АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1758/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2-1276/2011
Категорія: про визнання права
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого - судді Яцини
В.Б.

суддів колегії - Даниленко
В.М., Карімової Л.В.

при секретарі - Костюченко
В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 12 липня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до
Харківської міської ради про
визначення часток в праві спільної
сумісної власності на квартиру та
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Харківської міської
ради, в якому після його уточнення у
червні 2011 року просив визначити, що
частки спадкодавця ОСОБА_6 і
спадкодавця ОСОБА_7 у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
складають по ? частини у кожного.
Визнати за позивачем право власності
на вказану спадщину в порядку
спадкування за заповітами від 24 грудня
2001 року і від 28 грудня 2001 року після
смерті, відповідно, ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2.

На обґрунтування позову вказав, що
вказана квартира належала
спадкодавцям на праві спільної
сумісної власності у рівних частках, а
спадщину після їх смерті він вчасно
прийняв шляхом подачі відповідних заяв
до нотаріальних контор м. Харкова. Крім
того, після смерті свого діда ОСОБА_6
позивач приймав участь у сплаті
комунальних послуг на спірну квартиру,
піклувався про стан здоров'я ОСОБА_7 і
надавав їй необхідну допомогу. Позивач
не зміг отримати свідоцтво про право
власності на спадщину після смерті
свого діда та його дружини з огляду на
відсутність у нього
правовстановлюючих документів на
квартиру, що змусило його звернутися до
суду із вказаним позовом, який від
просив задовольнити з наведених вище
підстав.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 липня 2011 року позов було
задоволено. Визначено, що частки
спадкодавця ОСОБА_6 і спадкодавця
ОСОБА_7 в праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1
складають по ? частини квартири у
кожного.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, а також -
право власності на ? частину цієї ж
квартири в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду ОСОБА_4 в апеляційній
скарзі просить його скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
що спричинило до неповного з'ясування
обставин справи, які мають значення для
правильного її вирішення. Вказала на
те, що вказаним рішенням були вирішені
її спадкові справа, оскільки саме вона,
а не ОСОБА_5 є спадкоємцем після смерті
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджує складений ОСОБА_7 заповіт
на її ім'я від 02 червня 2009 року. Також
зазначила, що суд не з'ясував, що
звернення ОСОБА_5 до нотаріальної
контори не за місцем відкриття
спадщини, а за місцем свого проживання
не привело до прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, внаслідок чого суд
помилився у своїх висновках про
наявність підстав для визнання за
позивачем права власності в порядку
спадкування після смерті останнього.

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що спірною
спадщиною є квартира АДРЕСА_1, яка за
життя спадкодавців ОСОБА_6 і ОСОБА_7
належала їм на праві спільної сумісної
власності, в результаті її
приватизації у 1995 році, порівну. ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і після його смерті
відкрилася спадщина на належну йому ?
частку у вказаній квартирі. За
нотаріально посвідченим заповітом від
24 грудня 2001 року ОСОБА_6 заповів все
належне своє майно позивачу ОСОБА_5,
який 17 травня 2002 року звернувся до
Другої Харківської ДНК із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
на підставі вказаного заповіту від 24
грудня 2001 року.

ОСОБА_7, яка на день смерті ОСОБА_6
мешкала разом з ним, померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно до нотаріально
посвідченого заповіту від 28.12.2001 року
вона заповіла все своє майно ОСОБА_5
ОСОБА_5 13 листопада 2009 року звернувся до
П'ятої Харківської ДНК із заявою про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_7 На час розгляду справи районним
судом свідоцтв про право на спадщину
після померлих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 нікому
не видавалося.

На підставі цих обставин районний суд
відповідно до ст.ст. 524, 549 ЦК України 1963
року, що діяв на день відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_6,
обґрунтовано визнав право власності
позивача ОСОБА_5 на належну спадкодавцю
? частину спірної квартири. Судова
колегія відхиляє доводи скарги ОСОБА_4
про те, що внаслідок звернення
спадкоємця за заповітом ОСОБА_5 про
прийняття спадщини не за місцем її
відкриття, вважається, що він не
прийняв спадщину і тому не має права на
її набуття у власність, оскільки чинна
на день звернення до державного
нотаріуса Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затверджена Наказом МЮ
України від 18 червня 1994 року № 18/5 у
даному випадку передбачала обов'язок
нотаріуса засвідчити справжність
підпису спадкоємця у заяві про
прийняття спадщини.

Як вбачається із повідомлення
завідуючої Другої Харківської ДНК від
18 травня 2011 року за № 830/01-щ після смерті
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкав у АДРЕСА_1, було заведено
спадкову справу № 283/2002. 17 травня 2002
року по книзі обліку та реєстрації
спадкових справ за № 456 державним
нотаріусом було зареєстровано заяву
від ОСОБА_5, який на момент звернення
мешкав у АДРЕСА_2, про прийняття
спадщини згідно заповіту, посвідченого
Другою Харківською ДНК 24 грудня 2001 року
за реєстром № 5-3359 (а.с. 29).

При отриманні такої заяви нотаріус
встановлює особу заявника, пояснення
ОСОБА_5 по іншій справі про визнання
недійсним заповіту ОСОБА_7 від 02 червня
2009 року на ім'я ОСОБА_4 про те, що він не
звертався до нотаріальної контори
після смерті свого діда по цій справі
не мають правового значення і не
належить до переліку допустимих і
належних доказів на підтвердження
заяви про те, що зазначене повідомлення
завідуючої Другої Харківської ДНК, яке
належним чином оформлене, - має
фальшивий характер, тому судова
колегія відхиляє такі доводи скарги.

Що стосується рішення районного суду
про визнання права власності за
позивачем після смерті ОСОБА_7 на іншу ?
частину спірної квартири, то в цій
частині суд не з'ясував, що відповідно
до наявного в матеріалах справи
повідомлення завідуючої П'ятої
державної нотаріальної контори від 28
березня 2011 року № 873/0116, окрім ОСОБА_5
заяву про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_7 в той же день, 13 листопада
2009 року, надійшла заява від ОСОБА_4 про
прийняття спадщини згідно заповіту,
посвідченого П'ятою Харківською ДНК 02
червня 2009 року за р. № 3-622 та заведена
спадкова справа, що зобов'язувало
районний суд відповідно до ст.ст. 33-35
ЦПК України обговорити питання про
залучення ОСОБА_4 для участі у справі
(а.с. 18).

Під час розгляду скарги ОСОБА_4
апеляційним судом встановлено, що 02
червня 2009 року ОСОБА_7 склала заповіт на
все своє майно на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 53-53).
На день ухвалення районним судом
оскарженого по цій справі рішення, як і
на день розгляду апеляційної скарги
ОСОБА_4, зазначений заповіт від 02 червня
2009 року недійсним не визнаний і тому
відповідно до передбаченої у ст.. 204 ЦК
України презумпції правомірності
цього правочину, та згідно до ч. 2 ст. 1254
ЦК України він скасовує попередній і не
відновлює заповіту, який заповідач
склав перед ним. Внаслідок цього
складений ОСОБА_7 28 грудня 2001 року на
користь позивача ОСОБА_5 заповіт
втратив свою чинність і тому у даному
випадку по справі відсутні підстави
для визнання за ним права власності в
порядку спадкування ? частки спірної
квартири, яка належала ОСОБА_7 на день
її смерті.

Оскільки районний суд порушив наведені
норми процесуального права, внаслідок
чого неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи, і порушив
норми матеріального права, то з
передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав рішення районного суду
в частині визнання за позивачем права
власності на спадщину на підставі
заповіту ОСОБА_7 від 28 грудня 2001 року
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 31, 319-324, 327 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 липня 2011 року скасувати в
частині визнання за ОСОБА_5 права
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
в порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, і у задоволенні його
позову в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від 12 липня 2011
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, при цьому протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді колегії: