Суддя: Тарасенко С.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2014 року
Центрально-Міський районний суд м.
Горлівка Донецької області в складі:

головуючий суддя
Тарасенко С.Б.

при секретарі
Гаврилюк К.К.

за участі позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівка цивільну справу за ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про вселення в квартиру,
визначення порядку користування
квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому вказав, що з 29.09.2001 року вона
перебувала у шлюбі з відповідачем. Від
цього шлюбу у них народилася донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У січні 2003 року за
спільні кошти вони придбали квартиру
АДРЕСА_1., яка була оформлена на
відповідача. 07.02.2005 року шлюб між ними
розірвано. Рішенням Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 20.03.2013 року визнано за нею
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, яке набрало законної сили. На
теперішній час вона не може проживати у
вищезазначеній квартирі, оскільки
відповідач змінив замки та не впускає
її в квартиру. Просить суд вселити її в
квартиру АДРЕСА_1; закріпити за ОСОБА_1
право користування кімнатою площею 11,9
кв.м, закріпити за ОСОБА_2 право
користування кімнатою площею 15,3 кв.м ,
кухню, ванну, туалет та коридор
залишити у спільному користуванні у
квартирі АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засідання на
позовних вимогах наполягала, мотивуючи
аналогічно викладеному у позовній
заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав, посилаючись на те, що
неприязні стосунки з позивачкою на
його думку виключають будь-яку
можливість щодо домовленності
сумісного використання ними спірної
квартири, просив у позові відмовити.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували в офіційному шлюбі
і в цей період в січні 2003 року за
спільні кошти за договором
купівлі-продажу, де покупцем виступав
відповідач, придбали квартиру АДРЕСА_1.

07.02.2005 року шлюб між сторонами
розірвано.

Придбана квартира складається з 2 -х
кімнат житловою площею 27,2 кв.м,
загальною - 41,2 кв.м, у т.ч., одна кімната -
11,9 кв.м, друга кімната - 15,3 кв.м.

З березня 2005 року сторони знов стали
спільно проживати в спірній квартирі
однією сімьєю, не укладаючи шлюб.

В вересні 2012 року сторони припинили
спільне проживання, відповідач
залишився мешкати в спірній квартирі,
позивач з дитиною перейшла проживати
на квартиру до своїх батьків, де мешкає
по теперішній час, що відповідач не
заперечував та не спростував.

Крім того, з матеріалів справи суд
вбачає, що відповідач у березні 2013 року
оспорював право позивача на частку
спірної квартири та за рішенням
Калініського районного суду м.Горлівка
від 20.03.2013 року, ухвалою Апеляційного
суду Донецької області від 17.05.2013 року
за позивачем визнано право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1, яке
зареєстровано в установленому порядку.

В судовому засіданні відповідач
пропонував позивачці та наполягав на
такому вирішенні спору, як то - продати
спірну квартиру та поділити кошти
порівну. Позивачка не погоджується з
зазначеною пропозицією та зі свого
боку пропонувала відповідачу грошову
компенсацію вартості належної йому
частки у спірній квартирі, на що
відповідач категорично відмовився,
пояснюючи лише своїм небажанням таким
чином виршити спір. Перешкода у
користуваннні жилим приміщенням в
спірній квартири для позивачкі з
дитиною полягає в тому, що відповідач
не віддає їй ключі від квартири. В
судовому засіданні суд запрпопонував
відповідачу все ж таки віддати
позивачці ключі, на що той в
категоричній формі відмовися це
зробити.

Відповідно до закону суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
позовних вимог.

За приписом ст.47 Конституції України
право громадянина на житло є одним з
найважливіших соціальних гарантій
прав людини.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як на підставі і в порядку,
передбаченому законодавством.

Частиною 3 ст.10 та ч.1ст.60 ЦПК України
передбачено обов?язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Таким чином, засада змагальності у
цивільному процесі є засадою особистої
автономії сторін у цивільному процесі.
Від волевиявлення сторін повинні
залежати дії суду в доказовій
діяльності. Активне втручання суду в
доказову діяльність сторін без волі на
те суперечить суті і природі цивільних
прав, які особа здійснює вільно, на
власний розсуд.

За таких обставин суд прихордить
до висновку, що сторони не домовились
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною власністю,
тому, приймаючи до уваги вимоги закону
щодо непорушності права власності та
неможливості бути обмеженим у його
здійсненні, вважає, що вимоги позивача
грунтуються на законі і підлягають
задоволенню в повному обсязі

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст.10,11,60,88, 213,214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення в квартиру, визначення
порядку користування квартирою -
задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Закріпити за ОСОБА_1 право
користування кімнатою площею 11,9 кв.м,
закріпити за ОСОБА_2 право
користування кімнатою площею 15,3 кв.м ,
кухню, ванну, туалет та коридор
залишити у спільному користуванні у
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С. Б. Тарасенко