Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1408/14
Головуючий у 1 інстанції: Смолка
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» на
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 03 лютого 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що
19.08.2004 року ОСОБА_4 отримала кредит в
розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

У зв'язку з тим, що відповідач порушила
зобов'язання за договором в частині
повернення суми боргу, виникла
заборгованість, яка станом на 28.02.2013
року становить 34 456,16 грн., зо
складається із заборгованості за
кредитом у сумі 7291,70 грн. та
заборгованості за процентами за
користування кредитом у сумі 27164,46 грн.

Посилаючись на вказані обставини
позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором в сумі 34456,16 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 03 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
КБ «ПриватБанк» подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права, оскільки суд
безпідставно застосував строк
позовної давності. Просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ
«ПриватБанк» підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не
відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що договір, на
підставі якого позивач звернувся до
суду про стягнення суми боргу за
кредитним договором є нікчемний,
оскільки не підписаний стороною
договору - позивачем ПАТ КБ
«Приватбанк», а оскільки сплив строк
звернення з позовом до суду відмовив у
задоволенні позову виходячи з цих
підстав.

Однак, судова колегія з таким висновком
суду повністю погодитися не може
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
кредитний договір від 19.08.2004 року, на
підставі якого позивач звернувся до
суду про стягнення суми боргу за
кредитним договором не підписаний
стороною договору ПАТ КБ «Приватбанк»
(а.с. 6).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема зазначено, що правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом.

В силу ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.

Незважаючи на те, що кредитний договір
від 19.08.2004 року укладений у письмовій
формі, стороною договору - ПАТ КБ
«Приватбанк» він не підписаний, а тому
є нікчемним.

Відповідно ч.2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Дійшовши обґрунтованої думки щодо
нікчемності кредитного договору від
19.08.2004 року, суд першої інстанції
помилково відмовив у задоволенні
позову банку з підстав пропуску ним
строку позовної давності.

За нормами цивільного законодавства
суд відмовляє позивачу в задоволенні
позову за спливом строку позовної
давності, якщо його позовні вимоги є
обґрунтованими.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, договір, що укладений між
банком та відповідачем є нікчемний,
тому застосування строків позовної
давності є неприйнятним.

За загальним правилом, встановленим ст.
216 ЦК України, наслідком укладення
правочину, що не відповідає вимогам
закону і визнається недійсним, є
двостороння реституція.

Двостороння реституція полягає у тому,
що кожна сторона недійсного правочину
має повернути іншій стороні все, що
вона одержала на виконання такого
правочину. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину,
встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.
Проте, суд з власної ініціативи,
керуючись власним переконанням і
матеріалами справи, має право
визначати, які саме наслідки
недійсності нікчемного правочину
будуть застосовуватися у кожному
окремому випадку. При цьому пропозиції
або бажання сторін не мають правового
значення.

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України,
за якою суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи,
представником банку суду апеляційної
інстанції наданий розрахунок за яким у
період з 22.04.2005 року по 27.07.2007 року
позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» надані
кошти відповідачу у сумі 11871,00 грн.
Відповідачем ОСОБА_4 у період з 08.04.2005
року по 27.05.2008 року сплачено банку 11426,40
грн. Таким чином, стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає сума 444,60 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку про скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову ПАТ КБ
«Приватбанк».

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 03 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» , рахунок № 3111, МФО 305299
заборгованість за кредитом у сумі 444,60
грн. (чотириста сорок чотири грн.60 коп.)

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: