Головуючий суду 1 інстанції - Головіна
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 1203/7445/12,2/434/532/13
Провадження № 22ц/782/5408/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня «20» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Артемівського районного суду м.
Луганська від 26 листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання недійсним заповіту, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, який в
ході судового розгляду уточнив та
просив суд визнати недійсним заповіт
ОСОБА_5 від 19.02.2010 року на ім'я
відповідачки ОСОБА_3 (дружини ОСОБА_5).

В обґрунтування позову зазначив, що
заповіт складений з порушенням вимог
закону, оскільки волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі, заповіт вчинено
під психічним та фізичним тиском
ОСОБА_3, яка утримувала у себе документи
спадкодавця на квартиру та його
паспорт , жорстоко його била, щоб
довести до смерті та заволодіти
квартирою, забирала гроші з пенсії,
виганяла на вулицю, не дозволяла
спілкуватися із родичами, не доглядала
його; ОСОБА_5 намагався розірвати шлюб в
судовому порядку, виписав відповідачку
з квартири, вимагав звільнити
помешкання , однак вона не залишила
квартиру, приводила сторонніх
чоловіків. В дійсності ОСОБА_5 бажав,
щоб все його майно залишилось йому,
який його психологічно підтримував та
допомагав, і свою справжню волю
висловив у заповіті від 30.07.2009р. на ім'я
позивача, про спірний заповіт нікому не
повідомив, бо сам не пам'ятав, що його
склав .

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 26 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
заповіту відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції через порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалення по справі нового
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, -
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього
Кодексу, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції у відповідності
до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були
повно і всебічно дослідженні обставини
справи та дана належна оцінка доказам,
на які сторони посилалися в суді першої
інстанції. Суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_5, 1935 р.н. належала частка
квартириАДРЕСА_1 : ? частка - на підставі
свідоцтва про право власності та ?
частка - на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом , виданому
після смерті дружини від першого шлюбу
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вдруге ОСОБА_5 одружився 17.06.2008 року з
ОСОБА_3 та прописав її у себе в квартирі,
де вони і мешкали. Під час шлюбу між
подружжям ОСОБА_3 періодичні виникали
сварки та скандали на побутовому
грунті, що було неодноразовим
предметом розгляду ОВС.

03.07.09р. до Артемівського РО звернувся
ОСОБА_5 з приводу зникнення за місцем
мешкання паспорту та ордеру на
квартиру. В ході перевірки було
встановлено, що документи знаходилися
вдома у ОСОБА_3; ОСОБА_3 документами з
корисливих мотивів не розпоряджалась,
самоправством у відношенні документів
не займалась; економічної, фізичної,
психологічної шкоди ОСОБА_5 не
заподіяно, ніхто у відношенні нього не
висловлював погроз фізичної розправи.
Постановою від 04.07.2009р. відмовлено у
порушенні кримінальної справи за
ознаками злочину передбаченого ст. 356
КК України.

У зверненнях від 25.07.2009р. та від 07.07.2009
року до Артемівського РО ОСОБА_5
посилався на те, що його дружина ОСОБА_3,
створює неможливі умови для
проживання, йому заподіяні тілесні
ушкодження. В ході перевірок
встановлено, що суспільний порядок не
порушено, постановами від 07.07.2009 року та
від 28.07.2009р. відмовлено у порушенні
кримінальної справи за ознаками
злочину передбаченого ст. 296 КК України.
З приводу конфлікту' від 06.07.09р. (за
зверненням від 07.07.2009 року) ОСОБА_5
проходив СМО, згідно акту
судово-медичного дослідження №1590 від
08.07.09р. на верхніх кінцівках ОСОБА_5
виявлені синці та садни, по ступеню
тяжкості дані ушкодження віднесені до
легких тілесних ушкоджень.

28.07.2009 року , 24.08.2009 року та 21.09.2009р.
ОСОБА_5 скаржився до Артемівського РО
на те, що його дружина ОСОБА_3 створює
неможливі умови для проживання. В ході
перевірки було встановлено, що між
подружжям ОСОБА_3 мав місце словесний
конфлікт на побутовому ґрунті, однак
тілесних ушкоджень та матеріальних
збитків нікому не заподіяно.
Постановами від 30.07.2009р., від 27.08.2009р та
від 23.09.2009р. відмовлено у порушенні
кримінальної справи за ознаками
злочину передбаченого ст. 296 КК України.

Згідно довідки УДМС України в
Луганській області від 24.01.2013 року,
ОСОБА_5 в період часу з 2008 року по 2012 рік
тричі був документований паспортами:
від 19.04.2002р. , на підставі паспорта
колишнього СРСР (загальний обмін), від
25.07.2009р. ( у зв'язку з крадіжкою), від
04.02.2010 року (у зв'язку із втратою
паспорту).

30.07.2009р. ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2
(племінника своєї першої дружини
ОСОБА_6) залишив заповіт, згідно яким
все своє майно заповідав останньому.

31.07.2009 року ОСОБА_5 звернувся до
Артемівського р/с м. Луганська із
позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3;
рішенням суду від 20.10.2009р. шлюб
розірвано: Артемівським ВРАЦС
Луганського МУЮ 13.11.2009 року видано
свідоцтво про розірвання шлюбу. За
заявою ОСОБА_3 вищевказане рішення суду
було скасовано, ухвалою від 21.07.2010 року
позов за заявою ОСОБА_5 (ч.5 ст. 207 ЦПК
України) залишено без розгляду.

29.01.2010 року ОСОБА_5 зняв з реєстрації
ОСОБА_3 з квартири. 19.02.2010 року
ОСОБА_5 склав новий заповіт , в якому все
своє майно заповідав ОСОБА_3 В заповіті
рукою ОСОБА_5 зазначено, що текст
заповіту записаний з його слів вірно ,
вголос ним прочитано та ним підписано
власноруч. Заповіт укладено у формі, як
того вимагає закон - посвідчено
приватним нотаріусом ОСОБА_4 за
реєстром № 82, у відповідності до його
повноважень і порядку посвідчення
нотаріальних дій. Нотаріусом
встановлена особа заповідача,
дієздатність перевірена.

З виписки з історії хвороби № 8918
вбачається, що ОСОБА_5 хворів на
цукровий діабет II типу, гипертонічну
хворобу 2 ступеню, дифузний
кардіосклероз, дисциркуляторна
енцефалопатія II, складного генезу ,
проходив лікування в терапевтичному
відділенні 2 Луганської міської лікарі
у період часу з 11.10.2009 року по 13.10.2009
року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. За фактом
його смерті Артемівським РО двічі
проводились перевірки , в ході яких
було встановлено, що ОСОБА_5 помер
внаслідок хронічної серцевої
недостатності, кардіосклерозу
атеросклеротичного; об'єктивних даних ,
що свідчили б про скоєння у відношенні
померлого насильницьких дій не
встановлено, постановою слідчого
Артемівського РО від 03.08.2012 року
відмовлено у порушенні кримінальної
справи за ст.ст, 1 15-120 КК України, на
підставі п. 1 ст. 6 КПК України
(відсутність події злочину). Постанова
чинна.

Після смерті ОСОБА_5 до 2-ї державної
нотаріальної контори у м. Луганську із
заявами про прийняття спадщини
звернулися: 20.04.2012 року - ОСОБА_3 та 24.07.2012
року - ОСОБА_2 , 20.04.2012 року заведена
спадкова справа № 201/2012; свідоцтво про
право на спадщину не видавалося; інші
заяви щодо спадщини після померлого
ОСОБА_5 у спадковій справі відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з необґрунтованості позовних
вимог ОСОБА_2

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1
Європейської конвенції з прав людини і
основоположних свобод та ч.І ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Так, спадкові відносини в Україні
регулюються Цивільним кодексом
України 2003 року (ЦК), законами України
«Про нотаріат», «Про міжнародне
приватне право», іншими законами та
підзаконними нормативними актами, як
нормами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Право
на заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається.

Відповідно до ст.1235 ЦК України та п.п 1
п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30 травня 2008 року
заповідач, зокрема, має право
призначити своїми спадкоємцями
фізичних осіб, незалежно від наявності
в нього з цими особами сімейних,
родинних відносин, а також інших
учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути
особисто підписаний заповідачем. Якщо
особа неможе особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до частини четвертої статті 207 цього
Кодексу. Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Кодексу.

Згідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус
посвідчує заповіт, який написаний
заповідачем власноручно або за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів. Нотаріус може на прохання
особи записати заповіт з її слів
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним. Якщо заповідач через фізичні вади
неможе сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1254 ЦКУкраїни передбачено, що
заповідач має право у будь-який час
скасувати заповіт, а також скласти
новий заповіт. Заповіт, який було
складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій
частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним.

Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним. За
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

У відповідності до п.18 Постанови
пленуму Верховного суду України від
30.05.2008р. №7 «Про судову практику у
справах про спадкування» за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоровя не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складення
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складення
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (ст. 145
ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Однак, в ході судового розгляду не
було здобуто доказів та позивачем не
доведено, що заповідач у момент
складання заповіту не усвідомлював
значення своїх дій та (або) не міг
керувати ними.

Натомість судом встановлено, що
ОСОБА_5 на амбулаторному чи
стаціонарному лікуванні з приводу
неврологічних захворювань не
перебував; а також не перебував на
психіатричному та наркологічному
обліку.

Так, заповіт, складений 19.02.2010 року
ОСОБА_5, відповідає вимогам
законодавства щодо його складання,
підписання та посвідчення. Судом не
виявлено порушень законодавчих норм
при складанні спірного заповіту з боку
заповідача, відповідача, третьої особи
- нотаріуса. Відповідно до наявних у
справі доказів у суду немає підстав
вважати ОСОБА_5 недієздатною на час
складання спірного заповіту.

Звертаючись до суду першої
інстанції та до апеляційного суду,
позивач в обґрунтування своїх вимог
посилався на ст.. 1257 ЦК України, при
цьому будь - яких доводів та
обгрунтувань про те, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі не навів .

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, через 2 роки після
посвідчення заповіту, тобто він мав
достатньо часу для зміни заповіту, чого
не зробив, що підтверджує дійсне
бажання спадкодавця розпорядитись
своїм майном на випадок смерті саме так
як це вказано в оспорюваному заповіті.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно зроблено висновок щодо
недоведеності позивачем доказів та
підстав для визнання заповіту
недійсним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду. Ніяких нових доказів чи обставин,
які не були предметом розгляду суду
першої інстанції та могли б вплинути на
рішення, не надано і апеляційному суду.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, суд першої інстанції повно,
всебічно і об"єктивно перевірив доводи
сторін та встановив обставини справи і
відповідні їм правовідносини,
поясненням сторін та наданим доказам
дав належну оцінку, правильно
застосував матеріальний закон і дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного судова
колегія приходить до висновку, що
рішення ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304 , п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області,~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 26 листопада 2013 року ~
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: