Справа № 495/1204/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву про забезпечення
позову

по цивільній справі № 495/1204/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення матеріальної шкоди у
зв'язку із невиконанням грошових
зобов'язань

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білгород-Дністровського
суду знаходиться цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної шкоди у зв'язку із
невиконанням грошових зобов'язань.

27.03.2014 року ОСОБА_1 вдруге подано до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
заяву про забезпечення позову в
порядку статті 151 Цивільного
процесуального кодексу України шляхом
накладення арешту на житловий будинок
АДРЕСА_1, який належить дружині ОСОБА_2
(відповідача) - ОСОБА_3, та
зареєстрований на її ім'я на підставі
свідоцтва на право власності серії САВ
№ 620231 від 25.01.2012 року, виданого
Виконавчим комітетом
Білгород-Дністровської міської ради на
підставі рішення виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
від 29.12.2011 року за № 908.

Така заява ОСОБА_1 мотивована тим, що
розмір матеріальної шкоди, який виник у
зв'язку із невиконанням грошових
зобов'язань та підлягає стягненню,
великий, а на праві приватної власності
у відповідача нічого не має. Позивач
стверджує, що за дружиною відповідача
ОСОБА_4 на праві приватної власності
значиться житловий будинок АДРЕСА_1,
який відповідно до вимог ст.60 Сімейного
кодексу України являється майном,
набутим під час шлюбу, та належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову по справі
№495/1204/14-ц, суд дійшов до висновку про
відмову в її задоволенні, виходячи з
наступного.

Згідно із частиною першою статті 151
Цивільного процесуального кодексу
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: 1) причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; 2) вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; 3) інші відомості,
потрібні для забезпечення позову (ч.2
ст.151 ЦПК України).

Частиною третьою ст.151 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст.152 Цивільного
процесуального кодексу України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Згідно із ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України, суду
не надано доказів, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Припущення, що житловий будинок
АДРЕСА_1, який відповідно до вимог ст.60
Сімейного кодексу України являється
майном, набутим під час шлюбу, та
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності, у зв'язку
із чим необхідно накласти на нього
арешт для виконання грошових
зобов'язань, не є обставинами, що
свідчать про утруднення чи
неможливість виконання рішення суду, у
разі задоволення позовних вимог.

Крім того, як вбачається з заяви ОСОБА_1
про забезпечення позову по справі №
495/1204/14-ц, єдиною підставою для її
задоволення зазначено, що на даний час
існує загроза невиконання судового
рішення в майбутньому, у випадку
відчуження житлового будинку АДРЕСА_1
який належить дружині відповідача на
підставі свідоцтва на право власності
та зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, та
являється майном, набутим під час
шлюбу, та належить дружині та чоловіку
на праві спільної сумісної власності, в
період розгляду справи в суді.

Суд вважає, що невжиття заходів по
забезпеченню позову не перешкоджає
суду розглянути цей позов по суті, а
також не перешкоджає у подальшому
виконати рішення суду, якщо таке буде
винесено судом.

Відсутність обґрунтувань та будь-яких
доказів позбавляє суд дійти висновку
про наявність достатньо
обґрунтованого припущення, що невжиття
заходів забезпечення позову може у
майбутньому зробити неможливим
виконання рішення суду, у зв'язку з чим
заява ОСОБА_1 про забезпечення позову
по справі № 495/1204/14-ц не підлягає
задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу заявника
на те, що, відповідно до ч.1 ст.153
Цивільного процесуального кодексу
України, заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Керуючись статтями 151, 153, 209, 210
Цивільного

процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі № 495/1204/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
шкоди у зв'язку із невиконанням
грошових зобов'язань, шляхом
накладення арешту на житловий будинок
АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області.

Суддя
В.В. Мишко