АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц-791/355/2014
Головуючий в І інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року березня місяця 28 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Полікарпової
О.М.Суддів:Базіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами Херсонської міської ради та
ОСОБА_5 на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 21 жовтня
2013 року у справі за позовом Херсонської
міської ради до ОСОБА_6, третя особа:
інспекція державного архітектурно -
будівельного контролю у Херсонській
області про зобов'язання провести
перебудову шляхом знесення
самочинного будівництва з об'єднаним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи:
Херсонська міська рада, інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Херсонській області,
управління містобудування і
архітектури Херсонської обласної
державної адміністрації, прокуратура
Комсомольського району м. Херсона про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та користування шляхом
примусового знесення будинку,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Херсонська міська рада звернулася з
позовом до ОСОБА_6, в якому посилається
на те, що інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Херсонській області встановлено факт
самовільного будівництва
двоповерхової житлової будівлі з
цокольним та мансардним поверхом
здійснений ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, про що
було складено акт від 08.09.2011р. та
протокол про адміністративне
правопорушення за самочинне
будівництво від 06.10.2011р.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 не
отримувала жодних дозволів на
реконструкцію та проведення
будівельних робіт Херсонська міська
рада, посилаючись на ч. 1 та ч.7 ст. 376 ЦК
України, а саме істотне порушення
будівельних норм та правил, просила суд
зобов'язати відповідача провести
перебудову шляхом знесення самочинно
збудованої житлової будівлі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_5 звернувся з позовом до
суду, посилаючись на те, що в грудні 1999
р. він погодив ОСОБА_6 проект на
будівництво, які запевнили його, що
будівлю буде збудовано на відстані 1
метра від його будинку, як було
позначено на проекті.

Однак ОСОБА_6 порушила узгоджені ним
умови та зблокувала свою новобудову з
його будинком і стіною свого будинку,
замурувала його вікно в кімнаті на 2
поверсі та вентиляційні люки під
будинком, з даху її будинку вода стікає
на його дах, внаслідок чого погіршився
стан його будинку, а саме:

- порушено природне освітлення та
провітрювання будинку, в одну кімнату
взагалі не потрапляє світло,

- з'явилися сирість та тріщини на стіні
будинку, до якої приєднана новобудова;

- під час опадів промокає стеля його
будинку;

- через постійне знаходження води у
підвалі відповідача підмокає і його
будинок.

Окрім того, ОСОБА_6 позбавила його права
приватизувати земельну ділянку,
оскільки частково її будинок
знаходиться на земельній ділянці, яка
виділена йому в користування, а саме на
15,9 кв.м.

Посилаючись на ст. 391 ЦК України,
остаточно просив суд постановити
рішення про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном шляхом
примусового знесення будинку ОСОБА_6 в
частині примикання до його будинку.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача на його користь
матеріальну шкоду в сумі 29774 грн, яка
заподіяна йому пошкодженням будинку
та моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Під час розгляду справи в суді позивач
конкретизував свої вимоги в частині
усунення перешкод у користуванні
будинком і земельною ділянкою та
зазначив, що вузол примикання до його
будинку, який підлягає знесенню
складається з гаражного приміщення та
надбудови над ним.

Представник відповідача позов не
визнав, посилаючись на те, що
зблокування його будинку з будинком
позивача передбачено проектом
будівництва, проведено воно за згодою
мешканців сусіднього будинку, що
встановлено судовими рішеннями, які
набрали законної сили.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 21 жовтня 2013 року в
задоволенні позовів Херсонської
міської ради та ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, позивачі подали на нього
апеляційні скарги, в яких посилаються
на невідповідність висновків суду
встановленим обставинам та порушення
норм процесуального права і просять
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про задоволення їх позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга Херсонської міської
ради задоволенню не підлягає, а
апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні обох
позовів, суд першої інстанції виходив з
того, що є доведеним факт здійснення
ОСОБА_6 самочинного будівництва з
істотним відхиленням від проекту, що
істотно порушує права ОСОБА_5, а також з
істотним порушенням будівельних норм і
правил.

Разом з тим, суд вважав, що за
висновками двох судових
будівельно-технічних експертиз не
заперечується можливість знесення
частини самочинно зведеного будинку по
АДРЕСА_1, а саме вузла примикання до
будинку ОСОБА_5, яким створюються
перешкоди останньому у користуванні
будинком та земельною ділянкою, при
умові розробки проекту знесення. А
оскільки перебудова є теоретично
можливою і відповідач проти неї не
заперечує, районний суд вважав вимоги
позивачів про знесення будинку в
цілому безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на законі.

Колегія суддів із зазначеним висновком
погоджується частково.

Частиною 7 ст. 376 ЦПК України
передбачено, що у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує
права інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил, суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила
(здійснює) будівництво.

У п. 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» судам роз'яснено, що
знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Відмовою забудовника від перебудови
слід вважати як його заяву про це, так і
його дії чи бездіяльність щодо цього,
вчинені до або після ухвалення рішення
суду про зобов'язання здійснити
перебудову.

Згідно з п. 5 зазначеної постанови
та відповідно до вимог статті 376 ЦК
України право на звернення до суду з
позовом про знесення самочинного
будівництва належить органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (ст. 391 ЦК України ), а також
власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно ( ч.
4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є
власником двоповерхового житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_2. ?
частину цього будинку він придбав на
підставі договору купівлі-продажу від
23.11.1988 року (а.с.7-8 справи 1), а іншу
половину - на підставі договору
купівлі-продажу від 01.04.2003 року (а.с.9
справи 1).

Рішенням виконкому Комсомольської
районної ради у м. Херсоні від 10.03.2000
року за №36 «Про індивідуальне житлове
будівництво» ОСОБА_6 погоджено
спорудження будівель за представленою
проектною документацією на
будівництво двоповерхового житлового
будинку з мансардним поверхом розміром
16,5х17,5 м по АДРЕСА_1 та було застережено
забудовника вести будівництво за
проектом.

Невідповідність лінійних розмірів
забудови ОСОБА_6 тим, що зазначені у
проектній документації
підтверджується висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
16.10.2013 року, згідно якої фактичний
розмір забудови дорівнює 29,4х17,5 м
замість 16,5х17,5 м, затверджених згаданим
вище рішенням виконкому, що
підтверджує істотне відхилення від
проекту.

Головним архітектором міста
встановлено, що недобудований жилий
будинок ОСОБА_6 частково розміщено на
земельній ділянці, яка закріплена за
будинком ОСОБА_5, що підтверджується
листом за №01-15-573 від 07.08.2003 року.

Відхилення від проекту будівництва
будинку по АДРЕСА_1 підтверджується:

- повідомленням начальника управління
містобудування та архітектури
виконкому Херсонської міськради від
10.03.2005 року, з якого вбачається, що
будівництво ведеться без затвердженої
документації та відповідного дозволу
на нього;

- листом Херсонської обласної
державної адміністрації від 20.12.2007
року №2089-20 відповідно до якого, спірна
будівля з двох повногабаритних
поверхів, цокольного поверху та
металевого каркасу для мансардного
поверху споруджена з суттєвим
відхиленням від проекту. Розміщення
даної будівлі суттєво порушує
містобудівні вимоги, зокрема
протипожежні, також не витримана
вимога щодо відстані 1 м до меж суміжної
ділянки. Розташування гаражу
суперечить вимогам п.2.8 ДБН 79-92, що, в
свою чергу, чинить негативний вплив на
сусідній будинок по АДРЕСА_2 (аркуш 46
справи 1);

Порушення прав ОСОБА_5 на користування
своїм будинком і земельною ділянкою
підтверджується:

- листом заступника головного
санітарного лікаря від 06.11.2007 року за
№02-1/32 1398, згідно якого стіна
побудованого ОСОБА_6 будинку, яка
прилягає до стіни житлового будинку
ОСОБА_5 перекриває вікно житлової
кімнати, чим порушено природне
освітлення, інсоляція та провітрювання
кімнати (аркуш 43 справи 1).

У технічному висновку про огляд
конструкцій житлового будинку по
АДРЕСА_2 (аркуш 16-18 справи №1) зазначено,
що розташування в'їзду в гараж, який є
вбудованим приміщенням на першому
поверсі будинку АДРЕСА_1 не відповідає
вимогам п. 2.8 ДБН 79-92. На час технічного
огляду встановлено, що внутрішні стіни
житлових приміщень 1 та 2 поверхів
житлового будинку по АДРЕСА_2 мають
підвищену вологість, вкриті плямами
типу плісняви на укосах вікон, стелі та
стінах. Має місце відшарування та
тріщини штукатурки, шпалер. Причиною
підвищеної вологості є відсутність
належного водовідводу з сусіднього
будинку та порушення будівельних норм
при будівництві будинку на суміжній
земельній ділянці.

Так як примикання до будинку позивача
зроблено власником сусіднього
недобудованого будинку без
влаштування деформаційного шва, а
будівлі мають різну поверховість та
конструктивну схему, то грунти основи,
розташовані під кожною з будівель
будуть сприймати різні навантаження,
що тягне за собою нерівномірну
деформацію, яка приводить до появи
тріщин в стінах та інших конструкціях.

Судом першої інстанції зазначено, що у
проекті передбачено зблокування
жилого будинку ОСОБА_6 за всією
довжиною з двоповерховим будинком по
АДРЕСА_2. Зазначений висновок міститься
у судовому рішенні від 23 грудня 2010
року (а.с.27-28).

Колегія суддів, дослідивши зазначений
проект, встановила наступне.

Зі схеми генплану та експлікації до
генплану щодо будівництва жилого
будинку по АДРЕСА_1, з яким письмово
погодились сусіди ОСОБА_6 зблокування
будинків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не
передбачено (а.с.42) .

Узгодження умов зведення будинку з
сусідами проводилось ОСОБА_6 в 1999 році.
На той час власником ? частини будинку
(другого поверху) був ОСОБА_5, а іншої ?
частини (першого поверху) було подружжя
ОСОБА_7. З тексту узгодження, яке
підписав ОСОБА_5 вбачається, що при
будівництві свого будинку ОСОБА_6
повинна була поставити решітку на
вікно ОСОБА_5, оштукатурити зовнішню
стіну його будинку з боку прибудови, що
об'єктивно можливо лише за наявності
відстані між будинками. До того ж,
власник першого поверху будинку по
АДРЕСА_2 ОСОБА_7 у своєму узгодженні
чітко зазначив - відступити від
будівлі на 1 м (а.с.196).

Допитаний під час розгляду в суді як
спеціаліст ОСОБА_8, який на той час
працював архітектором і перевіряв
відповідність проекту будинку по
АДРЕСА_1 будівельним та архітектурним
нормам зазначає, що в проекті
запланована відстань від будинку по
АДРЕСА_2 один метр і показав цю
відстань на проекті, наданому
представником відповідача в судовому
засіданні (а.с. 337 ). Стверджує, що
зазначений проект не був узгоджений
відповідними службами , а тому ОСОБА_6
не надано дозвіл на початок
будівельних робіт.

У п.4 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» роз'яснено, що якщо суд
дійде інших висновків, ніж ті, що
містяться в судовому рішенні щодо
раніше вирішеної справи, він має
навести відповідні мотиви.

Наведені вище докази дають підстави
колегії суддів вважати, що проектом не
було передбачено зблокування будинків.

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи
вбачається, що будівництво
двоповерхового житлового будинку з
цокольним та мансардним поверхами по
АДРЕСА_1 не відповідає будівельним,
санітарним та протипожежним нормам,
оскільки не додержано мінімально
необхідну відстань до будинку по
АДРЕСА_2. Дозвіл на виконання
будівельних робіт у ОСОБА_6 відсутній.
Самочинне будівництво було узаконено
рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 11.05.2007 року, яке на
даний час скасоване рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 12.07.2012 року. Реєстрація права
власності ОСОБА_6 на цей будинок
скасована (а.95 інв.с.), отже будівництво
є самочинним.

Крім того, будинком ОСОБА_6 зайнята
земельна ділянка площею 15,9 м.кв, яка
виділена у користування власнику
будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 (а.с.152-159).

Відповідно до роз'яснення Мінрегіону
України від 20.12.2011 року демонтаж
(розбирання, знесення) існуючих
будівель і споруд здійснюється згідно
з проектом організації будівництва, в
якому містяться необхідні проектні
рішення провадження робіт з розбирання
будівель і споруд, у тому числі схеми
розбирання окремих будівель і
технологічна послідовність демонтажу
окремих конструктивних елементів
будівель тощо.

З метою вирішення питання,
поставленого перед експертом у суді
першої інстанції щодо можливості
знесення недобудованого будинку по
АДРЕСА_1 в частині вузла примикання
судом апеляційної інстанції
призначено судову будівельну
експертизу. Однак через те, що ОСОБА_9,
ОСОБА_10, які мають ліценцію на розробку
проекту знесення будівель відповідно
до п.1 наказу Мінрегіонбуду України №47
від 27.01.2009 року про затвердження
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності у
будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури не зареєстровані
як судові експерти, ними надано звіт,
який містить в собі проект знесення.
Колегія суддів приймає звіт як
належний доказ при вирішенні питання
щодо технічної можливості знесення
саме тієї частини будівлі, яка
перешкоджає позивачу у користуванні
його власністю.

За результатами проведеного
технічного обстеження об'єкта зроблено
висновок про те, що демонтаж
конструкції в місці розташування
гаражного приміщення можливий при
умові розбирання конструкцій в осях «
1-4» - «А-Б» із збереженням стіни, колон,
балок, що жорстко з'єднані з існуючою
стіною двоповерхової будівлі по
АДРЕСА_2 із забезпеченням стійкості,
надійності, довговічності обох
будівель (аркуш 11 звіту та висновок).

Колегія суддів приходить до висновку,
що здійснене відповідачем будівництво
істотно порушує права позивача, що
тягне за собою саме знесення частини
недобудованого будинку. Усунення
ОСОБА_5 перешкод у користуванні своїм
будинком та земельною ділянкою в
інший спосіб вважає неможливим,
оскільки як зазначають спеціалісти,
зблокування будівель, які створюють
різні навантаження на грунти основ не
відповідає будівельним нормам, від
чого будинок позивача руйнується.
Відповідач з 2003 року не вживає жодних
заходів для зменшення негативного
впливу його недобудованої споруди на
сусідній будинок, чого він не
заперечує. Крім того, його ставлення до
цього питання об'єктивно
підтверджується тим, що з 2003 року в суді
йде спір за вимогами різних позивачів
щодо захисту прав ОСОБА_5, порушених
зведенням відповідачем самочинної
будівлі.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції правильно встановив
порушення самочинним будівництвом
прав позивача, а в суді апеляційної
інстанції встановлено можливе
знесення частини будинку - гаражу з
надбудовою над ним, ліцензованими
спеціалістами розроблено проектне
рішення провадження робіт з демонтажу
недобудованого гаражу із
забезпеченням стійкості, надійності,
довговічності будівель як позивача,
так і відповідача, відповідач не
підтвердив наявність альтернативного
варіанту перебудови і на будь-яку
перебудову він погоджується, що він
зазначав і під час апеляційного
розгляду справи, колегія суддів вважає,
що порушене право ОСОБА_5 підлягає
захисту в обраний ним спосіб.

Посилання відповідача на тотожність
вимог, які розглядаються у даній справі
тим, що розглянуті за судовим рішенням
від 17 грудня 2004 року, як на підставу для
відмови у задоволенні позову колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
зазначене рішення скасоване рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 04.10.2007 року і по справі
постановлено нове, про відмову ОСОБА_5 у
задоволенні позову як неналежному
позивачу (а.с.328). Тобто, спір по суті не
розглянуто.

Колегія суддів вважає, що не підлягає
задоволенню апеляційна скарга ОСОБА_5 в
частині не задоволення його позовних
вимог про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, оскільки ці вимоги
судом першої інстанції не розглядались
і по ним рішення не ухвалено, а суд
апеляційної інстанції наділений
повноваженням переглянути законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції. Ця обставина не позбавляє
права позивача звернутися повторно з
цими ж вимогами до суду першої
інстанції.

Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги
Херсонської міської ради.

Згідно зі ст.38 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа відповідної
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
не виконала вимоги, встановлені у
приписі, інспекція
архітектурно-будівельного контролю
подає позов до суду про знесення
самочинно збудованого об'єкта.

Аналолічне роз'ясненя міститься і у
постанові пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)».

Херсонською міською радою не надано
доказів направлення відповідачу
припису про усунення порушень. У листах
та відповідях органів місцевого
самоврядування є посилання на приписи
видані у 2003 р. та у 2006 р., однак
відомостей про їх зміст немає.

За таких обставин колегія суддів
вважає позов Херсонської міської ради
передчасно заявленим.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд при
постановленні рішення вирішує питання
про розподіл судових витрат між
сторонами і присуджує їх стороні на
користь якої постановлено рішення.

Оскільки колегія суддів прийшла до
висновку про задоволення позову ОСОБА_5
на його користь підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача
судові витрати по оплаті правової
допомоги в сумі 6500 грн., по сплаті
судового збору в сумі 107.40 грн, витрати
пов'язані із залученням спеціалістів
по розробці проекту знесення в сумі 16100
грн, витрати на проведення експертизи в
сумі 3525.12 грн.

Керуючись ст. 303, 304, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 21 жовтня 2013 року в
частині відмови йому у задоволенні
позову скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
та користування шляхом примусового
знесення частини будинку задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_5 у здійсненні
ним права власності своїм майном та
права користування земельною ділянкою,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_2
шляхом знесення частини будинку, який
належить ОСОБА_6 та розташований за
адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_6 знести частину
належного їй недобудованого будинку,
за адресою АДРЕСА_1, а саме гараж,
позначений у технічному паспорті
(аркуш 12 інвентарної справи 4411) літ. 1-17
та надбудовані над ним приміщення 2
поверху, позначені у технічному
паспорті літ. 1-30, 1-31 по осям «А-Б» « 1-4»,
які зазначені на плані звіту про
технічне обстеження від 04.03.2014 року, зі
збереженням стіни, балок та колон, що
примикають до будинку ОСОБА_5 за
спеціально розробленим та погодженим
проектом, з виготовленням проекту
організації будівництва та проекту
виробництва робіт.

У задоволенні апеляційної скарги
Херсонської міської ради відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: