УХВАЛА

іменем україни

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Козельщинського
районного суду Полтавської області від
27 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 9 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за кредитним договором, укладеним 17
березня 2005 року між
ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, остання
отримала кредит у розмірі 3
050 грн зі сплатою 40,08 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом на
строк до 16 березня 2007 року. Свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі ОСОБА_3 не виконала,
утворилася заборгованість станом на 24
липня 2013 року у розмірі 32 089 грн 97 коп.,
яку позивач просив стягнути з
позичальника.

Заочним рішенням Козельщинського
районного суду Полтавської області від
27 вересня 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 13 654 грн 30
коп. заборгованості за кредитним
договором і сплачений судовий збір у
розмірі 229 грн 40 коп.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 9 січня 2014 року
заочне рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення. У
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив із того, що позичальник не
виконав свої зобов'язання за кредитним
договором, допустив заборгованість по
кредиту, та з урахуванням ч. 3 ст. 551 ЦК
України зменшив розмір пені.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
банк пропустив строк позовної
давності, який застосовується
незалежно від заяви відповідача.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що за кредитним
договором, укладеним 17 березня
2005 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3,
остання отримала кредит у розмірі 3 050
грн зі сплатою 40,08 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом до
16 березня 2007 року. Свої зобов'язання за
кредитним договором у повному обсязі
ОСОБА_3 не виконала, утворилася
заборгованість станом на 24 липня 2013
року у розмірі 32 089 грн 97 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
послалися на п. 7
ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», згідно з яким позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності сторони у
спорі. При цьому апеляційний суд
послався на п. 31 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №
5 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не звернувши уваги на те, що в ній
роз'яснюється застосування судами ч. 13,
а не ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Разом із тим, відповідно до правової
позиції, викладеної у постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року № 6-126 цс 13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України,
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
встановив дійсних прав і обов'язків
сторін, які випливають з кредитного
договору та дійшов передчасного
висновку про відмову в задоволенні
позову у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 9 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко