Провадження № 2/752/883/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак А.В. при
секретарі Чабанюк Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Іскра» про зміну дати прийняття та
звільнення з роботи, стягнення
невиплаченої заробітної плати, зміни
формулювання причин звільнення,
зобов'язання змінити нумерацію у
трудовій книжці, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, мотивуючи його тим, що вона
працювала у на посаді виконавця
робіт(виконроб) у ТОВ «Фірма «Іскра» в
період часу з 21.01.2013 року по 28.03.2013 року
включно.

28 березня 2013 року нею до адміністрації
підприємства було подано заяву про
звільнення за власним бажанням, після
чого на роботу вона не виходила.
Трудову книжку не отримала в день
звільнення, як і повного розрахунку. В
подальшому, 19 жовтня 2013 року,
відповідач за її письмовою згодою
направив на адресу зазначеною нею
трудову книжку із невірними записами
про день прийняття на роботу, невірно
сформульованими причинами звільнення
та невірно зазначеними номерами
записів у трудовій книжці, а також не
провів з нею повного розрахунку по
заробітній платі.

Позивачка зазначає, що її заробітна
плата становила по домовленості з
роботодавцем 5000-6000 гривень, однак
фактично згідно штатного розкладу її
заробітна плата становила 1125 гривень,
щомісячно.

Крім того, при огляді записів у
трудовій книжці їй стало відомо про те,
що вона прийнята на посаду виконроба у
ТОВ «Фірма «Іскра» 22 лютого 2013 року, а
звільнена 12 квітня 2013 року, згідно з п. 2,
п. 3, п. 4 статті 40 Кодексу законів про
працю України, а не за статтею 38 цього ж
Кодексу.

Просить суд зобов'язати відповідача
змінити дату прийняття на роботу з 22
лютого 2013 року на 21 січня 2013 року,
згідно заяви про прийняття на роботу.
Зобов'язати відповідача змінити дату
звільнення з роботи з 12 квітня 2013 року
на 18 жовтня 2013 року(фактичний день
видачі трудової книжки).

Крім того, просить суд зобов'язати
відповідача оформити їй належним чином
трудову книжку, змінивши запис в
трудовій книжці з п. п. 33, 34 на п.п. 40, 41,
згідно нумерації в трудовій книжці, а
також змінити п.п. 2.3,4 статті 40 Кодексу
законів про працю України на статтю 38
Кодексу законів про працю України,
згідно заяви про звільнення.

Стягнути з відповідача на користь
позивача невиплачену заробітну плату у
розмірі 2732 гривні 14 копійок та середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 7434 гривні 78 копійок за період з
01.04.2013 року по 18.10.2013 року та стягнути
моральну шкоду розмір якої вона оцінює
у суму 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги та
наполягала на їх задоволенні на
підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи.

Представник відповідача просив суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
з посиланням на письмові заперечення
проти позову. Зокрема зазначив, що
ОСОБА_1 була прийнята на роботу на
підставі її власноручно написаної
заяви. В подальшому між підприємством
та позивачем було укладено договір про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність. Як зазначає
представник відповідача 29 квітня 2013
року було складено акт перевірки
якості виконання робіт з облаштування
покрівлі на замовлення
Домобудівельного комбінату № 4, за
результатами якого було зроблено
висновок, що внаслідок неналежного
виконання ОСОБА_1 своїх посадових
обов'язків, підприємству було нанесено
збитки у розмірі 9342 гривні 99 копійок, а
тому заробітну плату останньої було
утримано з неї в рахунок відшкодування
збитків. В той же час, як вбачається з
заперечень відповідача, ОСОБА_1 була
звільнена за прогул, постільки
написавши заяву про звільнення за
власним бажанням, в подальшому на
роботу не вийшла, що і стало підставою
для припинення трудових відносин з нею
за ініціативою власника. Оскільки на
роботу ОСОБА_1 не вийшла, адміністрація
підприємства тривалий час намагалося
зв'язатися з нею, щодо видачі її
трудової книжки, яка останній була
надіслана лише після письмової згоди
останньої.

Заслухавши позивача, дослідивши і
проаналізувавши докази, які містяться
в матеріалах справи, суд на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилались як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

З матеріалів трудової книжки та
матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 була прийнята на посаду
виконроба у ТОВ «Фірма «Іскра» з 22
лютого 2013 року на підставі заяви
останньої від 21.01.2013 року та наказу № 14
від 22.02. 2013 року.

Як вбачається з матеріалів трудової
книжки ОСОБА_1 було звільнено з посади
за п.п. 2, 3, 4 ст. 40 КЗпП України
відповідно до наказу № 15/к від 12 квітня
2013 року.

З пояснень позивача судом встановлено,
що нею 28 березня 2013 року було подано
заяву про звільнення за власним
бажанням з 29 березня 2013 року і після
написання такої остання на роботу не
вийшла.

ОСОБА_1 пояснила, що подавши заяву, вона
наказ про звільнення не отримувала, як
і повного розрахунку та трудової
книжки, аа в подальшому надіслала до
підприємства лист із вказівкою адреси
за якою необхідно надіслати її трудову
книжку.

Відповідно до п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:

- виявлення невідповідності
працівника займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок
недостатній кваліфікації або стану
здоров'я, які перешкоджають
продовженню роботи, а так само в разі
відмови у наданні допуску до державної
таємниці або скасування допуску до
державної таємниці, якщо виконання
покладених на нього обов'язків вимагає
доступу до державної таємниці;

- систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків покладених на нього
трудовии договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення;

- прогулу (в тому числі відсутності
на роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Суд вважає неможливим задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог
про зміну дату прийняття на роботу з 22
лютого 2013 року на 21 січня 2013 року,
згідно заяви про прийняття на роботу та
про зобов'язання відповідача змінити
запис у трудовій книжці з п.п. 2.3,4 статті
40 Кодексу законів про працю України на
статтю 38 Кодексу законів про працю
України, згідно заяви про звільнення,
оскільки позивачем не пред'являлося
позовних вимог про незаконність
звільнення, а так само не оспорювало ся
наказів про прийняття на роботу за № 14
від 22 лютого 2013 року та наказу про
звільнення за № 15/к від 12 квітня 2013
року.

В конкретному випадку, без пред'явлення
позовних вимог про визнання зазначених
наказів незаконними, у тому числі
наказу про звільнення позивача, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення вимоги про зміну
формулювання причин звільнення.

Також суд бере до уваги матеріали акту
перевірки якості виконаних робіт з
облаштування покрівлі на замовлення
Домобудівельного комбінату № 4 від 29
квітня 2013 року та матеріалів наказу №
15-к від 29 квітня 2013 року, який позивачем
не оспорювався і оцінюючи такі у
сукупності з наявним договором про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність укладеного 25 лютого
2013 року між ТОВ «Фірма «Іскра» та
ОСОБА_1, вважає правомірними дії
адміністрації підприємства по
утриманню з ОСОБА_1 заробітної плати в
рахунок відшкодування збитків,
наявність яких останньою в ході
розгляду справи не оспорювалась.

Як вбачається з листування між ТОВ
«Фірма «Іскра» та ОСОБА_1,
адміністрація підприємства
неодноразово направляла на адресу
позивача трудову книжку і лише 19 жовтня
2013 року, відповідач вручив, шляхом
направлення на адресу зазначеною
ОСОБА_1 трудову книжку після отримання
від неї листа із зазначенням адреси.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам у
сукупності з проаналізованими
доказами, суд дійшов висновку, що
невидача трудової книжки ОСОБА_1 в день
звільнення відбулася за відсутності
вини адміністрації підприємства, а
тому права позивача в цій частині
порушено не було.

Вирішуючи питання про задоволення
позову в частині, щодо зобов'язання
відповідача оформити належним чином
трудову книжку ОСОБА_1 у спосіб зміни
записів в трудовій книжці з п. п. 33, 34 на
п.п. 40, 41, згідно нумерації в трудовій
книжці, суд вважає, що така вимога
підлягає задоволенню, оскільки оглядом
в судовому засіданні трудової книжки
позивача встановлено, що така
заповнена з порушенням Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженою спільним
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення України за № 58 від 29.07.1993
року, зокрема нумерація записів про
прийняття на роботу та звільнення
позивача з роботи здійснено не у
хронологічному порядку нумерації
записів.

В той же час підстав для задоволення
вимог ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача суми середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, судом не
встановлено, як підстав для
задоволення вимог про стягнення з ТОВ
«Фірма «Іскра» моральної шкоди,
оскільки позивачем не надано суду
будь-яких доказів, які б об'єктивно
свідчили про те, що дії відповідача
призвели до втрати нормальних життєвих
зв'язків ОСОБА_1 і вона змушена була
здійснити будь-які додаткові зусилля
для організації свого життя.

Суд вважає, що ці обставини позивачем
належно не доведені, а тому з
врахуванням наявності факту
відсутності порушень власником ТОВ
«Фірма «Іскра» трудових прав ОСОБА_1 та
її заяви про стягнення моральної шкоди,
однак без надання доказів наявності
обставин, зазначених у ч. 1 ст. 237-1
Кодексу законів про працю України, суд
дійшов висновку про неможливість
задоволення позовних вимог останнього
в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
частково задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1

Розподіл судових витрат між сторонами
вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Іскра» про
зміну дати прийняття та звільнення з
роботи, стягнення невиплаченої
заробітної плати, зміни формулювання
причин звільнення, зобов'язання
змінити нумерацію у трудовій книжці,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Іскра»
змінити нумерацію записів відповідно
до хронологічного порядку у трудовій
книжці ОСОБА_1 про прийняття на роботу
та звільнення з роботи у ТОВ
«Фірма«Іскра».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Іскра» на
користь держави Україна 229(двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

Судовий збір у розмірі 229(двісті
двадцять дев'ять) гривень 40 копійок
компенсувати за рахунок держави
Україна у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак