АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/317/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1111/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов А. В.
Доповідач Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 20 лютого
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2,
правонаступником якої є ОСОБА_1, до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Колос», третя особа:
Максимівська сільська рада, про
розірвання договорів оренди.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом, в якому
посилаючись на істотне порушення
відповідачем умов договору оренди
землі щодо визначення розміру орендної
плати, просила розірвати договір
оренди земельної ділянки ДП 17 № 536
загальною площею 6,4 га, що розташована
на території Максимівської сільської
ради Кременчуцького району, укладений
02.01.2007 р. між ОСОБА_2 та ПСП «Колос» с.
Максимівка Кременчуцького району,
зареєстрований у Кременчуцькому
районному відділі Полтавської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК при
Держкомземі України», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 12.09.2007 року за № 15, та
зобов'язати ПСП «Колос» повернути їй
вказану земельну ділянку.

Ухвалою Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 23 жовтня
2013 року залучено у справу
правонаступника померлої позивачки
ОСОБА_2 - спадкоємця ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог
правонаступник позивача посилався
також на припинення юридичної особи -
орендаря, заміну сторони орендаря, що
відбулася без відома та згоди
орендодавця та відсутність у договорі
оренди землі таких істотних умов,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», як кадастровий номер
земельної ділянки та проект
відведення. Просив також про
розірвання договору оренди майнового
паю та стягнення з ПСП «Колос» або його
правонаступника вартості майнового
паю в сумі 1477 грн. 52 коп.

Рішенням Кременчуцького
районного суду Полтавської області від
20 лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено за недоведеністю та
безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
та невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги
повністю.

Вказує, зокрема, що суд першої
інстанції не взяв до уваги невиконання
відповідачем п.п. 8, 9 договору оренди
земельної ділянки, збільшення Указом
Президента України від 19 серпня 2008 року
№ 725/2008 орендної плати за землю,
відсутність згоди сторін на приведення
договору у відповідність з цими
обставинами, які істотно змінились,
односторонню зміну ПСП «Колос» умов
договору оренди землі в частині
збільшення процентної ставки орендної
плати з 1,5% до 3% вартості земельної
ділянки та ліквідацію орендаря, що
відповідно до п. 33 та п.34 договору є
підставою для розірвання договору
оренди земельної ділянки.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду першої інстанції без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 02
січня 2007 року між орендодавцем ОСОБА_2
та орендарем ПСП «Колос» укладено
договір оренди земельної ділянки,
предметом якого є належна позивачеві
земельна ділянка ДП 17 № 536537 загальною
площею 6,4 га, яка знаходиться на
території Максимівської сільської
ради Кременчуцького району
Полтавської області. Договір укладено
на 10 років. Даний договір
зареєстрований у Кременчуцькому
районному відділі Полтавської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК при
Держкомземі України», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 12 вересня 2007 р. за № 15.

Відмовляючи у задоволенні вказаного
позову, суд першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем передбачених
законом підстав розірвання договору
оренди земельної ділянки, з чим
погоджується і судова колегія.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного
здійснюється судом відповідно до
критеріїв, що встановлені вказаною
нормою. Вирішуючи питання про оцінку
істотності порушення стороною
договору, суди повинні встановити не
лише наявність істотного порушення
договору, але й наявність шкоди,
завданої цим порушенням другою
стороною, яка може бути виражена як у
вигляді реальних збитків та (або)
упущеної вигоди, її розмір, який не
дозволяє потерпілій стороні отримати
очікуване при укладенні договору, а
також установити, чи є дійсно істотної
різниця між тим, на що має право
розраховувати сторона, укладаючи
договір, тим, що в дійсності вона змогла
отримати (постанова Судових палат у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 18 вересня
2013 року № 6-75цс13).

Укладаючи договір оренди земельної
ділянки, сторони домовились про розмір
орендної плати - 1,5% вартості земельної
ділянки (паю), що становить 872 грн., з
урахуванням індексів інфляції, форми
її видачі - як в натуральній так і у
грошовій та відбірковій формі, та
строки внесення - один раз на рік до 01
січня поточного року.

Сторони також домовилися, що розмір
орендної плати переглядатиметься один
раз у два роки у разі: зміни умов
господарювання, передбачених
договором; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін,тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами, та в інших випадках,
передбачених законом.

Встановивши факт виплати
орендодавцеві ОСОБА_2 орендної плати за
2007-2012 роки у визначеному сторонами
розмірі з урахуванням індексу
інфляції, що апелянтом по справі не
заперечується, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність істотного порушення
орендарем договору оренди земельної
ділянки, на що посилалась сторона
позивача, як на підставу позовних
вимог.

Колегія суддів також погоджується з
висновками місцевого суду про
відсутність порушення прав позивача та
відповідно підстав до розірвання
договору оренди земельної ділянки
внаслідок збільшення орендарем
орендної плати у 2009 році з 1,5% до 3% від
вартості земельної ділянки (паю), що
передбачено умовами укладеного між
сторонами договору (п. 12).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 цього Закону орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди. Обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, зазначені
в договорі, не можуть суперечити
чинному на час укладення договору
законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону № 161-XIV
орендна плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін.

Пунктом 1 Указу Президента № 92/2002 у
редакції, чинній на момент укладення
сторонами договору оренди земельної
ділянки, визнано одним із пріоритетних
завдань пореформеного розвитку
аграрного сектору економіки
забезпечення підвищення рівня
соціального захисту сільського
населення, зокрема шляхом
запровадження плати за оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) у розмірі не
менше 1,5 % визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, земельної частки (паю) та
поступового збільшення цієї плати
залежно від результатів господарської
діяльності та фінансово-економічного
стану орендаря.

До зазначеного Указу було внесено
зміни України № 725/2008 і встановлено
розмір орендної плати не менше 3 %
визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня
опублікування. У ньому немає посилання
на те, що його дія поширюється на
договори, укладені до набрання ним
чинності, а тому змінити розмір
орендної плати можна лише за згодою
сторін.

З огляду на викладене Указ Президента
№ 92/2002 із внесеними до нього змінами
має рекомендаційний характер. Він є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, встановленої умовами
договору, а не для автоматичної зміни
умов договору оренди та підвищення
розміру орендної плати до 3 %.

Вказана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
25 червня 2011 року та у відповідності до
ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України є обов'язковою
для всіх судів України.

З огляду на викладене, оскільки Указ
Президента № 725/2008 був виданий після
укладення сторонами договору й не є
підставою для автоматичної зміни умов
договору оренди та підвищення розміру
орендної плати з 1,5 до 3 %; таке
непідвищення відповідачем розміру
орендної плати не може бути підставою
для розірвання договору оренди.

Не ґрунтуються на фактичних обставинах
справи і доводи апеляційної скарги
щодо недосягнення згоди сторін на
підвищення орендної плати за землю.

Колегія суддів вважає, що оскільки
сторони домовилися про перегляд
орендної плати один раз на два роки і
такі умови договору виконані
відповідачем, доводи апеляційної
скарги в частині застосування Указу
Президента № 725/2008, як істотної
обставини для розірвання договору
оренди земельної ділянки не
ґрунтуються на вимогах матеріального
права і не є підставою до скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, а
також на підставах, визначених ЗК
України та іншими законами України.

Проте, доказів на доведення таких
обставин позивачем по справі не надано
і суду їх не доведено, про що
вмотивовано зазначено у рішенні суду
першої інстанції.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги про припинення
договору оренди земельної ділянки у
зв'язку з ліквідацією юридичної особи -
орендаря.

Згідно ст. 32 ч. 4 Закону України
«Про оренду землі» перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи, а також
реорганізація юридичної особи -
орендаря не є підставою для змін умов
або розірвання договору, якщо інше не
передбачено договором оренди землі.

Умовами укладеного між сторонами
договору (п. 34) встановлено, що дія
договору припиняється у разі
ліквідації юридичної особи - орендаря.

Проте, як встановлено судом
першої інстанції та не спростовано
апелянтом по справі, за рішенням
власника Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Колос» від 25 липня 2013 року юридичну
особу орендаря реорганізовано шляхом
приєднання до ТОВ «Юнігрейн-агро», що
не є ліквідацією юридичної особи та не
є підставою для розірвання спірного
договору оренди земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи місцевим судом допущено
неправильне застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, тому колегія суддів
не вбачає підстав для скасування чи
зміни оскарженого рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 20 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом 20 днів.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
О.О. Панченко

О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко