Провадження № 2/521/241/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
домоволодіння об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зміну
черговості спадкування, визнання права
власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
із вимогою про встановлення факту
проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 як жінки та чоловіка без шлюбу;
про визнання домоволодіння за АДРЕСА_3
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнання права
власності на ? частину, як на частину в
спільній сумісній власності; про зміну
черговості одержання права на
спадкування ОСОБА_1 разом із
спадкоємцями першої черги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3; про визнання за ОСОБА_1 право
власності па 1/6 частину домоволодіння
за АДРЕСА_3 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_4, посилаючись в обґрунтування
своїх вимог на такі обставини.

03.08.1983 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
був розірваний. З 1987 року позивач
проживав однією сім'єю з ОСОБА_4 та її
сином ОСОБА_3, який є інвалідом 2 групи, у
будинку АДРЕСА_3, який належав ОСОБА_4.
Позивач разом з ОСОБА_4 доглядали
будинок, пристосовували його для
подальшого поліпшеного проживання у
ньому, а саме він за власні кошти, які
він додатково, крім заробітної плати,
отримував у вигляді сертифікатів від
Зовнішторгбанку, провів газове
опалювання (металотруби, лічильник,
радіатори), обновив дах дому, поставив
новий паркан, нові вікна, присадибну
частку та город обробляв самостійно,
кожен рік проводив косметичний ремонт
будинку, а також подвір'я (фарбування
стін, укладка керамічної плитки). Тобто
за час їх сумісного проживання однією
сім'єю, будинок за АДРЕСА_3. за рахунок
його власних коштів та внаслідок
спільних трудових та грошових затрат -
істотно збільшився у вартості. Факт
проживання однією сім'єю позивача і
ОСОБА_4, як чоловіка та жінки, можуть
підтвердити свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8 - їх
сусіди, які бачили, що впродовж
двадцяти шести років вони разом жили,
вели сумі господарство, саме за його
рахунок проводились роботи, ремонти по
поліпшенню будинку та подвір'я, що він
опікував, матеріально забезпечував,
надавав іншу допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4. За законом,
спадкоємцями першої черги є батько
померлої - ОСОБА_2 та син померлої -
ОСОБА_3. На день смерті та впродовж
багатьох років, позивач проживав разом
з ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_3. За весь час
їх сумісного проживання, син померлої
не працює, зловживає алкогольними
напоями, постійно сварився з матір'ю,
виносив речі з будинку для придбання
алкоголю. Після того, як ОСОБА_4 зовсім
занедужала та вже була близька до
смерті, з'явився батько ОСОБА_3, до речі
після розірвання шлюбу, він з сином не
спілкувався, аліменти не сплачував,
ніякої допомоги не надавав, та відвіз
його до себе, до села на Західній
Україні, як вважає позивач для
можливості оформлення спадщини і
можливості залишитись у місті. За час
хвороби ОСОБА_4, крім позивача, ніхто її
не доглядав, син внаслідок того
постійно п'є, батько похилого віку.
Позивач сплатив необхідні кошти по її
похованню. Зараз ОСОБА_1 стало відомо,
що спадкоємці першої черги бажають
оформити спадщину тільки на себе. Таким
чином, щоб захистити свої права, та не
залишитись на вулиці, позивач змушений
звернутись до суду з цим позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_20
надав до суду заперечення на позов
ОСОБА_1, в якому просив відмовити у
повному обсязі та зазначив, що рідний
дід ОСОБА_12 залишив у спадок після
своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 онуці ОСОБА_4
та її сестрі ОСОБА_13 домоволодіння
АДРЕСА_3. Згідно рішення Іллічівського
районного суду м. Одеси від 20.03.1994 р.
справа № 2-241 спадкодавцю було виділено
частину будинку, зареєстровано в БТІ та
РОН право приватної власності, в якій
вона проживала разом з сином. В
спірному будинку були зареєстровані
тільки син та спадкодавець, а позивач
не є членом сім'ї. Позивач не проживав
разом з спадкодавцем, не вів спільне
господарство, не мав спільний бюджет,
за спільні кошти не купували спірне
майно. Щодо свідків - сусідів ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 - в своїх письмових розписках,
завірених Головою селищної ради, які
вони надавали щодо претензій по
земельних замірах ділянки для
спадкодавця від 08.12.2012 р., вказували, що
«до сусідки ОСОБА_4 претензій не мають».
В цих розписках сусіди про позивача як
сусіда не вказували.

Проведення газового опалення та
ремонтних робіт в будинку спадкодавця:
даху, подвір'я, огорожі за власний
рахунок та трудових затрат позивача, що
на його твердження істотно збільшило
вартість будинку, є неправдивими,
абсурдними. Так, технічним паспортом
будинку від 10.02.1993 р. та згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 3339 від 29.11.1994 р. в рамках
цивільної справи № 2-241 Іллічівського
районного суду м. Одеси від 20.03.1994 р.
встановлено весь перелік будівель,
огорож та їх характеристику. На
сьогоднішній день ніяких змін будинку,
огорожі, даху не зроблено. Більше того,
зараз будинок, крівля, подвір'я і т. ін.
знаходяться в жахливому стані,
потребують капітального ремонту та
відновлення. Газове опалення позивач
не встановлював - це підтверджується
«Робочим проектом газопостачання
«Кооперативом факел», в якому чітко
зазначено, що замовником є ОСОБА_15 - ще
дід спадкодавця.

Посилання позивача на вимоги ст. 1259 ЦК
України є помилковим. Спадкодавець не
була особою похилого віку, так як
померла у віці 53 років (особами
похилого віку визнаються особи, які
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»). Не була інвалідом, не
потребувала догляду, не знаходилась у
безпорадному стані. А навпаки, все
життя пропрацювала на різних посадах.
Останні три роки працювала в
будівельно-монтажному потязі № 686
Одеської залізниці на посаді
прибиральника. В 2011 році отримала
грошову премію як переможець
галузевого змагання. Роботу припинила
у зв'язку зі смертю.

Позивач стверджує, що сплатив кошти по
похованню спадкодавця. Управління
Одеської залізниці (роботодавець
спадкодавця) перерахувало на заробітну
банківську карту грошові кошти та
останню заробітну плату. Ці картки
позивач незаконно утримує у себе і не
віддає сину померлої. ОСОБА_3 не давав
згоди на застосування кремації тіла.
Хто розпорядився саме таким способом
похоронити його матір, йому не відомо.
Після таких дій син померлої зараз
знаходиться в тяжкому, стресовому
стані.

Звинувачення позивача у зловживанні
алкогольними напоями ОСОБА_3 та про те,
що він виносить речі з дому на продаж з
метою придбання алкоголю, не
відповідають дійсності та принижують
його честь, гідність і завдають
моральних страждань. Син померлої є
інвалідом другої групи - довічно та
отримує пенсію. ОСОБА_3 вважає, що
позивач має намір позбавити його житла,
яке залишилось у спадок після смерті
його матері.

Посилання позивача на норми Сімейного
Кодексу України та Цивільного Кодексу
України по відношенню до
правовідносин, які на його думку мали
місце у 1987-2003 році, є помилковим. Згідно
зі ст. 58 Конституції України, закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Сімейний кодекс
України від 10.01.2002 року та Цивільний
кодекс України від 16.01.2003 року не можуть
поширюватися на правовідносини, які
виникли до 01 січня 2004 року, до набрання
ними чинності. Відповідно до
роз'яснень, що містяться в п. 21
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 «Про судову
практику у справах про спадкування»
при вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали зі
спадкоємцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини,
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Положенням ст. 1264 ЦК України
передбачено, що у четверту чергу право
на спадкування за законом мають особи,
які проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини. За положеннями ч. ч.
1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний
союз жінки та чоловіка, зареєстрований
у Державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1
ст. 36 СК України шлюб є підставою для
виникнення прав та обов'язків подружжя.
Враховуючи все вищезазначене, позивач
не має жодних правових підстав для
визнання факту проживання однією
сім'єю без шлюбу зі спадкодавцем,
визнання домоволодіння по АДРЕСА_3
об'єктом права сумісної власності
подружжя, визнання за ним права
власності на ? частину, зміни
черговості на спадкування за законом,
визнання за позивачем права власності
на 1/6 частину будинку.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків суд вважає позов таким, у якому
необхідно відмовити з наступних
причин.

Судом встановлено, що 03 серпня 1983 року
шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був
розірваний, про що свідчить свідоцтво
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від
03.08.1983 року, запис № 523.

Від цього шлюбу народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва
про народження серії НОМЕР_2 від 27
грудня 1977 року, запис №2633, де зазначені:
мати - ОСОБА_4, батько - ОСОБА_6.

Згідно із виписки із акту огляду МСЕК
до довідки серії 2-18 ОВ №078661 від 10
грудня 2007 року, ОСОБА_3 є інвалідом 2-ої
групи.

Таким чином, відповідачі по справі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 є відповідно батьком та
сином ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_12, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_3 від 08 серпня 1992 рок, запис №5522, у
зв'язку із чим відкрилась спадщина на
домоволодіння АДРЕСА_3, яке належало
померлому на підставі рішення
народного суду Іллічівського району м.
Одеси (справа №2-1807) від 02.12.1983 року та
зареєстрованого в книзі №235, стр. 126, під
№ 24107.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 20 травня 1993
року, вбачається, що спадкоємцями
ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7, на
домоволодіння АДРЕСА_3 в рівних частках
є його дочка - ОСОБА_13 та онука - ОСОБА_4.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Одеси по справі №2-241 від 20 березня 1995
року було затверджено мирову угоду між
ОСОБА_4 та ОСОБА_13, спадкодавцям були
виділені частини будинку та
затверджений порядок користування
земельною ділянкою, на якій
розташований будинок АДРЕСА_3, а також
було зареєстровано в КБ «ОМБТІ та РОН»
право приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 від 09 січня 2013 року, запис
№382, у зв'язку із чим відкрилась
спадщина.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Єдиними спадкоємцями 1-ої черги за
законом після смерті ОСОБА_4 померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5, на підставі ст. 1261 ЦК
України, є її син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та її батько - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із відповіді КП «ОМБТІ та РОН»
від 14.06.2013 року за №421363.63.13, 2/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_3 зареєстрована
за ОСОБА_4 та належить їй на праві
приватної власності на підставі
рішення Іллічівського районного суду
м. Одеси від 20.03.1995 року.

Відповідно до довідки №180 (виписка із
будинкової книги про склад сім'ї та
прописки) від 28 січня 2010 року,
будинкової книги від лютого 1997 року,
довідки ОСНК Мікрорайону «Ленінський»
№ 3936 від 23 серпня 2012 року, довідки ОСНК
Мікрорайону «Ленінський» №328 від 24
січня 2013 року, довідки № 327 (виписка із
будинкової книги про склад сім'ї та
прописки) від 24 січня 2013 року, та
довідки про склад сім'ї та розмір
платежів за житлово-комунальні послуги
№ 4567 від 17 жовтня 2006 року, у будинку
АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають:
ОСОБА_4 (домовласник) та ОСОБА_3 (син).

Згідно відповіді приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 від 12 жовтня 2013 року за
№522/02-14 на запит суду, 25 січня 2013 року та
копії спадкової справи №1/2013, індекс
справи №02-14 до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4, відкрито спадкову
справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_4; із заявами про прийняття
спадщини звернулися: син спадкодавця
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько
спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4; заповіти від імені
ОСОБА_4 згідно інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру №33129516 від 25.01.2013
року відсутні.

Згідно із ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу
України, у четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_17, який було розірвано 22
квітня 1987 року, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_5 від 22 квітня 1987 року, запис №109.

ОСОБА_1 не представлено суду достатніх
доказів, що підтверджують факт його
проживання разом з ОСОБА_4 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, а саме, що вони
вели спільне господарство, що мало
спільний бюджет, що за спільні кошти
купували спірне майно та його фактичну
наявність.

Наявність у позивача декількох
квитанцій та свідоцтв про страхування
майна № 587415, № 480844 НАСК «Оранта» на ім'я
ОСОБА_4 не підтверджує факту спільного
проживання.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили суд, що
знають позивача близько 25 років,
вважали його чоловіком померлої,
будівельних робіт, які він проводив не
бачили, тільки з його слів знають про
це.

Ці свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в своїх
письмових розписках, завірених Головою
селищної ради (які вони надавали щодо
претензій по земельних замірах ділянки
для ОСОБА_4 від 08.12.2012 року, вказували, що
«до сусідки (ОСОБА_4) претензій не
мають», тобто в цих розписках сусіди
про ОСОБА_1 як сусіда не вказували.

ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрований за
адресою проживання ОСОБА_4 Спочатку
він був зареєстрований по АДРЕСА_1, а на
теперішній час з 13.06.2012 року
зареєстрований по АДРЕСА_2.

Щодо визнання права на майно подружжя
суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного
кодексу України, якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_3
зареєстровано за ОСОБА_4 та належить їй
на праві приватної власності на
підставі рішення Іллічівського
районного суду м. Одеси від 20.03.1995 року.

Проведення газового опалення та
ремонтних робіт в будинку ОСОБА_4: даху,
подвір'я, огорожі за власний рахунок та
трудових затрат ОСОБА_1, що на його
твердження істотно збільшило вартість
будинку, не знайшло свого
підтвердження.

Оскільки, технічним паспортом будинку
від 10.02.1993 року та згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №3339 від 29.11.1994 року (в рамках
цивільної справи №2-241 Іллічівського
районного суду м. Одеси від 20.03.1994 року)
встановлено весь перелік будівель,
огорож, та їх характеристику, тобто на
сьогоднішній день ніяких змін будинку,
огорожі, даху не зроблено.

Газове опалення ОСОБА_1 не встановлював
- це підтверджується «Робочим проектом
газопостачання «Кооперативом факел», в
якому зазначено, що замовником є
ОСОБА_15

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 Цивільного
кодексу України, фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Посилання ОСОБА_1 стосовно того, що
ОСОБА_4 була особою похилого віку та
потребувала догляду, та посилання на
ст. 1259 ЦК України, також не знайшли
свого підтвердження, так як згідно
копії трудової книжки серії НОМЕР_6 від
19 січня 1977 року, вбачається, що ОСОБА_4
постійно працювала та в січня 2013 році
роботу припинено у зв'язку зі смертю
(Наказ « 1/ос від 14 січня 2013 року), та
останні три роки працювала в
будівельно-монтажному потязі № 686
Одеської залізниці на посаді
прибиральника, а також в 2011 році
отримала грошову премію як переможець
галузевого змагання.

Відповідно до договору-замовлення на
організацію по проведення поховання
№139549 від 11 січня 2013 року,
договору-замовлення на організацію
проведення поховання від 11 січня 2013
року та довідки №122 від 11 січня 2013 року,
ОСОБА_1 сплатив кошти по похованню
ОСОБА_4, але за гроші, які управління
Одеської залізниці, де працювала
померла ОСОБА_4, перерахувало на
заробітну Банківську карту грошові
кошти та останню заробітну плату.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. ст. 3, 62 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 1259, 1261, 1264 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, СУД -

В
И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання домоволодіння
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зміну черговості
спадкування, визнання права власності
в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий
Гуревський В.К.