Справа № 0302/2949/2012 Головуючий у 1
інстанції: Шмідт С.А. Провадження №
22-ц/773/286/14 Категорія: 37 Доповідач: Киця
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі Семенюк О.А.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Перемильської сільської ради
Горохівського району Волинської
області, ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на спадкове майно за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на
рішення Горохівського районного суду
Волинської області від 23 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Горохівського районного суду
від 21 травня 2012 року в задоволені
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Перемильської сільського ради, ОСОБА_1,
ОСОБА_7 про визнання права власності на
спадкове майно відмовлено.

18 грудня 2012 року позивач ОСОБА_6 подав
заяву про перегляд даного рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами.
Ухвалою суду від 14 лютого 2013 року заява
ОСОБА_6 задоволена, скасовано рішення
Горохівського районного суду від 21
травня 2012 року в даній справі.

Рішенням Горохівського районного суду
від 23 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Перемильської сільського ради, ОСОБА_1,
ОСОБА_7 про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності по
1/8 частині житлового будинку з
побутовими та господарськими
будівлями і спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_5 подала апеляційну
скаргу на зазначене рішення суду.
Вважає рішення прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати його та
ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
житловий будинок з побутовими та
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_8 у
1974 році і належить їй на праві
приватної власності.

ОСОБА_8 проживала у даному будинку до
дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
проживав у господарстві ОСОБА_8 з 02
лютого 1989 року. 09 лютого 1991 року ОСОБА_8
та ОСОБА_9 уклали шлюб, який
зареєстровано у Перемильській
сільській раді Горохівського району
Волинської області. Спільних дітей у
зареєстрованому шлюбі подружжя ОСОБА_8
та ОСОБА_9 не було

Спадкоємцями ОСОБА_9 являються діти від
першого шлюбу - позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

07 липня 2009 року ОСОБА_8 склала заповіт,
за яким заповіла належний їй на праві
особистої власності житловий будинок з
надвірними спорудами, побутовими
спорудами і іншим та земельну ділянку,
розміром 0,41га, що знаходяться в
с.Перемиль Горохівського району
Волинської області відповідачу ОСОБА_1
Даний заповіт посвідчено секретарем
Перемильської сільської ради
Горохівського району. 21 січня 2010 року
Перемильською сільською радою
посвідчено заповіт ОСОБА_8, за яким
належну їй земельну ділянку відповідно
до Державного акту на право власності
на земельну ділянку від 08 травня 2007
року заповіла відповідачу ОСОБА_7

Згідно ст.120 ЦК Української РСР, яка
діяла до 16.12.1993 року, майно колгоспного
двору належить його членам на праві
сумісної власності (стаття 112 цього
Кодексу). Колгоспний двір може мати у
власності підсобне господарство на
присадибній ділянці землі, що
знаходиться в його користуванні, жилий
будинок, продуктивну худобу, птицю та
дрібний сільськогосподарський
реманент відповідно до статуту
колгоспу. Крім того, колгоспному
дворові належать передані в його
власність членами двору їх трудові
доходи від участі в громадському
господарстві колгоспу або інше
передане ними у власність двору майно,
а також предмети домашнього вжитку і
особистого користування, придбані на
спільні кошти.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЦК Української
РСР частку працездатного члена двору в
майні двору може бути зменшено або у її
виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з
недовгочасним його перебуванням у
складі двору або незначною участю
своєю працею чи коштами в господарстві
двору.

Частиною першою статті 1261 ЦК України
визначено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Як слідує з роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, даних ним в п.6
постанови «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» від 22.12.1995року №20
до правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, ще
регулювали власність цього двору, а
саме: а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба); б) розмір
частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних. Частку працездатного
члена двору може бути зменшено або
відмовлено у її виділенні при
недовгочасному його перебуванні у
складі двору або незначній участі
працею чи коштами в господарстві двору.

Спірний житловий будинок був
побудований в 1974 році саме ОСОБА_8,
даних про істотну добудову будинку за
час проживання з ОСОБА_9 немає. В
погосподарській книзі та в технічному
паспорті всі будівлі та споруди
господарства значаться 1974 року
забудови. Згідно запису в
погосподарській книзі Перемильської
сільської ради господарство ОСОБА_8
відносилось до суспільної групи
колгоспники, на час прибуття в
господарство ОСОБА_8 02 лютого 1989 року
ОСОБА_9 працював в Берестечківському
ТРО кочегаром.

ОСОБА_9 нетривалий час, менше трьох
років перебував у складі двору до 15
квітня 1991 року і приймав незначну
участь своєю працею та коштами в
господарстві двору, нерухоме майно
якого було придбано задовго до його
прибуття в цей двір. При житті ОСОБА_9 не
ставив питання про виділення частки в
майні колгоспного двору. Отже, ОСОБА_9
не набув права на частку у спірному
майні вказаного колгоспного двору.
Власником житлового будинку по АДРЕСА_1
являлась ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_3 09 липня 2010 року
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_9, що підтверджується
спадковою справою №311/2010 Горохівської
державної нотаріальної контори. 23
липня 2010 року видано ОСОБА_3 свідоцтво
про право на спадщину за законом на
спадкове майно ОСОБА_6 - земельну
ділянку площею 2,66га, що розташована на
території Перемильської сільської
ради. 29 листопада 2011 року постановою
нотаріуса Горохівської державної
нотаріальної контори відмовлено
ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами в АДРЕСА_1 у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу на вищевказане нерухоме
майно.

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 не
надали суду доказів, що ними була
прийнята спадщина після смерті ОСОБА_9
у встановлений законом шестимісячний
строк.

З матеріалів спадкової справи №152/2011
ОСОБА_8 вбачається, що відповідачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_8 Позивачі не є
спадкоємцями померлої ОСОБА_8 та не
подавали заяв до нотаріальної контори
про прийняття спадщини після її смерті.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

В судовому засіданні не знайшла свого
підтвердження обставина, що ОСОБА_8 не
підписувала заповіт від 07.07.2009 року на
ім'я ОСОБА_1, а доводи позивачів є
надуманими. Складений заповіт
відповідає вимогам ст.ст.203, 1247 ЦК
України і відсутні правові підстави
для визнання його недійсним.

Згідно ст.392 ЦК України, на яку
посилались позивачі, як на підставу
позову, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Оскільки оспорюваний заповіт є
дійсним, ОСОБА_9 не набув права на 1/2
частину спірного житлового будинку і
дана частина будинку не входить до
складу спадщини ОСОБА_9, тому суд
правильно відмовив у задоволенні
позову.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Горохівського районного суду
Волинської області від 23 грудня 2013 року
у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді