Справа № 2/359/1627/2013 Головуючий у І
інстанції Туманова К.Л.Провадження №
22-ц/780/1379/14 Доповідач у 2
інстанції КоцюрбаКатегорія 50
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Білоконь О.В.,
Сержанюка А.С.,

При секретарі - Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України в особі Регіонального
структурного підрозділу Київський
районний центр "Київцентраеро", про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку, стягнення
моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_1 звернувся в Бориспільський
міськрайонний суду Київської області з
позовом до відповідача, про поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що він з 1993 року по березень
2013 року працював в РСП "Київцентраеро"
ДП обслуговування повітряного руху
України "Украаерорух".

14.03.2013 року наказом № 119 о від 13.03.20013
року він був звільнений з роботи у
зв'язку з невідповідністю займаній
посаді внаслідок недостатньої
кваліфікації. Однак вважає, що його
звільнено незаконно з численним
порушенням норм КЗпП України, у зв'язку
з чим просить визнати дії місцевої
кваліфікаційної комісії відносно
зняття з нього усіх допусків до
самостійної роботи неправомірними,
поновити його на роботі диспетчером
управління повітряним рухом в
районному диспетчерському центрі
Регіонального структурного підрозділу
"Київцентраеро" та стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за період з 15.03.2013 року до дня
поновлення на роботі у розмірі 10 000 грн.
та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 10 .12.2013 року ОСОБА_1 відмовлено
в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 10.12.2013 року скасувати, ухвалити по
справі нове рішення про задоволення
позовних вимог. Зазначив, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 10.12.2013 року в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга Лукаша не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період
з 12.08.1988 року по 14.03.2013 року працював
диспетчером з управління повітряним
рухом служби руху в Бориспільському
авіапідприємстві, з 01.04.1993 року за
переведенням в РСП "Київцентраеро", а з
15.03.2013 року - диспетчером польотної
інформації РСП "Київцентраеро".

Згідно наказу № 119/о від 14.03.2013 року
його звільнено з роботи у зв'язку з
невідповідністю займаній посаді,
внаслідок недостатньої кваліфікації
відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України.
Підставою для звільнення позивача
стало рішення місцевої
кваліфікаційної комісії Украероруху
(МКК) про скасування наданих позивачу
допусків до самостійної роботи, наказ
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України (Украерорух) про скасування
допусків до самостійної роботи
позивачу та відмова позивача від
переведення на запропоновану посаду,
не пов'язану з управлінням повітряннм
рухом (УПР).

Позивач в позовній заяві та в
судовому засіданні зазначив, що його
звільнено з займаної посади з
численними порушення ст.ст. 147, 148, 40 КЗпП
України, Положення про МКК Украероруху
та Правил видачі свідоцтв авіаційному
персоналу в Україні, та те, що 21.03.2013
року профспілковим комітетом
Бориспільської профспілки
авіадиспетчерів розглянуто запит
директора РСП "Київцентраеро" про
надання згоди на звільнення з роботи
ОСОБА_1 Однак, відповідач, всупереч ст. 43
КЗпП України 14.03.2013 року звільнив
позивача ОСОБА_1 із займаної ним посади,
не дочекавшись рішення профкому.

Відповідно до витягу з постанови
профспілкового комітету
Бориспільської профспілки
авіадиспетчерів, профспілковий
комітет не дав згоди на звільнення
члена профспілки, диспетчера РДЦ РСП
"Київцентраеро" ОСОБА_1

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992
року № 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", розірвання трудового
договору на підставі пунктів 1, 2, 5 і 6 ст.
40 КЗпП України не є заходом
дисциалінарного стягнення і тому
вимоги статей 148 і 149 КЗпП України про
строк і порядок застосування
дисциплінарних стягнень не
поширюються на правовідносини які
виникли у сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і З статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

В п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України вказано,
що трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді, або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи, а так само в
разі відмови у наданні допуску до
державної таємниці або скасування
допуску до державної таємниці, якщо
виконання покладених на нього
обов'язків вимагає доступу до
державної таємниці.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", суд, може визнати
правильним припинення трудового
договору згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України у
тому разі, коли встановить, що воно
проведено на підставі фактичних даних,
якими підтверджено, що через, зокрема,
недостатню кваліфікацію працівник не
може належно виконувати покладені на
нього трудові обов'язки і його
неможливо перевести за його згодою на
іншу роботу, та зазначає, що в наказі
про звільнення повинно бути наведено
будь-який факт про невідповідність
займаній посаді під час роботи на
підприємстві, який послужив би
прикладом недостатньої кваліфікації.

В п. 21 вищеназваної Постанови Пленуму
Верховного Суду України, також вказано,
що у випадках, коли згідно з
законодавством виконання певної
роботи допускається після надання в
установленому порядку спеціального
права (водії автомобільного та
електротранспорту тощо), позбавлення
цього права може бути підставою для
звільнення працівника з мотивів
невідповідності займаній посаді або
виконуваній роботі на підставі п. 2 ст.
40 КЗпП України.

З роз'яснень Міністерства юстиції
України від 01.02.2011 року викладених в
"Порядку розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу" вбачається,
що виконання окремих видів робіт
вимагає наявність документа про освіту
та присвоєння кваліфікації, про
проходження перевірки знань, про
допуск до роботи.

В розділу 6 "Кваліфікаційні вимоги"
Посадової інструкції диспетчера
управління повітряним рухом
Управління повітряним рухом вказано,
що є також роботою, яка потребує
надання спеціального права - свідоцтва
диспетчера служби руху.

На даний факт, вказує в своїй
позовній заяві і позивач. Однак,
свідоцтво диспетчера служби руху
дійсне тільки з невід'ємним додатком до
свідоцтва, який містить термін дії та
повноваження. (додаток 15 до Правил
видачі свідоцтв авіаційному персоналу
в Україні, затверджені наказом
Міністерства транспорту України від
07.12.1998 року за № 486).

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що саме додаток до
свідоцтва диспетчера служби руху
містить термін дії свідоцтва, допуски
до роботи диспетчером (розділ XII
додатку) та особливі відмітки про
скасування допуску або допусків
(розділ XII додатку), а оскільки,
позивачу, наказом Украероруху № 131/о
від 12.03.2013 року було скасовано допуски
до самостійної роботи терміном на один
рік, то його свідоцтво, починаючи з
12.03.2013 року є чинним, але не може бути
підставою для допуску протягом року,
так як термін дії свідоцтва позивача
становить до листопада 2013 року.

Згідно додатку 21 до Правил видачі
свідоцтв авіаційному персоналу в
Україні в заяві про продовження дії
свідоцтва служби руху повинно бути
зазначено наявний допуск до
обслуговування повітряного руху.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 49
Повітряного кодексу України, п. 4.7
Правил видачі свідоцтв авіаційному
персоналу в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 29.12.1998
року № 833/3273 та положення про місцеву
кваліфікаційну комісію Украероруху, що
погоджене директором департаменту
аеронавігації та зовнішніх зв'язків
11.06.2012 року підтверджено статус та
повноваження МКК Украероруху стосовно
надання їм права скасування,
присвоєння фахівцям ОПР Украероруху
рейтингів, рейтингових доповнень та
допусків на робочих місцях у разі
виявлення порушень, встановлених вимог
нормативно-правових актів України,
робочих та посадових інструкцій, а
також керівних документів, що
регламентують роботу диспетчерів
управління повітряного руху.

З Положення МКК Украероруху, яке
застосовувалось при розгляді події за
участю ОСОБА_1 вбачається, що нова
редакція даного положення затверджена
та введена в дію на підставі наказу
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України від 04.07.2012 року № 308, у якому
встановлено порядок дій МКК по
відношенню до правопорушників.

Даним положенням, делеговано право
директорам РСП шляхом видачі наказу по
РСП на підставі рішення, яке
приймається заступником голови МКК -
скасовувати допуск на робочому місці
ОПР на визначений термін (це
встановлено у додатку № 2 до положення
про МКК Украероруху.).

Допуск ОСОБА_1 був оформлений
протоколом МКК Украероруху за підписом
голови МКК та затверджені наказом
Генерального директора Украероруху, ще
до 01.10.2012 року, тобто, до затвердження
даного положення в новій редакції.
Тому, у даному випадку директор РСП
"Київцентраеро" не має права скасувати
наказ Генерального директора, якому
він безпосередньо підпорядковується, а
заступник Голови МКК скасовувати
раніше прийняті рішення МКК
Украероруху.

Саме тому, наказом по підприємству
від 25.02.2013 року № 70 за підписом
Генерального директора було визначено
згідно п. 5.2. Голові МКК Украероруху
розглянути питання скасування допуску
ОСОБА_1 диспетчеру УПР Київського РДЦ
РСП "Київцентраеро", допуску до роботи
старшого диспетчера УПР за неналежне
виконання посадових обов'язків.

За таких обставин, Бориспільський
міськрайонний суд Київської області
прийшов до правильного висновку про те,
що посилання позивача на перевищення
своїх повноважень органом МКК
Украероруху в частині скасування
допусків є безпідставним та таким, що
не відповідає нормативно правовим
актам та чинному законодавству
України, так як висновки надані
Державіослужбою України на запит
підприємства дають можливість
об'єктивно оцінити повноваження МКК
Украероруху та правомірність
прийнятих МКК Украерорухом рішень з
урахуванням вимог п. 4.7 та п. 11.4.3.2
Правил видачі свідоцтв авіаційному
персоналу України, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 07.12.1998 року № 486 та п. 5.2.
наказу Генерального директора
Украероруху №70 від 25.02. 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень сторін у судових засіданнях
диспетчер ОСОБА_1 допустив ряд порушень
які призвели до інциденту.

МКК Украероруху в ході реалізації
своїх повноважень виявила
невідповідність диспетчера ОСОБА_1
займаній посаді в зв»язку з
недостатньою кваліфікацією із-за
грубого порушення ним встановлених
норм безпеки польотів та вимог по
безпечному обслуговуванню повітряного
руху, які є недопустимими при виконанні
задач та обов'язків диспетчера
управління повітряним рухом. Дії
диспетчера ОПР в сукупності з
супровідними факторами реально
створили загрозу безпеки польотів і
життя людей які знаходились на
повітряних судах типу Боінг 747.

Позивач порушив п. 8.3.1 Правил
виконання польотів та обслуговування
повітряного руху в повітряному
просторі України з скороченим
мінімумом вертикального ешелонування,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 11.01.2002 року № 9
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.01.2002 року № 41/6329.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів
вважає, що думка суду першої інстанції
про те, що рішення МКК Украероруху щодо
скасування позивачу допусків до
самостійної роботи з наступним його
звільненням за результатами рішень МКК
Украероруху відповідає вимогам
законодавства та є правильною.

Не можуть бути прийняті до уваги
посилання позивача на те, що його
звільнено з займаної посади без згоди
профспілкового комітету, так як
висновок профспілкового комітету з
відмовою про його звільнення є
необґрунтованим.

В своїх пояснювальних записках на
ім»я начальника РДЦ та на ім»я
Генерального директора Украероруху з
приводу події, яка відбулася 22.12.2012
року і яка стала підставою для
позачергового засідання МКК
Украероруху ОСОБА_1 вказав, що
катастрофа не сталася завдяки
своєчасному втручанню виконуючого
обов'язки керівника польотів,
спрацьованої функції
короткострокового попередження
конфлікту (STCA) та бортової системи
попередження конфлікту (TCAS).

Дані пояснення підтверджують той
факт, що позивач не впливав на ситуацію
з повітряними суднами, яка відбувалась
в повітрі, не виявив та не контролював
її.

За правилами ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення працівника допускається,
якщо неможливо перевести працівника за
його згодою на іншу роботу. В випадку
відсутності згоди на переведення на
вакантну посаду працівник підлягає
звільненню.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи, після скасування ОСОБА_1
допусків до самостійної роботи,
позивачу, відповідачем було
запропоновано вакантну посаду не
пов'язану із управлінням повітряним
рухом (УПР) - диспетчера польотної
інформації районного диспетчерського
центру із збереженням середнього
заробітку протягом двох тижнів, що
давало йому можливість повернення на
посаду диспетчера управління
повітряним рухом після закінчення
терміну скасування допусків та після
проходження необхідних вимог для
повторного отримання допусків, але
позивач відмовився від запропонованої
посади, у зв»язку з чим, 14.03.2012 року його
було звільнено з займаної посади з
виплатою вихідної допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з думкою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
про відмову позивачу в задоволенні
позовних вимог про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
також, на законних підставах
відмовлено позивачу і в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача заподіяної йому моральної
шкоди в зв»язку з їх недоведеністю.

Так як суд першої інстанції
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив обставини справи, надані
докази, правильно визначився з законом,
який регулює спірні правовідносини,
порушень закону при розгляді справи не
допустив, тому, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно
відхилити, а рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 10.12.2013 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: