АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/453/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Фролова І.В.
Доповідач - Ратнікова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 рокуколегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кравець В.А.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 12 березня 2013 року в цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на майно передане
в іпотеку та стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 12 березня 2013
року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на майно передане
в іпотеку та стягнення заборгованості
за кредитним договором задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно
разом з усіма його при належностями, що
було передане ОСОБА_3 в іпотеку за
іпотечним договором від 30.07.2004 року, а
саме: квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в погашення
заборгованості по кредитному договору
№258 від 30.07.2004 р. в сумі 53 580,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
№936 від 08.08.2008 року на загальну суму 98
592,22 грн.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Києва від 07 листопада 2013 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви
про перегляд заочного рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 12 березня 2013 року.

Не погоджуючись з рішенням суду 1-ї
інстанції, відповідач ОСОБА_3
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просив заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 12 березня 2013
року скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволені позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду 1-ї інстанції є
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи.
Вказує на те, що на момент ухвалення
судом 1-ї інстанції оскаржуваного
рішення відповідачем заборгованість
за кредитним договором №936 від 08.08.2008
року та за кредитним договором №258 від
30.07.2004 року повністю погашено. Так, з
метою погашення заборгованості за
кредитним договором №936 від 08.08.2008 року,
працівниками позивача з дозволу
відповідача було продано предмет
застави автомобіль. За кредитним
договором №258 від 30.07.2004 оку відповідач
щомісячно без будь-якої затримки
сплачує необхідні платежі. Позивачем
не надано суду належні розрахунки
заборгованості відповідача за
вказаними кредитними договорами. Також
вказує на те, що судом 1-ї інстанції
безпідставно не взято до уваги факт
порушення позивачем вимог ст.ст.35, 39
Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
повністю підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити,
зазначив також, що в процесі розгляду
справи в апеляційному суді він
повністю погасив заборгованість по
кредитним договорам.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» Моісєєва Т.В. визнала в
судовому засіданні, що автомобіль
відповідача було реалізовано банком
28.02.2013 року за 83 100,00 гривні і вказані
кошти були зараховані на погашення
кредиту на автомобіль, а тому
заборгованість відповідача по
кредитному договору № 936 від 08.08.2008 року
на день ухвалення рішення суду першої
інстанції становила 15 492,22 гривні.
Заборгованість по кредитному договору
№ 258 від 30.07.2004 року судом першої
інстанції на день ухвалення рішення
визначена вірно і доводи апеляційної
скарги в цій частині є безпідставними.
В процесі розгляду справи в
апеляційному суді відповідач дійсно
погасив заборгованість по кредитним
договорам в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з слідуючих
підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова,
установа зобов'язується надати грошові
кошти /кредит/ позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.07.2004 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір за №258, за умовами якого,
позивачем надано ОСОБА_3 кредит для
придбання квартири в сумі 110 000 грн.,
строком на 180 місяців з терміном
остаточного погашення не пізніше 30
липня 2019 року. Процентна ставка за
користування кредитом становить 10,5%
річних. Погашення кредиту здійснюється
позичальником щомісячно згідно
графіку: по 612 грн. - щомісячно з серпня
2004 року по червень 2019 року включно не
пізніше останнього банківського дня
платіжного місяця та 452 грн. не пізніше
30 липня 2019 року.

13 жовтня 2005 року між Відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 було
укладено додатковий договір №1 до
кредитного договору №258 від 30.07.2004 року,
яким сторони домовилися про зміну
процентної ставки за користування
кредитом, тобто з 13.10.2005 року за
користування кредитом встановлювалася
плата в розмірі 9,5% річних.

29.01.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3 було укладено
додатковий договір №1 до кредитного
договору №258 від 30.07.2004 року, відповідно
до умов якого, з 29.01.2007 року процентна
ставка за користування кредитом
становить 15% річних.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань, взятих на
себе за кредитним договором №258, 30.07.2004
року між Відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки №600, відповідно до умов
якого, ОСОБА_3 (іпотекодавець) передав
Відкритому акціонерному товариству
«Державний ощадний банк України»
(іпотекодержатель) в іпотеку належну
йому на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 разом з усіма приналежностями.
Договірна вартість предмета іпотеки
встановлена сторонами в сумі 190 000 грн.

Судом також встановлено, що 08.08.2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір №936, за умовами якого,
позивачем надано ОСОБА_3 кредит для
придбання автомобіля в сумі 18526 доларів
США, строком на 84 місяці з терміном
остаточного погашення не пізніше 08
серпня 2015 року. Процентна ставка за
користування кредитом становить 14,5%
річних. Погашення кредиту здійснюється
позичальником шляхом сплати
щомісячних платежів в сумі 221 долар США
не пізніше 25 числа кожного місяця.

Цього ж дня, 08.08.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 було
укладено договір застави майна №1905,
відповідно до умов якого, ОСОБА_3
передав Відкритому акціонерному
товариству «Державний ощадний банк
України» в заставу автомобіль марки
HyundaiMatrix, державний номер НОМЕР_1.

Правонаступником Відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» є Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України».

15.09.2011 року, 01.11.2011 року, 01.12.2011 року,
14.12.2011 року, 07.09.2012 року, 05.10.2012 року
позивачем на адресу було надіслано
листи-повідомлення з проханням
погасити заборгованість за кредитними
договорами №936 від 08.08.2008 р. та №258 від
30.07.2004 р.

17 жовтня 2012 року та 13 січня 2012 року
Публічним акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» на
адресу ОСОБА_3 було надіслано вимоги
про дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитними договорами
№936 від 08.08.2008 року та №258 від 30.07.2004
року.

18.10.2012 року Публічним акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» на адресу ОСОБА_6, яка є
дружиною відповідача, було надіслано
лист про виселення та повідомлено, що у
разі несплати ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором №258 від 30.07.2004 року
до 18.11.2012 року, банк буде змушений
звернутися до суду з позовом про
стягнення заборгованості в судовому
поряду, а також повідомлено про
необхідність виселення з квартири, яка
перебуває в іпотеці, протягом місяця з
дня отримання даного листа.

Оскільки відповідач свої обов'язки за
кредитними договорами №936 від 08.08.2008
року та №258 від 30.07.2004 року не виконав,
що призвело до виникнення
заборгованості, позивач звернувся до
суду з позовною заявою та просив в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за кредитним договором №258 від
30.07.2004 року звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
шляхом проведення прилюдних торгів,
встановивши початкову ціну для
реалізації предмета іпотеки, визначену
сторонами згідно звіту про оцінку
майна на момент передачі квартири в
іпотеку, а також просив стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№936 від 08.08.2008 року в сумі 98 592,22 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» та
звертаючи стягнення на нерухоме майно
разом з усіма його при- належностями, що
було передане ОСОБА_3 в іпотеку за
іпотечним договором від 30.07.2004 року, а
саме: квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в погашення
заборгованості по кредитному договору
№258 від 30.07.2004 р. в сумі 53 580,08 грн., суд 1-ї
інстанції посилався на те, що позовні
вимоги є обґрунтованими, а тому наявні
правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що станом на 26.11.2012
року заборгованість відповідача за
кредитним договором №258 від 30.07.2004 року
становить 53 580,08 грн. Вказану
заборгованість на вимогу банку
відповідач на момент розгляду справи в
суді 1-ї інстанції у добровільному
порядку не погасив.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір є похідною
угодою, яка укладається для
забезпечення виконання іншої угоди,
зокрема кредитного договору, і не може
існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

В силу приписів ч.1 ст.35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання вказаних вимог Закону 17.10.2012
р. Публічним акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» на
адресу ОСОБА_3 було надіслано вимогу
про усунення порушень. Проте, вказані у
вимогах порушення відповідачами
усунено не було.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Пунктом 3.1.3 договору іпотеки від 30.07.2004
року встановлено, що у випадку
невиконання іпотекодавцем основного
зобов'язання іпотекодержатель має
право звернуть стягнення на предмет
іпотеки реалізувавши його відповідно
до розділу 6 даного договору та за
рахунок суми вирученої від реалізації
предмета іпотеки задовольнити в
повному обсязі своїх вимоги, що
визначаються на момент фактичного
задоволення, включаючи сплату
процентів, основної суми боргу,
неустойки та ін.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 свої
обов'язки за кредитним договором №258
від 30.07.2004 року належним чином не
виконує, що призвело до виникнення
заборгованості, а тому у позивача є
правові підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_3.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами, застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
надав вірну правову оцінку доказам у
справі та дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_3, в погашення
заборгованості по кредитному договору
№258 від 30.07.2004 р. в сумі 53 580,08 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
момент ухвалення судом 1-ї інстанції
оскаржуваного рішення у відповідача
відсутня заборгованість за кредитним
договором №258 від 30.07.2004 року, колегія
суддів вважає безпідставними, огляду
на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог, заперечень, крім випадків,
установлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

ОСОБА_3 не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
даних доводів, а з наданої довідки
позивача вбачається, що заборгованість
відповідач повністю погасив під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції. У зв'язку з чим, підстав для
скасування правильного по суті рішення
суду 1-ї інстанції в даній частині
немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем не надано суду належні
розрахунки заборгованості відповідача
за кредитним договором №258 від 30.07.2004
року, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

У силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на
власний розсуд, відповідач не надав ні
суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної
інстанції жодного доказу на
підтвердження неправильності наданого
банком розрахунку заборгованості, або
ж власного розрахунку з його
обґрунтуванням, зазначивши лише, що
наданий розрахунок є неправильним.

Також не спростовують правильність
висновків суду доводи апеляційної
скарги про те, що судом 1-ї інстанції
безпідставно не взято до уваги факт
порушення позивачем вимог ст.35 Закону
України «Про іпотеку», оскільки з
матеріалів справи чітко вбачається, що
на виконання вимог вказаної статті
17.10.2012 оку Публічним акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» на адресу ОСОБА_3 було
надіслано досудову вимогу про усунення
порушень.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду 1-ї інстанції в
частині задоволення позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3, в
погашення заборгованості по
кредитному договору №258 від 30.07.2004 року
в сумі 53 580,08 грн. є законним та
обґрунтованим, постановлене з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_3 в цій частині
відсутні.

Проте, колегія суддів в повній мірі не
може погодитися з висновком суду 1-ї
інстанції про стягнення з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» заборгованості за кредитним
договором №936 від 08.08.2008 року на
загальну суму 98 592,22 грн. і доводи
апеляційної скарги в цій частині
вважає обґрунтованими, виходячи з
наступного.

Згідно з п.3.3.4 кредитного договору №936
від 08.08.2008 року позичальник
зобов'язаний здійснювати погашення
кредиту щомісячно рівними частинами в
сумі по 221 долар США, а також сплачувати
нараховані проценти не пізніше 25 числа
кожного місяця, починаючи з наступного
місяця після отримання кредиту, шляхом
внесення готівки до каси банку або
шляхом безготівкових перерахувань.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за
кредитним договором №936 від 08.08.2008 року
належним чином не виконував, що
призвело до виникнення заборгованості.

Заборгованість відповідача за
кредитним договором №936 від 08.08.2008 року
становила 98 592,22 грн.

Поряд з цим, під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції,
представником Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» було надано копію договору
купівлі-продажу автомобіля з якого
вбачається, що 28 лютого 2013 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір
купівлі-продажу автомобіля, відповідно
до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7
купив автомобіль марки Hyundai Matrix,
державний номер НОМЕР_1 за 83 100 грн.

За рахунок коштів отриманих від
продажу даного автомобіля
відповідачем було частково погашено
заборгованість за кредитним договором
№936 від 08.08.2008 року.

Таким чином, станом на час ухвалення
судом 1-ї інстанції оскаржуваного
рішення заборгованість відповідача за
кредитним договором №936 від 08.08.2008 року
становила 15 492,22 грн. (98 592,22-83 100,00).

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 12 березня 2013
року необхідно змінити зменшити суму
заборгованості, яка підлягає стягненню
з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) на користь Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» ()
за кредитним договором №936 від 08.08.2008
року з 98 592,22 грн. до 15 492,22 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
момент ухвалення судом 1-ї інстанції
оскаржуваного рішення відповідачем
заборгованість за кредитним договором
№№936 від 08.08.2008 року була відсутня,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки з наданої довідки позивача
вбачається, що заборгованість
відповідач повністю погасив під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції.

У зв'язку з наведеним, на підставі ст.88
ЦПК України підлягають зменшенню
судові витрати по сплаті судового
збору позивачем Публічним акціонерним
товариство «Державний ощадний банк
України» з 1521,73 грн. до 690,73 грн.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 12 березня 2013
року в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» заборгованості за кредитним
договором №936 від 08.08.2008 року змінити,
зменшити суму заборгованості, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» () за кредитним
договором №936 від 08.08.2008 року з 98 592,22
грн. до 15 492,22 грн., а також зменшивши
суму присудженого до стягнення
судового збору з 1521,73 грн. до 690,73 грн.

В іншій частині заочне рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 12 березня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів

Головуючий :
Судді: