Справа № 168/1322/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Хаврона О.Й. Провадження №
22-ц/773/431/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Мельничук Т.Ю.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення
Старовижівського районного суду
Волинської області від 28 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Старовижівського районного
суду Волинської області від 28
січня 2014 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 8672 грн. боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 229,40
грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій зазначає, що дане рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить частково
скасувати рішення Старовижівського
районного суду Волинської області від
28 січня 2014 року, а саме стягнути з
відповідача на користь позивача 3000 грн.

В судовому засіданні відповідач
підтримав апеляційну скаргу з підстав,
в ній зазначених.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про дату, час та місце апеляційного
розгляду даної справи. Оскільки про
причини своєї неявки суд не повідомив,
про відкладення розгляду справи не
клопотав, то у відповідності з вимогами
ст. 305 ЦПК України колегією суддів було
визнано за можливе апеляційний розгляд
даної справи проводити за відсутності
позивача.

Заслухавши пояснення відповідача,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що згідно
договору позики ОСОБА_1 взяв в борг у
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12100 грн., що
підтверджується письмовою розпискою,
проте повернув лише частину боргу.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим в судовому
засіданні обставинам справи і нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно розписки від 19 січня 2013 року
ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в
сумі 12100 грн. з кінцевим терміном
повернення до 15 квітня 2013 року (а.с. 56).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позивач мотивував позов тим, що надав
ОСОБА_1 у позику грошові кошти в сумі 12100
грн. з кінцевим терміном повернення
боргу до 15 квітня 2013 року, а відповідач
повернув йому 950 грн. грошовими коштами
та передав порося, яке позивач оцінює в
1800 грн. В суді першої інстанції позивач
зменшив позовні вимоги також в частині
стягнення процентів за договором
позики в розмірі 678 грн. та просив
стягнути з ОСОБА_1 в його користь 8672 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
покликається на ті обставини, що він
отримав в борг кошти в сумі 7000 грн., а 5100
грн., зазначених в розписці - це
проценти за договором. В рахунок
погашення заборгованості передав
ОСОБА_2 порося, вартістю 3000 грн., а також
повернув готівкою 1000 грн. Вважає,
що залишок боргу становить 3000 грн.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України відповідач не надав суду
належних доказів на підтвердження
своїх заперечень проти позову.

Позивач подав в суд оригінал письмової
розписки, а відповідач на
підтвердження своїх пояснень про
часткове повернення боргу не надав
зворотної розписки про повернення
коштів кредитору, а також доказів про
вартість порося, переданого в рахунок
погашення боргу.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлено наявність порушення
відповідачем умов договору позики у
зв'язку з чим слід стягнути з ОСОБА_1
в користь ОСОБА_2 борг в сумі 8672 грн.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не є
підставою для скасування правильного
по суті і справедливого рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Старовижівського районного
суду Волинської області від 28
січня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді