Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Подрєзова Г. О.
,

при секретарі - Александрова
А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білій Церкві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
однією сім»єю без реєстрації шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ майна, що є спільною
сумісною власністю;

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу, мотивуючи тим, що з
1988року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем, від якого
народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Сім»я проживала у квартирі АДРЕСА_1.
Після розірвання шлюбу 18.09.1996р.
відповідач залишився проживати з
сім»єю, але зареєструвався в АДРЕСА_3. В
1998р. відповідачу було надано земельну
ділянку по АДРЕСА_4. З 1998р. по2000р. на
вказаній земельній ділянці був
побудований житловий будинок
садибного типу. Цей будинок був
збудований за спільні кошти сім»ї та
власними силами. Право власності на
будинок зареєстровано за відповідачем.
Грошові кошти на будівництво сім»я
заробляла торгівлею на ринку
Леваневського в м. Білій Церкві. Також,
для завершення будівництва у 2001р. нею
була продана квартира по АДРЕСА_1, а
кошти були вкладені у оздоблення
будинку. В цей час вона з відповідачем
проживала однією сім»єю, рідні та
знайомі вважали їх подружжям. Після
введення житлового будинку в
експлуатацію, всі члени сім»ї були
зареєстровані у вказаному будинку.
Однак, на даний момент відповідач не
визнає її право на частину будинку та
виганяє її з нього. А тому, їй необхідно
встановити факт проживання разом з
відповідачем однією сім»єю в період
часу з вересня 1996р. по квітень2012р.
Посилаючись на зазначені обставини, а
також на вимоги ст. 256 ЦПК України, ст.64
ЖК України та ст. 17 Закону України «Про
власність» просила суд встановити
юридичний факт проживання з
відповідачем однією сім»єю єю в період
часу з вересня 1996р. по квітень2012р.

Після уточнення позовних
вимог до відкриття провадження у
справі та у судовому засіданні,
позивачка збільшила свої позовні
вимоги і остаточно просила суд
встановити факт проживання однією
сім»єю без реєстрації шлюбу, визнати
майно спільною сумісною власністю та
поділити майно, що є спільною сумісною
власністю між сторонами та визнати за
нею право власності на 87/200 частини
житлового будинку та на 1/2 автомобіля
Мерседес Віто, д.н.НОМЕР_1, визнати за
відповідачем право власності на 87/100
частини цього ж будинку та на 1/ 2
частину автомобіля. При цьому
послалася на договір дарування
частини житлового будинку від 27.02.2001р.,
згідно з яким ОСОБА_2 подарував сину
ОСОБА_3 13/100 частини спірного житлового
будинку. А тому просила визнати 87/100
частини житлового будинку спільним
сумісним майном членів сім»ї.

Відповідач та його
представник в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали повністю,
послалися на те, що після розірвання
шлюбу між сторонами в 1996р., відповідач
залишив сім»ю, разом з позивачкою не
проживав, спільного господарства не
вів, але допомагав сину матеріально та
займався його вихованням, а так як
неповнолітній син ОСОБА_5, станом на
2001р., коли житловий будинок був
введений в експлуатацію, не міг
проживати самостійно в подарованій
частині житлового будинку, а тому в
будинку було зареєстровано позивачку.
В період часу з 1998р. по 2006р. відповідач
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6, що спростовує повністю
проживання сторін однією сім»єю без
реєстрації шлюбу. Також повністю
заперечував факт здійснення
будівництва будинку в с. Шкарівка за
спільні сімейні кошти, в тому числі
грошові кошти від продажу квартири в м.
Білій Церкві. Послався на те, що
квартира по АДРЕСА_1 була надана саме
йому на сім»ю 3- особи, але після
розлучення він виписався з квартири,
залишивши свою частку бувшій подружжі
та сину. Також, представник
відповідача просила суд врахувати, що
позивачкою пропущений строк позовної
давності.

Заслухавши пояснення сторін,
їх представників, покази свідків,
розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що дійсно сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
1988р. по 18.09.1996р. та мають від цього шлюбу
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно з ордером від червня
1990року № 001568 на квартиру АДРЕСА_1,
ОСОБА_2 на сім»ю 3- особи було надано
однокімнатну квартиру, з якої
позивачка та її син ОСОБА_5 були
виписані 16.03.2001р., що підтверджується
копією паспорта позивачки та довідкою
КП Білоцерківської міської ради ЖЕК-7
від 22.02.2012р.

Згідно з договором
купівлі-продажу квартири від 06.03.2001р.
квартира АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_1
та ОСОБА_3 за ціною 5000грн.

Також, судом встановлено, що
відповідно до рішення Шкарівської
сільської ради десятої сесії ХХ1
скликання від 18.04.1997р. ОСОБА_2 було
надано присадибну ділянку по АДРЕСА_4
площею 0,10га.

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Шкарівської сільської ради
Білоцерківського району від 11.05.1999р.
ОСОБА_2 дозволено будівництво
житлового будинку в АДРЕСА_4.
Відповідно до акту державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом об»єкта до
експлуатації від 23.01.2001р. житловий
будинок був визнаний готовим до
експлуатації, а на ім.»я ОСОБА_2 на
підставі рішення Шкарівської
сільської ради від 09.01.2001р. видане
свідоцтво про право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_4.

Як вбачається з матеріалів
справи позивачка та відповідач були
зареєстровані у спірному житловому
будинку з 02.10.2001р. що підтверджується
паспортом позивачки та довідкою ГУ ДМС
України м. Києва від 11.12.2013р.

Відповідно до договору
дарування частини житлового будинку
від 27.02.2001р. , засвідченого державним
нотаріусом Білоцерківської районної
державної нотаріальної контори
зареєстрованого за № 2-468, 13/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_2
було подаровано його сину ОСОБА_3

Позивачка на підтвердження тих
обставин, що сторони проживали разом
як чоловік і жінка, однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з 1996р. по квітень 2012р.
послалася на те, що вони з відповідачем
проживали в одному будинку, там же були
зареєстровані, вона готувала їжу
чоловікові, прала одяг, прибирала в
хаті.

Ці обставини повністю
підтвердили і допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_7, яка мешкає по
АДРЕСА_5; ОСОБА_8- АДРЕСА_6; ОСОБА_9 -
АДРЕСА_7, які підтвердили, що сторони
проживали разом і разом будували
житловий будинок по АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_10 показав, що житловий
будинок сторони будували за кошти від
продажу квартири в м. Білій Церкві,
також позивачка брала безпосередню
участь у будівництві : місила розчин,
носила цеглу, а він особисто допомагав
класти цеглу.

Свідок ОСОБА_3 підтвердив, що
його батьки будували будинок разом.

Аналогічні покази надано
свідком ОСОБА_11, який показав, що він
особисто допомагав будувати ОСОБА_3
хату і знає, що сторони разом
здійснювали будівництво.

Свідок ОСОБА_12 показала, що вона
проживала по сусідству з сім»єю ОСОБА_3
по АДРЕСА_1 і знала , що сторони хоч і
розлучилися, але проживали разом та
переїхали до с. Шкарівка в нову хату.

Свідок ОСОБА_13 показала, що вона здавна
знала сім»ю ОСОБА_3, їй відомо, що вони
разом побудували житловий будинок в с.
Шкарівка за спільні кошти, жили разом.

Свідок ОСОБА_14 показала, що вона
працює дефектологом та надавала
допомогу сину позивачки ОСОБА_3, який з
дитинства страждав на глухоту. Вона
знає цю сім»ю з малолітства дитини, при
відвідуванні квартири ОСОБА_3 батьки
завжди були разом. Також, показала, що у
неї вдома ОСОБА_3 було здійснено ремонт
квартири, сторони разом займалися
ремонтами квартир.

Але, при цьому, суду надані
відповідачем докази того, що він з
29.06.1998р. по 2006р. перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб, виданим виконавчим комітетом
Пултівецької сільської ради
Вінницького району, Вінницької
області. Згідно з довідкою
Пултівецької сільради від 17.01.2014р. №65
ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_3 з
07.09.1995р. А згідно з довідкою № 123 ОСОБА_6
була зареєстрована в АДРЕСА_3 до часу
смерті - (актовий запис про смерть №13
від 12.05.2006р.).

Але, при цьому, судом враховується , що
до правовідносин між сторонами за
період з 1996р. по січень 2004р. підлягає
застосуванню законодавство, яке діяло
на час їх виникнення. Відповідно до п.11
постанови Пленуму ВС України від
31.03.1995р. №5 «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» встановлення
судом факту перебування у фактичних
шлюбних відносинах може мати місце,
якщо такі відносини виникли до 8 липня
1944року і тривали до смерті (пропажі без
вісті на фронті) одного з подружжя,
внаслідок чого шлюб не може бути
зареєстровано в органах реєстрації
актів громадянського стану. В інших
випадках заяви про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах судовому розгляду не
підлягають.

Також, суд вважає, що в даному випадку
правила статей 22,28,29 КпШС України не
застосовуються до спорів про поділ
майна осіб, які живуть однією сім»єю,
але не перебувають у зареєстрованому
шлюбі. Такі спори вирішуються згідно п.1
ст.17 Закону України «Про власність».

Таким чином, суд приходить до висновку,
що підстав для задоволення вимоги
позивачки про встановлення факту
проживання позивачки з відповідачем як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,
до задоволення не підлягають. А так як
будинок був введений в експлуатацію у
2001р., а тому на ці правовідносини, п.5 ч.1
ст.256 ЦПК України не діє.

В частині вимоги позивачки про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, суд вважає, що в цій
частині позовні вимоги підлягають до
задоволення частково. Судом враховано
норму ст.17 Закону України «Про
власність», в редакції, що діяла час на
виникнення правовідносин щодо
будівництво будинку ( з 1999р. по 2001р.) -
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, або майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об»єдналися для спільної діяльності,
коли укладеною між ними письмовою
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю, є їх спільною
сумісною власністю.

Судом достовірно було встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом в період часу з
1998р. по 2001р. побудували житловий
будинок в АДРЕСА_4. З 2001р. по цей час
сторони зареєстровані в цьому будинку.
В будівництво будинку кожний з них,
за спільною домовленістю, вкладав свої
кошти. Так, позивачка, на думку суду,
довела ті обставини, що кошти в сумі
2500грн. ( її частка від продажу квартири
по АДРЕСА_1 ) за домовленістю з
відповідачем нею було вкладено в
будівництво будинку. А відповідач
довів ті обставини, що він вкладав
кошти які отримував в якості
заробітної плати за цей час. Ці ж
обставини доведені показами свідків.
Доказів, які б спростовували ці
обставини, суду не надано, а тому, суд
вважає, що за таких обставин, спільною
сумісною власністю сторін підлягає
визнанню частка у будинку, яка
розрахована наступним чином. Так,
вартість 13/100 частини житлового
будинку, зазначена в договорі
дарування від 27.02.2001р. визначена -
2649грн., а тому вартість цілої частки в
будинку становить - 20367грн.

Вартість частки, що була побудована за
спільні кошти становить:

- 2500грн., внесені позивачкою ( її частка
від продажу квартири за 5000грн.) та
коштів із заробітку відповідача.

А тому спільною сумісною власністю
сторін є 5000грн., що від цілої частки
вартістю 20367грн. , становить 24/100. А тому,
кожному учаснику спільної сумісної
власності належить по 12/100 частини в
будинку. Решта частини 87/100-24/100 =63/100 є
приватною власністю відповідача.

В частині заперечення
представника відповідача щодо
пропуску строку позовної давності, суд
вважає, що в даному випадку необхідно
керуватися вимогами ст.76 ЦК
Української РСР, який був чинним на час
виникнення правовідносин та
передбачала, що перебіг строку
позовної давності починається з дня
виникнення права на позов, а право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Позивачка довела в судовому
засіданні, що про порушення свого права
на частину будинку дізналася лише коли
відповідач одружився 23.07.2013р. з ОСОБА_15
та у нього виникла необхідність
проживати в цьому будинку, що призвело
до конфліктів між ними та спору про
частку в будинку. Враховуючи
викладене, суд вважає, що в частині
позовних вимог про встановлення
юридичного факту спільного проживання
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу
позовні вимоги до задоволення не
підлягають, а в частині визнання
спільною сумісною власністю 87/100
частини будинку та поділ майна, позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення. Керуючись ст.ст. 15,60,212-215,223
ЦПК України, ст.17 Закону України «Про
власність», суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати 24/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_4 спільною сумісною
власністю та визнати за ОСОБА_1 право
власності на 12/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_4.

В частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя Г. О. Подрєзова