Справа № 360/2238/13-ц Головуючий у І
інстанції Додаток В.Д.Провадження №
22-ц/780/1472/14 Доповідач у 2
інстанції Мережко М.В.Категорія 49
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м .Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів, визначення
місця проживання дитини, позбавлення
батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому
шлюбі із 04 листопада 2007 року, який
рішенням суду розірваний 05
жовтня 2011 року.

Від шлюбу вони мають неповнолітню
дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З моменту народження дитини відповідач
допомоги не надає, участі у вихованні
сина не приймає, в даний час вона не
працює, має на утриманні дитину
інваліда, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому
існує необхідність стягнення
аліментів із відповідача на утримання
сина ОСОБА_4. Позивач просить стягнути з
відповідача аліменти на утримання сина
ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в
розмірі одного прожиткового мінімуму,
встановленого законом - 1 200 грн.
щомісячно з дня подачі заяви до суду і
до досягнення дитиною повноліття.

Під час розірвання шлюбу питання щодо
місця проживання сина ОСОБА_4 не
вирішувалося, в даний час дитина
проживає з нею, а тому виникла
необхідність визначення місця
проживання дитини із матір'ю. Позивач
просить визначити місце проживання
сина ОСОБА_4 з матір'ю - ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у
вихованні дитини, ухиляється від
утримання дитини, не цікавиться
здоров'ям дитини, тому вона просить
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав
відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 24 грудня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі
605 грн. щомісячно, починаючи із 24
вересня 2013 року до досягнення дитиною
повноліття. Визначено місце проживання
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із
матір'ю ОСОБА_3 за її місцем проживання
за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині
позову відмовлено.

Додатковим рішення Бородянського
районного суду Київської області від 09
січня 2014 року доповнено резолютивну
частину рішення від 24 грудня 2013 року,
про негайне виконання рішення в
частині стягнення аліментів.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким, в позові відмовити. В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
04 листопада 2007 року по 05 жовтня 2011
року (а.с.7, 75). Від шлюбу мають дитину -
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с.5).

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 05 жовтня
2011 року, яким шлюб між сторонами
розірваний, було встановлено, що
сторони спільно не проживають із
квітня 2010 року. ( а.с. 7).

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 06 червня 2012
року (а.с. 82-83) залишено без змін
рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 30 березня 2012
року, яким відмовлено ОСОБА_7 у позові
про передачу їй малолітнього онука
ОСОБА_4, 11 листопада 2007 року на
виховання. Рішенням суду встановлено,
що дитина перебуває на вихованні
батька, оскільки мати перебуває під
вартою за звинуваченням у скоєнні
злочину. Згідно висновку органу опіки
та піклування дитину доцільно залишити
проживати із батьком.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 04 червня 2013
року (а.с. 102-104) справа по
обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115 КК
України направлено на новий судовий
розгляд.

Як видно з акту Пиріжківської
сільської ради Малинського району
Житомирської області від 03 квітня 2013
року, ОСОБА_4, проживає з батьком в
будинку його батьків, має задовільні
умови для проживання та виховання ( а.с.
43). ОСОБА_2 за місцем проживання
характеризується позитивно ( а.с. 26).

Згідно із витягом з протоколу
засідання Комісії з питань захисту
прав дитини Малинської
райдержадміністрації № 4 від 01 квітня
2013 року, була розглянута заява ОСОБА_3
про повернення дитини ковальчукам
ОСОБА_4. Комісія прийняла рішення після
встановлення контакту матері з дитиною
дозволити зустрічі з проживанням у
матері дитини ОСОБА_4 на вихідних в с.
Микуличі Бородянського району
Київської області. ( а.с. 30 ).

Відповідно довідки № 130 від 26 вересня
2013 року ОСОБА_4, навчається у
Немішаєвській загальноосвітній школі
№ 2 1-111 ступенів ( а.с. 33).

ОСОБА_3, характеризується за місцем
проживання (АДРЕСА_2 позитивно,
проживає з трьома дітьми, серед яких
дитина-інвалід, сумлінно і
відповідально займається їх
вихованням ( а.с. 9).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини,
суд першої інстанції не мотивував своє
рішення відповідно до ст. 215 ЦПК України
(а саме - не встановив обставини,
мотиви, з яких вважав встановленими
наявність чи відсутність фактів, якими
обґрунтовувався позов, не з'ясував чи
порушені права ОСОБА_3, оскільки як
видно із матеріалів справи дитина в
даний час проживає з матір'ю, чи
відповідає вимога ОСОБА_3 інтересам
дитини), натомість прийшов до висновку
про можливість проживання дитини з
матір'ю.

Однак з таким висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

На обсяг батьківських прав та
обов'язків не впливає та обставина, що
один із батьків або навіть вони обоє
проживають окремо від дитини. Діти
також мають рівне право на виховання з
боку матері та батька.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу
України мати, батько та дитина мають
право на безперешкодне спілкування.

Право матері, батька, дитини на взаємне
безперешкодне спілкування полягає у
можливості щоденних побачень,
листуванні, одержанні та передаванні
інформації стосовно один одного.

Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу
України якщо той з батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, другий з батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення.

В окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України при вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст. 161 Сімейного кодексу
України позивач має аргументувати свою
вимогу про передання дитини на
проживання разом із ним, грубим
поводженням з дитиною другим із
батьків, привиттям їй поганих звичок,
відсутністю нагляду за дитиною тощо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач
на надала суду жодних доказів на
підтвердження своїх вимог позовних
вимог про визначення місця проживання
дитини разом із нею.

Згідно із принципом 6 Декларації прав
дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і, в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю, тобто перевага надається
матері.

Конвенція про права дитини, виходячи із
рівності прав матері та батька, у
пункті 1 статті 9 проголосила правило,
за яким дитина не повинна розлучатися з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в найкращих
інтересах дитини.

Суд першої інстанції при винесенні
рішення не врахував принципи
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року., інтереси дитини.

Відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу
України, участь представника органу
опіки та піклування є бов'язковою у
розгляді справ про місце проживання
дитини, позбавлення та поновлення
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду. Закон
встановлює дві форми участі органу
опіки та піклування - подання суду
висновку про шляхи ви рішення спору,
участь його представника в судовому
засіданні.

В матеріалах справи відсутні висновки
органів опіки та піклування щодо
доцільності проживання дитини ОСОБА_4 з
батьком або з матір'ю, і висновок щодо
доцільності чи недоцільності
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно дитини ОСОБА_4.

Оскільки, суд при поставленні рішення
не з'ясував обставин, що мають значення
для вирішення спору, не притяг до
участі у справі відділи опіки та
піклування як за місцем проживання
позивача, так і зам місцем проживання
відповідача, участь яких є
обов'язковою, не витребував висновку
про те, з ким із сторін доцільне
проживання дитини, рішення суду не
можна вважати законним та
обґрунтованим, воно підлягає
скасуванню і цій частині, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову, оскільки
встановлені порушення процесуального
права перешкоджають суду апеляційної
інстанції дослідити нові докази, чи
обставини які не були предметом
розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність стягнення аліментів з
ОСОБА_2 не знайшли свого
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, не спростовують висновків
суду, а тому підстав для скасування
рішення в цій частині рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 -315, 316, 319 ЦПК
України, ст.ст.19, 159, 161 Сімейного Кодексу
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
в частині задоволення позову про
визначення місця проживання дитини -
скасувати. Ухвалити в цій частині нове
рішення. В задоволення позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини - відмовити.

Рішення в частині задоволення позову
про стягнення аліментів, відмови у
позові про позбавлення батьківських
прав - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено протягом двадцяти
днів у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: