Придніпровський районний суд
номер справи 711/9187/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Степаненка
О.М.,

при секретарі - Проценко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа орган опіки та
піклування Черкаської міської ради про
визнання квартири особистою приватною
власністю, зобов'язання відповідача не
чинити перешкод в користуванні спірною
квартирою, припинення права
користування квартирою, виселення
відповідача разом із малолітньою
дитиною без надання іншого жилого
приміщення, вселення позивача;
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання квартири
спільною сумісною власністю та її
розподіл, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
із позовною заявою, в якій він зазначає,
що ним 08.10.2004 згідно Договору
купівлі-продажу квартири була придбана
квартира за адресою: АДРЕСА_1. Сплачені
кошти були отримані Продавцями в
повному обсязі, серед яких була і
відповідач ОСОБА_2

На сьогоднішній день квартира належить
йому на праві приватної власності, що
підтверджується копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 09.10.2004.

23.10.2004 був зареєстрований шлюб з
відповідачем ОСОБА_2 і вони разом
проживали у вказаній квартирі до 2008
року. В 2008 році зв'язку з неможливістю
проживання з ОСОБА_2 за сімейними
обставинами, він переїхав на іншу
квартиру. 26.08.2008 шлюб між ним та ОСОБА_2
був розірваний.

На даний час квартиру безпідставно
займає відповідачка ОСОБА_2 З серпня 2008
року вона змінила замки, таким чином
перешкоджає в доступі до його квартири.
ОСОБА_2 добровільно звільняти дану
квартиру відмовляється.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги про
виселення відповідача посилається на
норми ст. ст. 116, 157 ЖК України,
відповідно до яких в разі неможливості
проживання власника квартири з іншими
особами в одній квартирі (в т.ч. з
членами сім'ї власника), такі особи
підлягають примусовому виселенню по
вимозі власника квартири.

Вважає, що відповідачка не являється
членом сім'ї, правових підстав
перебувати в його квартирі не має,
добровільно звільнити квартиру
відмовляється чим створює йому
перешкоди в користуванні належним йому
майном.

Керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України,
просить ухвалити рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в
користуванні належною йому квартирою
за адресою: АДРЕСА_1, та виселити
відповідача з усіма членами її сім'ї із
вказаної квартири без надання їм
іншого житлового приміщення, а також
стягнути судові витрати.

14.01.2014 позивач ОСОБА_1 подав до суду
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій, окрім раніше вищеописаних
обставин, зазначив, що кошти, за які
була придбана квартира складались з 6000
доларів США власних коштів, а 14000
доларів США з кредитних коштів,
отриманих згідно кредитного договору
від 19.10.2004, укладеному між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«Укрсиббанк» та ним. Додатково вказав,
що в квартирі проживає разом із ОСОБА_2
її дочка ОСОБА_3 Ніякого відношення до
її батьківства він не має.

Просив визнати квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 особистою його власністю;
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в
користуванні належної йому квартирою;
припинити право користування ОСОБА_2,
ОСОБА_3 спірною квартирою; виселити
ОСОБА_2, ОСОБА_3 із цієї квартири без
надання їм іншого жилого приміщення;
стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

05.03.2014 ОСОБА_1 подав заяву про
збільшення позовних вимог, відтак
кінцева редакція його позовних вимог є
наступною: просив визнати квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 особистою його
власністю; зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкод в користуванні належної йому
квартирою; припинити право
користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 спірною
квартирою; виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 із
цієї квартири без надання їм іншого
жилого приміщення; вселити ОСОБА_1 в
квартиру; стягнути з ОСОБА_2 судові
витрати.

Скориставшись правом, передбаченим ст.
ст. 31, 123 ЦПК України відповідач ОСОБА_2
звернулась до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання квартири
спільною сумісною власністю та її
розподіл, обґрунтовуючи його
наступними фактичними обставинами:

З відповідачем ОСОБА_1 вони
познайомились та почали зустрічатися у
1999 році. Вже в 2000 році вони почали разом
винаймати квартиру і тривалий час
проживали за адресою: АДРЕСА_2. В період
спільного проживання з відповідачем з
2000 року вони вели спільне господарство,
мали спільний бюджет та проживали як
чоловік та жінка, між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

У 2004 році вони подали до органів
реєстрації актів цивільного стану
заяву про наміри зареєструвати шлюб.
Дату реєстрації шлюбу було призначено
на 11.09.2004, однак заплановане весілля не
відбулося, оскільки відповідач ОСОБА_1
отримав ножове поранення, а тому дату
весілля вимушені відкласти на інший
день. 23.10.2004 між нею та ОСОБА_1
Черкаським відділом РАЦС було
зареєстровано шлюб.

08.10.2004 відповідачем ОСОБА_1 була
придбана квартира АДРЕСА_1, яка
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2

Для спільного проживання у власній
квартирі як подружжя, вони з ОСОБА_1
вирішили сплатити ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 частину коштів, які пропорційно
відповідали їх часткам у власності
квартири, а її частина коштів, як
співвласника, нею не отримані, оскільки
вони придбавали спірну квартиру для
спільного проживання.

У вищевказаній квартирі вона
перебувала на реєстраційному обліку з
1986 року. З 2006 року між ними з
відповідачем почали погіршуватися
відносини і в 2007 році він переїхав з
квартири на інше місце проживання.

В серпні 2008 року шлюб між нею та ОСОБА_1
розірвано. На даний час у спірній
квартирі проживає вона з дочкою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на норми ст. 74 СК України,
вважає, що спірна квартира АДРЕСА_1
придбана за час сумісного проживання
та належить їм на праві спільної
сумісної власності.

А тому відповідно до ст. 70 СК України її
з відповідачем частки у вказаній
квартирі є рівними по 1/2.

Просить встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з 2000 року по 23.10.2004; визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що придбана за
спільні кошти чоловіка та жінки, що
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу; визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

17.03.2014 ОСОБА_2 подала заяву про
уточнення своїх вимог, просила
встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 в
період з липня 2004 року по 23.10.2004. Решта
вимог залишила без змін.

Позивач (відповідач по зустрічному
позову) ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просив їх
задоволити з підстав визначених у
позові, пояснив, що у вказаний ОСОБА_2
період, тобто з 2000 року, спільно не
проживав, з нею були короткочасні,
епізодичні стосунки. В першому
півріччі 2004 року вони майже не
зустрічалися. Також зазначив, що з
30.12.1993 перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_7, від якого має спільну
дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. Розірвання
шлюбу з ОСОБА_7 зареєстровано 07.09.2004. До
розірвання шлюбу проживав із сім'єю. З
10.09.2004 по 22.09.2004 перебував в Третій
міській лікарні з ножовим пораненням
шиї та вуха. Підтвердив, що 11.04.2007 ним
був отриманий кредит (кредитний
договір №0 АКІБ «Укрсиббанк») в
сумі 30000 доларів США, частина з яких
були витрачені на погашення кредиту за
договором на придбання спірної
квартири від 19.10.2004, а частина витрачена
на її ремонт. Також зауважив, що 10.06.2004
він здійснив банківський вклад в АКБСР
«Укрсоцбанк» на суму 8000 доларів США,
термін якого закінчився 12.06.2005. Після
закінчення дії депозитного договору
№895/08-019/506 від 10.06.2004, вказані кошти він
використав для погашення кредиту на
придбання квартири за договором від
19.10.2004. Крім того, вказав, що спірна
квартира була придбана 08.10.2004, що вказує
на обізнаність ОСОБА_2 про строки
придбання квартири, а тому, приймаючи
до уваги положення ст. 257 ЦК України, ст.
72 СК України просить застосувати
позовну давність, та з підстав
пропущення таких строків позивачем по
зустрічному позову ОСОБА_2 - відмовити у
задоволенні позову.

Відповідач (позивач по зустрічному
позову) ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала, пояснила, що має право на
проживання у спірній квартирі, так як
вона придбана у період спільного
проживання з ОСОБА_1 без реєстрації
шлюбу, а тому вона є також власником
вказаної квартири. Крім того, вказала,
що в період перебування у фактичних
шлюбних відносинах з нею, ОСОБА_1 19.10.2004
отримав кредит в АКІБ «Укрссиббанк» в
сумі 14000 доларів США на придбання
квартири АДРЕСА_1. 23.10.2004 між нею та
ОСОБА_1 Черкаським відділом РАЦС було
зареєстровано шлюб. За даним кредитом в
період шлюбу зі спільних коштів
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 банку
сплачено основного боргу 14000 доларів
США та 3709,77 доларів США як відсотки.
Таким чином, вказана квартира придбана
за кошти, отримані за кредитним
договором в період фактичних шлюбних
відносин, борг по якому виплачений
банку 11.04.2007. Просила її позов
задволити. Також пояснила, що не
пропустила строк позовної давності,
так як постійно законно проживає у
вказаній квартирі, а про порушене право
власності дізналась з моменту подачі
ОСОБА_1 позову до суду про її виселення.

Представник органу опіки та піклування
Черкаської міської ради заперечувала
проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_1, вважає, що при цьому будуть
порушені права малолітньої дитини
ОСОБА_3, підтримала вимоги ОСОБА_2,
вказала про наявність підстав для його
задоволення.

Суд, заслухавши доводи сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
знаходить підстави для часткового
задоволення вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Судом встановлено, що 08.10.2004 згідно
договору купівлі-продажу квартири
ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 у
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідача
за первісним позовом - ОСОБА_2

23.10.2004 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Черкаським
відділом РАЦС було зареєстровано шлюб,
про що зроблено актовий запис №1543.

26.08.2008 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано, про що зроблений актовий
запис №431 (свідоцтво про розірвання
шлюбу, видане відділом реєстрації
актів цивільного стану по Соснівьскому
району міста Черкаси Черкаського
міського управління юстиції
Черкаської області).

Так, відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Підстави та порядок позбавлення членів
сім'ї власника права користування
жилими приміщеннями визначені у ст. 157
ЖК України, якою встановлено, що членів
сім'ї власника жилого будинку може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення
члена сім'ї наймача (власника) будинку
та інших осіб, які проживають разом з
ним, можливо в тому випадку, коли вони
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними.

Згідно довідки КП «Придніпровська СУБ»
від 18.12.2013 №5504 в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_2 та її дочка
ОСОБА_3

Сторони не заперечують той факт, що
ОСОБА_2 була зареєстрованою до продажу
спірної квартири 08.10.2004 і залишилась
перебувати на реєстраційному обліку
після здіснення вказаного правочину та
проживала у квартирі як дружина ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3
постійно проживають у спірній квартирі
за згодою ОСОБА_1, порушення ними умов
проживання в квартирі та користування
нею, передбачених ст. 116 ЖК України,
судом не встановлено та з таких підстав
позов не заявлено.

За таких встановлених фактичних
обставин суд не вбачає підстав для
припинення права користування ОСОБА_2,
ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 та їх
виселення без надання іншого жилого
приміщення, а тому у задоволенні
вказаних вимог необхідно відмовити.

Досліджуючи обставини зустрічної
позовної заяви ОСОБА_2 та перевіряючи
дотримання нею строків позовної
давності судом встановлено, що початок
позовної давності для вимоги про поділ
спільного майна подружжя, шлюб якого
розірвано, обчислюється не з дати
прийняття постанови державного органу
РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання
рішенням суду законної сили (статті 109,
110 СК), а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Суд виходить з того, що остання
постійно на законних підставах
проживала у спірній квартирі, має права
на спільне користування, дізналася про
порушення свого права щодо спірної
квартири після отримання поданої
ОСОБА_1 позовної заяви до суду, а тому
підстав для застосування позовної
давності до цих правовідносин не
вбачається.

Доводи ОСОБА_2 щодо спільного
проживання однією сім'єю з ОСОБА_1 без
реєстрації шлюбу в період з липня 2004
року по 23.10.2004 не знайшли свого
підтвердження.

Так, під час судового розгляду
встановлено, що рішенням
Придніпровського районного суду
м.Черкаси від 02.08.2004 шлюб між ОСОБА_7 та
ОСОБА_1, зареєстрований 30.12.1993 у відділ
РАГС Черкаського міськвиконкому,
актовий запис №2732, - розірвано. Рішення
вступило в законну силу 02.09.2004. Шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 23.10.2004.
Доказів, які могли підтвердити ведення
спільного господарства, спільний
бюджет, наявність між ними усталених
відносин притаманних подружжю, -
позивачем ОСОБА_2 за вказаний період не
надано.

Суд критично оцінює показання свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, так як їх показання
щодо досліджуємих відносини між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, і які, на їх думку, були
притаманні подружжю, - стосувались
іншого періоду.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу є
необґрунтованими, а тому у їх
задоволенні необхідно відмовити.

Крім того, згідно Кредитного договору
№528 від 19.10.2004, укладеного між АКІБ
«Укрсиббанк» та ОСОБА_1, останній
отримав кошти в сумі 14000 доларів США для
придбання квартири АДРЕСА_1 (п.1.4).

11.04.2007 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1
укладений договір споживчого кредиту
на суму 30000 доларів США.

Як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 в судовому
засіданні визнали, що вказані кошти
були використані частково для
погашення кредитних зобов'язань за
договором №528 від 19.10.2004 та частково на
ремонт спірної квартири. Крім того,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час судового
розгляду також не заперечували факт, що
за кредитним договором від 19.10.2004
основний борг 14000 доларів США був
виплачений в період шлюбу між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, а саме, з 23.10.2004 по 11.04.2007.

Згідно ст. 368 ч.4 ЦК України майно, набуте
в результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

За положеннями ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За таких обставин судом зроблено
висновки, що спірна квартира АДРЕСА_1
придбана за кошти, які належали
особисто ОСОБА_1 в сумі 6000 грн., а також
за спільні грошові кошти подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період
зареєстрованого між ними шлюбу в сумі
14000 доларів США, а тому квартиру слід
вважати об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, який
підлягає розподілу.

ОСОБА_2 суду не довела, що її частка
коштів як співвласника квартири під
час її продажу 08.10.2004 не були нею
отримані. Її доводи з цього приводу
спростовуються нотаріально
посвідченою заявою від Продавців, в
тому числі й від ОСОБА_2 від 19.10.2004 про
отримання грошей від ОСОБА_1 за продаж
цієї квартири.

Не доведено і ОСОБА_1 внесення
особистих грошей в сумі 8000 доларів США,
які перебували на депозиті в АКБСР
«Укрсоцбанк» до 12.06.2005, в рахунок
погашення кредиту на придбання
квартири за договором №528 від 19.10.2004.

Статтею 68 СК України встановлено, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Статтею 69 СК України передбачено право
подружжя на поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, незалежно від розірвання
шлюбу.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя у разі поділу майна є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором (ст. 70
СК).

З урахуванням дослідженого, суд вважає,
що за ОСОБА_2 необхідно визнати право
власності на 35/100 частку квартири
АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 визнати право
власності на 65/100 частку квартири
АДРЕСА_1.

Розрахунок:

6000 доларів США - особисті кошти ОСОБА_1

14000 доларів США - сплачені кошти в
період зареєстрованого шлюбу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним
договором №528 від 19.10.2004.

Грошова частка в квартирі ОСОБА_1: 6000
доларів США + 1/2 від 14000 доларів США = 13000
доларів США, що відповідає 65/100 частки в
квартирі. .

Відповідно, 7000 доларів США - грошова
частка ОСОБА_2, що відповідає 35/100 частки
в квартирі.

На підставі викладеного вимога ОСОБА_1
про визнання квартири особистою
приватною власністю не підлягає до
задоволення.

Не заслуговують на увагу твердження
ОСОБА_1 про необхідність відповідно до
ст. 36 СК України врахувати зобов'язання
ОСОБА_2 по договору споживчого кредиту
№0 від 11.04.2007 укладеного між АКІБ
«Укрсиббанк» та ОСОБА_1 на суму 30000
доларів США, так як вказані
правовідносини не стосуються
припинених правовідносин за договором
кредиту на придбання квартири №528 від
19.10.2004. Крім того, правовідносини між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які виникли за
договором №0 від 11.04.2007
врегульовані рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 30.07.2012, яке
залишилось без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 17.12.2012 та рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 10.04.2013,
залишеним в силі ухвалою апеляційного
суду Черкаської області від 20.05.2013.

Крім того, Конституцією України (ст. 41)
та ст.1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, Першого
протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції, закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватись і
розпоряджатись належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Аналогічні норми
закріплені в ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
а ще при тій умові, що ці порушення були
поєднані з позбавленням володіння його
нерухомого майна. Способи захисту
права власності передбачені нормами
ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

На думку суду обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права є вірним, а
тому вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання
ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1, та
його вселення у вказану квартиру, -
підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат між сторонами в порядку
ст. 88 ЦПК України, судом встановлено, що
позивачем ОСОБА_1 під час подачі позову
до суду та під час судового розгляду
сплачено судового збору на суму 473,01
грн. Приймаючи до уваги, що позов
останнього задоволення частково, то з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд мав би
стягнути половину таких витрат в сумі
243,60 грн.

ОСОБА_2 сплачено судових витрат всього
1079,41 грн. Враховуючи, що її вимоги також
задоволено частково, суд мав би
стягнути із ОСОБА_1 на її користь 755,58
грн.

В результаті взаємного заліку
стягнутих із сторін судових витрат, суд
вважає, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
підлягають стягненню судові витрати в
сумі 511,98 грн.

Керуючись ст. ст. 64, 116, 156, 157 ЖК України,
ст. ст. 316, 317, 319, 321, 368, 405 ЦК України, ст.
ст. 60, 68, 69, 70 СК України, ст. ст. 8,10, 11, 56, 60,
61, 79, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа орган опіки та піклування
Черкаської міської ради про визнання
квартири особистою приватною
власністю, зобов'язання відповідача не
чинити перешкод в користуванні спірною
квартирою, припинення права
користування квартирою, виселення
відповідача разом із малолітньою
дитиною без надання іншого жилого
приміщення, вселення позивача, -
задоволити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

У позовних вимогах про визнання
квартири особистою приватною
власністю, припинення права
користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 квартирою
АДРЕСА_1, їх виселення без надання
іншого жилого приміщення, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
квартири спільною сумісною власністю
та її розподіл, - задоволити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, який підлягає розподілу.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
35/100 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
65/100 частку квартири АДРЕСА_1.

У вимогах про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 511,98 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий
О.М. Степаненко