений державним нотаріусом
Одинадцятої Київської державної
нотаріальної контори Галущенко О.М.,
зареєстрований в реєстрі за №6-2533.
Згідно п.4 договору продаж вчинено за
34903 грн., які сплачені продавцю до
підписання цього договору .

Рішенням Голосіївського районного
суду від 13 січня 2010 року по справі
№2-832/10 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_4, треті особи: Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
ОСОБА_10, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_6 і ОСОБА_4, визнаний недійсним та
застосовані наслідки недійсності
нікчемного правочину, шляхом
повернення земельної ділянки площею
0,1000 га по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_8

16 жовтня 2007 року позивачкою була
оформлена довіреність ВЕХ 217339,
посвідчена державним нотаріусом
Шостої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Драпатою О.М.,
якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 та
ОСОБА_12 за попередньою домовленістю з
ними, розпоряджатися від її імені
належним їй автомобілем «Volkswagen-Touareg»,
2006 р.в., кузов НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_1, а саме: продати,
обміняти, передавати в оренду, в
позичку, знімати з обліку, укладати
відносно нього цивільно-правові угоди
та виконувати інші дії в порядку,
передбаченому
ст.ст.208,209,237-241,244-245,247-250,398,1000,1003,1178 ЦК
України та іншими нормами
законодавства України.

27 січня 2009 року автомобіль «Volkswagen-Touareg»,
2006 р.в., кузов НОМЕР_2, був знятий з
обліку МРЕВ-2 м. Дніпропетровська на
підставі довіреності ВЕХ 217339 від 16
жовтня 2007 року, виданої ОСОБА_4 ОСОБА_2

З даних УДАІ УМВД України в Одеської
області вбачається, що автомобіль
«Volkswagen-Touareg», 2006 р.в., кузов НОМЕР_2, на
підставі біржової угоди від 11 березня
2009 року був зареєстрований 08 грудня 2009
року за ОСОБА_13, що мешкає в АДРЕСА_3.

Згідно довідки №161/13, складеної судовим
експертом ОСОБА_14, середня ринкова ціна
автомобіля «Volkswagen-Touareg», 2006 р.в., об'єм
двигуна 4921 см. куб ., згідно до року
випуску, комплектністю і пробігом, який
має автомобіль належний ОСОБА_4, станом
на листопад 2007 року складає 85705 доларів
США, що при курсі НБУ 1:5,05 складає 432810
грн. 25 коп.

Вирішуючи позовні вимоги по суті і
відмовляючи в задоволенні частини з
них , суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
недоцільність розглядати питання про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки , які укладені між
тими ж особами, з урахуванням обставин
справи та викладених обставин у
рішенні Голосіївського районного суду
м. Києва та відомостей, наданих СВ
Кіровським РВ УМВС України в
Дніпропетровській області, зібраних по
кримінальному провадженню.

В цій частині рішення суду не
оскаржується.

Задовольняючи частково позовні
вимоги про відшкодування шкоди суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку , що між позивачкою та
відповідачами існують правовідносини,
що виникають із заподіяння
позадоговірної шкоди, а тому
позивачкою правильно обраний спосіб
захисту порушеного права на підставі
ч.1 ст.1166 ЦК України. Вказаною
нормою права передбачено, що майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Судом правильно було оцінені наведені
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представником доводи про їх
непричетність до укладення угод і
отримання часткової оплати за це у
вигляді автомобіля «Volkswagen-Touareg» та їх
твердження, що автомобіль був куплений
ОСОБА_2 у ОСОБА_6 за 60000 доларів США.

З урахуванням наведеного суд
прийшов до висновку , що пояснення
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідають
фактичним обставинам справи і
підтверджують факт наявності між ними
та ОСОБА_2 домовленості про продаж їм
житлового будинку та земельної ділянки
за адресою: м.Київ, вул.Уральська,30-32, за
що вони в якості часткової оплати
зобов'язались передати і передали
фактично ОСОБА_2 автомобіль по
довіреності від 16.10.2007 року.

В цій частині рішення також не
оскаржується.

Вирішуючи питання про розмір
майнової шкоди , яку слід відшкодувати
позивачці , суд правильно виходив із
доводів , що містяться в доповненнях до
позовної заяви позивачки , яка просила
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майнову
шкоду у розмірі 404210 грн., що по курсу
валют НБУ на день подачі заяви
відповідає 490000 доларів США.

За змістом позовної заяви вказана сума
складається із 420000 доларів США
безпосередньо сплачених ОСОБА_2 та
вартості автомобіля у 70000 доларів США,
яку визначив ОСОБА_5 без
документального обґрунтування.

Позивачкою до справи долучена
довідка №161/13 від 24.07.2013 року судового
експерта ОСОБА_14 і додані до неї
матеріали, складені на підставі даних
про рік випуску, пробігу,
комплектності, технічного стану та
середньої по Україні ціні продажу,
згідно до яких вартість належного
ОСОБА_4 автомобіля «Volkswagen-Touareg» станом
на листопад 2007 року, складає 85705 доларів
США, що по курсу валют НБУ 1:5,05 складає
432810 грн. Вказані письмові докази суд
визнає належними та допустимими,
оскільки в них міститься інформація,
щодо предмета доказування та , які
отримані позивачем у встановлений
законом спосіб.

Позивачкою згідно до положень ч.2
ст.31 ЦПК України надана суду заява про
збільшення розміру позовних вимог
відповідно до зміни курсу валют на час
розгляду справи, який складає 1:7,993. З
урахуванням цього, позивачка просила
стягнути на її користь суму вартості
автомобіля - 85705 доларів США, яка
дорівнює 685040 грн. на час розгляду
справи.

Суд правильно при вирішенні
даної частини позовних вимог посилався
на положення ст.1192 ЦК України та
роз'яснення, що містяться в п.9
постанови Пленуму Верховного суду
України №6 від 27.03.1992 року «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди», в
якому зазначено, що при визначені
розміру відшкодування шкоди,
заподіяної майну, незалежно від форм
власності, судам належить враховувати,
що відшкодування шкоди шляхом
покладання на відповідальну за неї
особу обов'язку надати річ того ж роду і
якості, виправити пошкоджену річ, іншим
шляхом відновити попереднє становище в
натурі, застосовується, якщо за
обставинами справи цей спосіб
відшкодування шкоди можливий. Коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вирішуючи спір встановивши
зазначені обставини дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Виходячи з вище наведеного , колегія
суддів вважає , що доводи апеляційної
скарги про безпідставне стягнення з
ОСОБА_2 суми вартості переданого
автомобіля за курсом долара США на час
розгляду справи , визнати
обґрунтованими не можна , а тому їх слід
відхилити.

Посилання в апеляційній скарзі на ту
обставину , що судом першої інстанції
не було вирішено питання щодо
скасування заходів забезпечення
позову , які були ним застосовані ,
одночасно з ухваленням рішення по
справі , самі по собі не можуть бути
підставою для задоволення апеляційної
скарги.

Так , згідно до положень ч.3 ст. 154 ЦПК
України заходи забезпечення позову
можуть бути скасовані судом , який
розглядає справу.

Згідно до положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України
суд одночасно з ухваленням судового
рішення може скасувати заходи
забезпечення позову у разі якщо в
задоволенні позову відмовляється , або
провадження у справі закривається , або
заяву залишено без розгляду. Оскільки
заявлені позовні вимоги задоволені
частково , підстав для вирішення
питання щодо скасування заходів
забезпечення позову одночасно з
ухваленням рішення по справі не
встановлено , а тому і в даному випадку
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Інші доводи апелянта висновків суду не
спростовують, а тому до уваги колегією
суддів не приймаються.

Пояснення представника апелянта в
судовому засіданні апеляційної
інстанції прийняті до уваги не можуть
бути , оскільки у відповідності до
положень ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог , заявлених в суді
першої інстанції. Оскільки доповнень
до апеляційної скарги , поданої в строк
апеляційного оскарження не було подано
, а клопотань у передбачені
законодавством строк та порядок від
апелянта та його представника не
надходило , підстав виходити за межі
апеляційної скарги у колегії судді не
має.

Заяви представника ОСОБА_4 - ОСОБА_15 та
відповідача ОСОБА_5 про можливе
задоволення апеляційної скарги про
зменшення суми , стягнутої судом на
відшкодування шкоди за для припинення
процесу оскарження рішення та скоріше
виконання рішення суду , колегія суддів
вважає такими , що не відповідають
вимогам діючого законодавства та
порушують інтереси позивачки , а тому
не можуть бути прийняті до уваги.
Викладені у даних заявах побажання
позивачки можуть бути при необхідності
реалізовані на стадії виконання
рішення суду , наприклад шляхом
укладення морової угоди , а не шляхом
задоволення апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х
В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 грудня 2013
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення ,
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів .

Судді: