Єдиний унікальний номер 247/5739/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1975/2014
Головуючий в 1 інстанції Чапланова О.М.
Доповідач Халаджи О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.

суддів Халаджи О.В., Гапонова А.В.

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Торезького міського
суду Донецької області від 21 січня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ
державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції, про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 21 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа - Відділ державної виконавчої
служби Торезького міського управління
юстиції, про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів
задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів на утримання дочки - ОСОБА_4
за період з 01.02.2008 року по 22 грудня 2013
року в розмірі 15000 гривень, витрати на
правову допомогу у сумі 46 грн. 05 коп., та
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частині стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів позивачу відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційні
скарги.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1
зазначає, що впродовж тривалого часу
ОСОБА_2 не виконував свій обов'язок зі
сплати аліментів, в результаті чого
створилась заборгованість. За
підрахунками позивачки неустойка за
прострочення сплати аліментів складає
97711,90 грн. Відповідач з 30 січня 2008 року
до 29 серпня 2013 року не працював, крім
того обвинуватив ОСОБА_1 в тому, що від
відбував покарання в місцях
позбавлення волі. Для ОСОБА_1 було дуже
важко на мінімальну заробітну плату
утримувати дитину. Тому посилання суду
на те, що стягнення неустойки з
відповідача може суттєво погіршити
його матеріальний стан, вважає
несправедливим та просить
задовольнити її позов в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_2 в своїй скарзі
зазначає, що відповідно до ст. 196 СК
України передбачено обов'язкову умову
стягнення неустойки - наявність вини.
Однак, як встановлено в судовому
засіданні той в період з 03.01.2008 року до
04.09.2008 року включно та з 10.08.2009 року по
19.08.2010 року знаходився в СІЗО №6 м.
Артемівська, з 05.08.2011 року по 16.05.2013 року
знаходився у СІЗО №11 Запорізької
області, а працевлаштування в СІЗО
немає. Крім того, апелянт стверджує, що
ані копію рішення про стягнення
аліментів, ані повідомлення Державної
виконавчої служби, не отримував,
відповідно не знав про наявність
заборгованості. Також відповідач
зазначає, що аліменти ОСОБА_3
перераховували його батьки, оскільки
він перебував під вартою. враховуючи
наведене просить скасувати рішення
Торезького міського суду Донецької
області від 21 січня 2014 року, ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_3

Сторони у судовому засіданні
підтримали доводи своїх апеляційних
скарг та просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін,
дослідивши матеріали справи
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
відхиленню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 21.09.2002 року позивачка та відповідач
перебували у зареєстрованому шлюбі
(а.с.5). Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Шлюб між позивачкою
та відповідачем розірвано, про що в
Книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено відповідний актовий запис за
№67 від 21 березня 2008 року (а.с.7).

Рішенням Торезького міського суду від
06.03.2008 року з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто
аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходу щомісяця, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 30 січня
2008 року і до досягнення дитиною
повноліття (а.с.94).

На виконання зазначеного рішення суду
позивачці було видано виконавчий лист,
який був пред'явлений нею до
примусового виконання (а.с.8,76-77).

Виконавчий лист, виданий на виконання
зазначеного рішення суду, був
пред'явлений позивачкою до виконання у
Відділ ДВС Торезького МУЮ, де до
теперішнього часу знаходиться на
виконанні. Відповідач ОСОБА_2
несвоєчасно та не в повному обсязі
сплачував аліменти на утримання
неповнолітньої доньки за вказаним
виконавчим листом, у зв'язку із чим
виникла заборгованість.

Судом встановлено, що у період з 30.01.2008
року (з дня, з якого рішенням суду з
відповідача стягнуто аліменти на
утримання дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1)
до 29.08.2013 року відповідач ніде не
працював, аліменти платив нерегулярно
та у неповному обсязі у зв'язку із чим
утворилась заборгованість.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_2 з
03.01.2008 року по 04.09.2008 року включно
знаходився під вартою у СІЗО № 6 м.
Артемівська, з 10.08.2009 року по 19.08.2010 року
включно знаходився під вартою у СІЗО №
6 м. Артемівська, з 05.08.2011 року по 16.05.2013
року включно знаходився під вартою у
СІЗО №11 Запорізької області (а.с.69-72).

Відповідно до вимог ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліменти має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотку від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 196 СК розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням сімейного матеріального
стану платника аліментів.

Розглядаючи справу по суті позовних
вимог, суд першої інстанції дослідив
докази, надані, як позивачкою так і
відповідачем по справі, відносно
правильності розрахунку пені за
несвоєчасну сплату аліментів, а також
наявність вини відповідача у виниклій
заборгованості за несвоєчасну її
сплату, і дійшов обґрунтованого
висновку, що хоча в діях відповідача
наявна вина у несвоєчасній сплаті
аліментів, однак з урахуванням його
майнового стану, розмір пені повинен
бути зменшений. Зменшення розміру пені
до 15000 гривень з цілком обґрунтованим
та виваженим.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді, на
правильність висновків суду вони не
впливають, апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів,
внаслідок чого підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування
судового рішення не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Торезького міського суду
Донецької області від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: