У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 р. Жовтневий районний суд м.
Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки
І.О.,

при секретарі
Жовнерчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Брокбізнес" про стягнення суми
страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 119 428,93 грн.
страхового відшкодування, 400,00 грн. за
послуги оцінювача та 7 216,62 грн. за
прострочення виплати страхового
відшкодування.

У судовому засіданні представник
відповідача подав заяву про передачу
справи до суду за належною підсудністю,
мотивуючи заяву наступним:

У відповідності до ч.2 статті 109ІЩК
України, позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням. Місце знаходження
Відповідача: 04050, м. Київ, вул.
Білоруська, З (Шевченківський район м.
Києва). За таких умов, розгляд
зазначеної цивільної справи в
Жовтневому районному суді м. Запоріжжя
є грубим порушенням процесуального
Закону процесуального права.

Відповідно до абз. 2 п. 46 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ: "Згідно з пунктом 2
частини першої статті 116 ЦПК, якщо після
відкриття провадження у справі та до
початку судового розгляду виявилося,
що заяву було прийнято з порушенням
правил підсудності, суд не має права
розглядати справу і зобов'язаний
передати її на розгляд до суду, якому
вона підсудна за законом, оскільки
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом."

Позивачем подано позов до юридичної
особи за місцем свого проживання,
помилково посилаючись на ЗУ "Про захист
прав споживачів" та на п. 5 ст. 110 ЦПК
України, що є грубим порушенням норм
матеріального та процесуального права,
враховуючи наступне:

Згідно Листа Верховного Суду України
від 19.07.2011 р. "Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування", щодо майнового
страхування слід зазначити таке: ЗУ
"Про захист прав споживачів" регулює
відносини, які виникають між
споживачами і виробниками,
виконавцями, продавцями під час
продажу товарів (виконанні робіт,
наданні послуг), встановлює права
споживачів на придбання товарів (робіт,
послуг) належної якості та безпечних
для життя і здоров'я, а також визначає
механізм захисту та основи реалізації
державної політики.

Згідно зі ст. 1 ЗУ "Про страхування",
страхування - це вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4
цього Закону зазначено, що предметом
договору страхування можуть бути
майнові інтереси, що не суперечать
закону, і пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням майном
(майнове страхування).

Метою страхування при укладенні
договору майнового страхування є
погашення за рахунок страховика ризику
майнової відповідальності перед
іншими особами чи ризику виникнення
інших збитків у результаті страхового
випадку.

Аналіз наведених норм свідчить, що
відносини, які виникають з майнового
страхування, не підпадають під предмет
регулювання ЗУ "Про захист прав
споживачів" і положення цього Закону не
застосовуються до відносин майнового
страхування.

ЗУ "Про захист прав споживачів" може
застосовуватися, коли позивач прямо
вказує на порушення норм, гарантованих
цим Законом, наприклад, права на
інформацію при ненаданні для
ознайомлення правил страхування тощо.

Враховуючи вищевикладене, відсутні
правові підстави для посилання
Позивача на ЗУ "Про захист прав
споживачів", оскільки по-перше цей
Закон відносини, що є предметом позову
(стягнення суми страхового
відшкодування) не регулює, а по-друге
Позивач не є споживачем страхових
послуг в контексті преамбули та статті
1 ЗУ "Про захист прав споживачів".

У судовому засіданні представник
відповідача заяву підтримав.

Позивач і його представник
заперечують, зазначають, що ухвалою
апеляційного суду запорізької області
від 26.02.2014 р. при розгляді апеляційної
скарги відповідача стосовно
підсудності встановлено, що позов
подано правильно.

Заслухавши думку сторін, суд вважає
заяву підлеглою задоволенню з
наступних підстав:

апеляційна скарга відповідачем на
ухвалу суду про відкриття провадження
подавалась з тих підстав, що суд не мав
права приймати позов про захист прав
споживачів за місцем реєстрації
позивача. Апеляційний суд скаргу не
задовольнив, зазначивши, що відповідно
до п.5 ст.110 ЦПК України суд мав право
прийняти позов про захист прав
споживачів за місцем реєстрації
позивача.

Відповідачем подано заяву про передачу
справи за підсудністю до належного
суду за іншою підставою, тобто - у
зв"язку з тим, що даний спор не є спором
про захист прав споживачів.

Вимоги Закону України "Про захист прав
споживачів" не розповсюджується на
спір із правовідносин виниклих із
договорів страхування, в зв"язку з чим
розгляд спору за місцем знаходження
позивача процесуальним законом не
передбачено.

За наведених обставин справа не
підлягає розгляду в Жовтневому райсуді
м. Запоріжжя і на підставі ст..109, ст..116
ЦПК України має бути передана до суду
за місцем реєстрації відповідача

Керуючись ст.. ст..109,116 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Брокбізнес" про
стягнення суми страхового
відшкодування передати до належного
суду - шевченківського районного суду
м. Києва за місцем знаходження
відповідача.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом 5 днів з дня
її проголошення.

Суддя
Смолка І.О.