Справа № 755/4992/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації в особі Служби у справах
дітей про надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
про надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за межі України.
В обґрунтування вимог зазначає, що з
25.01.2003 р. по 15.11.2010 рік вона перебувала у
шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу
сторони мають сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина перебуває на
повному утримані позивача та проживає
з нею. Позивач має намір періодично
вивозити дитину за кордон з метою її
оздоровлення, відпочинку чи виїзду для
участі в спортивних змаганнях. На
неодноразові звернення позивача до
відповідача з проханням оформити
нотаріально посвідчену заяву про
надання згоди на виїзд дитини, останній
відмовляється надати такий дозвіл.
Такі дії відповідача порушують законне
право дитини на відпочинок, туризм і
виховання в дусі постійного розширення
кола зору, збагачення знань іноземних
мов, культури інших народів, що є
предметом позовних вимог.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги уточнила та просила
задовольнити їх з підстав, викладених у
позовній заяві, надавши можливість
виїзду дитини за кордон, протягом двох
років, у зазначені нею країни.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову
посилаючись на те, що позивач не дає
йому можливості спілкуватись із
дитиною, приймати участь у її
вихованні, настроює дитину проти нього.
Відповідач зазначає, що його супротив
проти вивезення дитини за кордон
пов'язаний в першу чергу із тим, що він
не впевнений в тому, що син, перебуваючи
в іноземних країнах, буде у безпеці з
матір'ю, тому просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей в судове засідання не
з'явився, проте надав заяву, в якій
підтримав вимоги позивача та просив їх
задовольнити. Справу просив розглянути
у його відсутність.

Вислухавши у судовому засіданні
пояснення позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані сторонами докази в їх
сукупності та взаємозв'язку, суд
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15.11.2010 року між сторонами
було розірвано шлюб. (а.с. 9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився
син - ОСОБА_3, батьками якго є сторони у
справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 8)

Сторонами не заперечується те, що
після розірвання шлюбу дитина проживає
з матір'ю - ОСОБА_1

Як пояснила в судовому засіданні
позивач, її дитина талановита,
займається спортивними танцями, у
зв'язку із чим вона приділяє велику
увагу участі дитини в різноманітних
змаганнях. Позивач неодноразово
зверталася до відповідача з проханням
надати дитині дозвіл на виїзд за
кордон, проте отримувала відмови.

Відповідач в судовому засіданні
пояснив, що на грунті особистої
неприязні, вони з позивачем фактично не
спілкуються, до дитини він після
розірвання шлюбу жодного разу не
приходив, оскільки син не бажає з ним
спілкуватися навіть по телефону, він не
заперечує факту звернення до нього
позивача з проханням відпустити сина
за кордон, але він вважає ці поїздки
недоцільними з точки зору безпеки
дитини. Також пояснив, що він не має
матеріальної можливості та бажання
вивозити дитину за межі України.

Ст. 313 Цивільного Кодексу України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними. Водночас фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України.

Відповідно до Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57 із змінами і доповненнями,
передбачають, що перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадянами, які не досягли
16-річного віку, здійснюються лише за
згодою обох батьків (усиновлювачів) та
в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред`явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 (із змінами)
визначено зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Відповідно до ст. 18 вказаних Правил
передбачено, що оформлення паспорта
або проїзного документа здійснюється
на підставі заяви батьків (законних
представників батьків чи дітей), а у
разі, коли батьки не перебувають у
шлюбі між собою, - того з них, з ким
проживає дитина, справжність підпису
яких засвідчено нотаріально. За
наявності заперечень одного з батьків
документ може бути оформлено на
підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків не
перебуває у пункті пропуску через
державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків: коли другий з
батьків є іноземцем або особою без
громадянства, що підтверджує запис про
батька у свідоцтві про народження
дитини, і він відсутній у пункті
пропуску; коли у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон, з яким
прямує громадянин, який не досяг
16-річного віку, або проїзному документі
є відповідний запис про вибуття на
постійне місце проживання за межі
України чи відмітка про взяття на
консульський облік в дипломатичному
представництві України за кордоном;

3) у разі пред'явлення оригіналів
документів або їх нотаріально
посвідчених копій:

- свідоцтва про смерть другого з
батьків;

- рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;

- рішення суду про визнання другого з
батьків безвісно відсутнім;

- рішення суду про визнання другого з
батьків недієздатним;

- рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина, який
не досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків;

- довідки про народження дитини,
виданої відділом реєстрації актів
цивільного стану, із зазначенням
підстав внесення відомостей про батька
відповідно до частини першої статті 135
Сімейного кодексу України (під час
виїзду дитини за кордон у супроводі
одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Статтею 155 СК України визначено, що
здійснення батьками своїх прав по
виконанню обов'язків мають
ґрунтуватися на повній повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Аналізуючи добуті в судовому засіданні
докази у їх сукупності, зважаючи на
інтереси дитини сторін у спорі, суд
вважає, що відповідачем жодним доказом
не доведено своїх посилань на те, що в
даному випадку дитина може опинитись у
небезпеці та на те, що позивач взагалі
може не повернутись до України. При
цьому, в судовому засіданні
встановлено, що раніше виїжджаючи з
дитиною за кордон, позивач поверталась
до України і будь-яких негативних
випадків, які б ставались в такій
поїздці, судом не встановлено.

Враховуючи, що відповідачем доказів
щодо спростувань вимог позивача суду
не надано, суд приходить до висновку
про обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись
ст. 155 СК України, ст. 313 ЦК України,
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-212, 218, 223,
294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Орган опіки та піклування
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації в особі Служби
у справах дітей про надання дозволу на
виїзд неповнолітньої дитини за кордон -
задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на багаторазові тимчасові
виїзди за межі України з 01.05.2014 року по
15.01.2016 року, у супроводі матері - ОСОБА_1
без згоди та супроводу її батька -
ОСОБА_2, а також у супроводі інших
відповідальних осіб, уповноважених її
матір'ю, за наступним графіком:

- з 01.05.2014 р. по 05.05.2014 р. до Турції;

- з 15.05.2014 р. по 10.06.2014 р. до Болгарії;

- з 12.06.2014 р. по 30.07.2014 р. до Російської
Федерації;

- з 01.08.2014 р. по 30.08.2014 р. до Болгарії;

- з 20.10.2014 р. по 15.11.2014 р. до Російської
Федерації;

- з 20.11.2014 р. по 15.12.2014 р. до Єгипту;

- з 20.12.2014 р. по 15.01.2015 р. до Російської
Федерації;

- з 14.03.2015 р. по 16.03.2015 р. до Російської
Федерації;

- з 01.05.2015 р. по 05.05.2015 р. до Турції;

- з 15.05.2015 р. по 10.06.2015 р. до Болгарії;

- з 12.06.2015 р. по 30.07.2015 р. до Російської
Федерації;

- з 01.08.2015 р. по 30.08.2015 р. до Болгарії;

- з 20.10.2015 р. по 15.11.2015 р. до Російської
Федерації;

- з 20.11.2015 р. по 15.12.2015 р. до Єгипту;

- з 20.12.2015 р. по 15.01.2016 р. до Російської
Федерації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: