АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3366/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1116/14
Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В.Д.
Доповідач Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Корнієнко В.І., Абрамова П.С.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Гаркушинської сільської ради
Миргородського району Полтавської
області, ОСОБА_1 про визнання частково
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування та визнання недійсним
державного акту про право власності на
землю, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідачів Гаркушинської сільської
ради Миргородського району та ОСОБА_1,
посилаючись на порушення його прав.

ОСОБА_2 є власником домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1, до складу
якого входять два гаражі 1985 та 1990 років
забудови. За зверненнями позивачки, в
липні 2013 року державним інспектором
сільського господарства в Полтавській
області встановлено, що частина гаража
позивача знаходиться на земельній
ділянці ОСОБА_1 площею 0,0007 га. Як
стверджувала сторона позивача,
будівництво гаража, а відтак і
користування відповідною частиною
земельної ділянки відбувалося за
згодою відповідачки ОСОБА_1 ще до
здійснення нею приватизації землі. На
момент приватизації відповідачкою
землі особисто позивач ОСОБА_2 не
підписував акту погодження суміжних
меж. З пояснень сторони позивача
вбачається, що рішенням 12 сесії 23
скликання Гаркушинської сільської
ради Миргородського району від 28
квітня 2000 року передано безкоштовно у
приватну власність відповідачки
ОСОБА_1 земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд площею 0,46
гектара, що суперечило нормам ч. 5 ст. 17
ЗК України, в редакції чинній на день
прийняття такого рішення, оскільки для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд передано у
власність земельну ділянку площею
більшою, ніж передбачалося ст. 67 ЗК
України - не більше 0,25 га в сільських
населених пунктах. Крім того, при
винесенні такого рішення не було
враховано даних бюро технічної
інвентаризації і фактично без
належного вилучення передано земельну
ділянку, яка перебувала у фактичному
користуванні позивача під частиною
його гаража. При видачі оскаржуваного
державного акта його оформлено на
більшу площу (0,4626 га), ніж про те йдеться
у оскаржуваному рішенні органу
місцевого самоврядування (0,46 га). Перед
видачею такого акту не було відновлено
межі земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за наявними планово -
картографічними матеріалами та не
закріплено їх довгостроковими
межовими знаками.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним рішення 12 сесії 23
скликання Гаркушинської сільської
ради народних депутатів
Миргородського району Полтавської
області від 28 квітня 2000 року в частині
передачі безкоштовно у приватну
власність ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 0,46 га для обслуговування
житлового будинку та погосподарських
споруд.

Визнано недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю
серії II - ПЛ № 028800, виданий ОСОБА_1 14
січня 2003 року Гаркушинською сільською
радою Миргородського району
Полтавської області на земельну
ділянку площею 0,4626 га на території с.
Гаркушинці Гаркушинської сільської
ради для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
підсобного господарства,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 783.

Стягнуто з Гаркушинської сільської
ради Миргородського району
Полтавської області та ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 по 332 (триста тридцять
дві гривни) 01 копійці зкожного в
рахунок відшкодування судових витрат
по оплаті позову судовим збором.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення місцевим
судом норм матеріального та
процесуального права, не дослідження
всіх обставин по справі в їх
сукупності, просить рішення районного
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апелянта, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть учать у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин. Суд оцінює нележність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на піставу своїх вимог і заперечень
та добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Місцевим судом установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
згідно із Свідоцтвом на право
особистої власності на домоволодіння
позивач ОСОБА_2 є власником
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1 / а.с. 6 /.

Як вбачається зі змісту технічного
паспорту на житловий будинок
приватного житлового фонду, до складу
цього довомолодіння входять два гаражі
відповідно 1985 та 1990 років забудови / а.с.
10 - 12 /.

На підставі договору дарування жилого
будинку від 23 липня 1996 року
відповідачка ОСОБА_1 набула право
власності на жилий будинок з
господарчими та побутовими спорудами,
що знаходяться по АДРЕСА_1 / а.с. 7 - 8 /, яке
суміжно межує з домогосподарством
позивача.

Рішенням 12 сесії 23 скликання
Гаркушинської сільської ради
Миргородського району від 28 квітня 2000
року передано безкоштовно у приватну
власність відповідачки ОСОБА_1
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд площею 0,46 гектара / а.с. 15, 56 /.

На підставі згаданого рішення 14 січня
2003 року Гаркушинською сільською радою
відповідачці ОСОБА_1 видано державний
акт на земельну ділянку площею 0,4626 га з
цільовим призначенням, як вказано в
цьому документі, для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд та ведення особистого
підсобного господарства / а.с. 9 /.

За повідомленням Державної інспекції
сільського господарства України в
Полтавській області на ім'я
відповідачки ОСОБА_1, 31 липня 2013 року
відповідним інспектором проведена
позапланова перевірка, за наслідками
якої встановлено факт самовільного
зайняття та використання ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,0007 га по
АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії II -
ПЛ № 028800 / а.с. 14 /.

Відповідно до Перехідних положень ЗК
України 2001 року, рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
КМУ від 26.12.1992 р. «Про приватизацію
земельних ділянок» є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
або їх спадкоємцям державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку. Тобто
посилання суду першої інстанції на ті
обставини, що державний акт містить
цільове призначення використання
землі не передбачене чинним на момент
виникнення відповідних правовідносин
законодавством України, є
безпідставним.

Судом першої інстанції не взято до
уваги той факт, що під час розробки
технічної документації по складанню
державного акту на право приватної
власності на землю ОСОБА_1 на території
Гаркушинської сілської ради
встановлювалися межі земельної
ділянки ОСОБА_1, дані межі
погоджувалися з усіма суміжними
землевласниками, у тому числі і з
ОСОБА_2, що підтверджується актом про
встановлення меж ділянки (ділянок) в
натурі. З викладеного вбачається, що з
моменту підписання даного акту ОСОБА_2
стало відомо про приватизацію ОСОБА_1
земельної ділянки, а отже суд першої
інстанції в цій ситуації безпідставно
не застосував строки позовної давності
(а.с.9,44,61,62).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції було ухвалене рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
положень п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 28 лютого
2014 року- скасувати.

Ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до Гаркушинської
сільської ради Миргородського району
Полтавської області, ОСОБА_1 про
визнання частково недійсним рішення
органу місцевого самоврядування та
визнання недійсним державного акту про
право власності на землю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/
Винниченко Ю.М.

Судді: /підпис/ Корнієнко В.І.
/підпис/ Абрамов П.С.

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя апеляційного суду

Полтавської області
_______ Ю.М. Винниченко