Єдиний унікальний номер 232/2463/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1027/2014
Єдиний унікальний номер 232/2463/13-ц
Справа № 22ц-775/1027/14
Головуючий 1 інстанції Карабан І.І.
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді
Новосядлої В.М.,

суддів
Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі
Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційними скаргами обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Кіровського міського
суду Донецької області від 20 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом
обласного комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за спожиті послуги з
теплопостачання,

в с
т а н о в и в :

Рішенням Кіровського міського суду
Донецької області від 20 грудня 2013 року
позов обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за спожиті послуги з
теплопостачання задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь обласного
комунальне підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» стягнута
заборгованість за поставлену
теплоенергію за період з 01 жовтня 2010
року по 31 липня 2013 року з урахуванням
встановленого індексу інфляції та
трьох відсотків річних від
простроченої суми 4611,86 грн., а також
судовий збір в сумі 152,94 грн., з ОСОБА_2 в
сумі 2305,93 грн., судовий збір в сумі 76,47
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
позивач обласне комунальне
підприємство
«Донецьктеплокомуненерго» та оскаржив
його в апеляційному порядку, в
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд не врахував, що
позивач надає послуги
централізованого опалення в жилий
будинок, де мешкають відповідачі в
повному обсязі, а відповідачі в свою
чергу самовільно відключились від
системи централізованого опалення, чим
порушують її цілісність та права інших
власників квартир, що розташовані в
будинку, крім того, своїми мінімальними
та самовільними платежами за весь
період виникнення заборгованості,
відповідачі виконували дії, що
свідчать про визнання ними боргу та
сплати його, тобто строк позовної
давності був перерваний і його
застосування є порушення закону.

Крім того, із зазначеним вище рішенням
не погодились і відповідачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та оскаржили його в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просять рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначають, що суд першої
інстанції не врахував, що відсутній
договір з поставщиком, відсутні докази
надання послуг з теплопостачання, так
як квартира відповідачів відключена
від централізованого опалення.

Представник позивача ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» Олова Н.І.,
яка діє на підставі довіреності,
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити, а
апеляційну скаргу відповідачів
відхилити.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в
судовому засіданні апеляційного суду
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити, апеляційну
скаргу позивача просили відхилити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
апеляційного суду не з'явилася, про час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином, про що свідчить
телефонограма, зареєстрована в журналі
телефонограм за № 1942 від.16 січня 2014
року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи, що
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 є
власниками квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло, виданим 25 жовтня 1994
року відділом приватизації відомчого
жилого фонду ш. «Комсомолець Донбасу»,
відповідачі визначили частки в
квартирі, домовившись, що частки
кожного співвласника є рівними і
становлять по 1/3 частки, уклавши угоду 19
лютого 2002 року (а.с.73,74).

Відповідач ОСОБА_3 19 лютого 2002 року
подарував належну йому частку квартири
ОСОБА_1, що підтверджується договором
дарування (а.с.72).

Позивач надає послуги з
теплопостачання до вищевказаного
будинку, є виробником послуг, що
підтверджується відповідними актами
про включення та відключення опалення
на початку та закінченню опалювального
сезону відповідно (а.с.15-22).

Згідно наданої позивачем копії
особового рахунку заборгованість з
поставленої теплової енергії за період
з 01 лютого 1997 року по 31 липня 2013 року
становить 14984,14 грн., інфляційні
нарахування за період з січня 2004 року
по липень 2013 року 4459,76 грн., 3% річних за
цей же період 1911,93 гри. Оплата
складається з тарифів на послуги з
теплопостачання, встановлених
рішеннями виконкому, постановою НКРЕ
та наказом ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» на
відповідний період.

20 жовтня 2009 року відповідачі в квартирі
самовільно демонтували радіатори
центрального опалення, що
підтверджується актами від 20 жовтня 2009
року та 10 листопада 2013 року, складених
комісією ОСББ «Шахтар», а також
постановою адміністративної комісії
при виконкомі Кіровської міської ради
про притягнення відповідача ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ст. 103-1 КУпАП за самовільний демонтаж
радіаторів центрального опалення в
кількості 3 штук в квартирі АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд виходив з того, що факт
несплати відповідачами послуг
позивача знайшов своє підтвердження у
судовому засіданні, при цьому
відповідач ОСОБА_3 має зобов'язання
перед позивачем у період з 01 лютого 1997
року по 01 лютого 2002 року, тобто за
період коли відповідачу належала
частка квартири, зобов'язання
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відповідають розміру їх часток у
власності. Вимоги позивача про
стягнення заборгованості за період з 01
лютого 1997 року по 19 лютого 2002 року з
відповідача ОСОБА_3 не підлягають
задоволенню в зв'язку зі спливом строку
позовної давності. Вимоги позивача про
стягнення заборгованості з
відповідача ОСОБА_3 за період з 19 лютого
2002 року по 31 липня 2013 року заявлені
безпідставно, оскільки тягар утримання
майна, що включає і зазначені витрати,
несуть власники житла, якими є
відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суду не
надані докази про існування договірних
відносин між відповідачами щодо участі
відповідача в утриманні майна. Суд
знайшов підстави для застосування
строку позовної давності, оскільки
його перебіг не зупинявся і не
переривався, позивачем не вказані
причини пропуску строку позовної
давності, крім того, відповідачами до
ухвалення рішення заявлено про
застосування позовної давності. Сплата
відповідачкою ОСОБА_1 щомісяця по 10
гривень не свідчить про визнання
відповідачами боргу за цей період.
Таким чином, з нарахованої позивачем
суми заборгованості за надані послуги
суд виключив період з 01 лютого 1997 року
по 30 вересня 2010 року, оскільки
позивачем пропущений строк позовної
давності. З відповідачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 суд стягнув заборгованість за
відпущену теплову енергію за період з 01
жовтня 2010 року по 31 липня 2013 року з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від простроченої
суми, та з урахуванням розміру часток
квартири, що належать відповідачам.

З такими висновками погоджується
апеляційний суд.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом; у
разі несвоєчасного здійснення
платежів за житлово-комунальні послуги
сплачувати пеню у встановлених законом
чи договором розмірах. Такі ж обов'язки
власника квартири передбачені п.7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992 року
№ 572 .

Відповідно до п. 18 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим
періодом для оплати послуг є
календарний місяць. Плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим.

Таким чином, відповідачі як власники
квартири зобов'язані сплачувати
послуги з теплопостачання та суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
стягнення заборгованості з
відповідачів на користь позивача.

Також правильні висновки суду про
стягнення 3% річних та інфляційних
нарахувань, оскільки, виходячи з
юридичної природи правовідносин
сторін як грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги
відповідачів про те, що з ними не
укладено договір про надання послуг як
на підставу для непроведення оплати
безпідставні, оскільки статтями 20, 21
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» визначені обов'язки споживача
та виконавця житлово-комунальних
послуг. Зокрема, обов'язком споживача є
укладення договору на надання житлово
комунальних послуг, підготовленого
виконавцем на основі типового
договору, а обов'язком виконавця
надання послуг вчасно та відповідної
якості згідно із законодавством та
умовами договору, а також підготовка та
укладення зі споживачем договору про
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання. Таким
чином, необхідність укладення договору
на надання житлово-комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін. Сама по собі відсутність
письмового договору між сторонами не
може бути підставою для відмови в
позові про стягнення заборгованості за
фактично надані послуги.

Також суд вважає необґрунтованими
доводи апеляційної скарги
відповідачів щодо відключення
квартири від централізованого
опалення як на підставу для
нездійснення оплати з наступних
підстав.

Згідно із п. 24 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року №
630 (в редакції за станом на день
виникнення правовідносин), споживачі
можуть відмовитися від отримання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Відповідно до Порядку
відключення окремих приміщень
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання, затвердженого
наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України від 22 листопада
2005 року № 4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09 грудня
2005 року №1478/1738 (в редакції за станом на
день виникнення правовідносин), для
реалізації права споживачів на відмову
від отримання послуг ЦО і ГВП орган
місцевого самоврядування або місцевий
орган виконавчої влади створює своїм
рішенням постійно діючу комісії для
розгляду таких питань.

При цьому, згідно розділу 2
вищевказаного Порядку, не передбачено
відключення від централізованого
опалення окремої квартири в
багатоквартирному будинку.

Відповідно до п. 25 Правил
самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Оскільки відповідачами
відключення вищевказаної квартири від
системи централізованого опалення
проведено самовільно, то суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги. Крім того,
відповідачами не надано доказів
звернення до комісії з приводу
відключення, відмови у наданні такого
дозволу та незаконності такого рішення
комісії.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо застосування до заборгованості
судом строку позовної давності у
зв'язку з його перериванням сплатою
відповідачами з листопада 2009 року по 10
грн. суми заборгованості, є
безпідставними, оскільки зазначені 10
грн. щомісяця є платою їх частки за
утримання місць загального
користування, що опалюються
центральним опаленням і не свідчить
про визнання відповідачами боргу за
цей період.

Обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна оцінка, в
судовому рішенні повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Рішення суду є законним та
обґрунтованим, тому підлягає залишенню
без змін.

Доводи апеляційних скарг не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до помилкового
судового рішення.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського міського суду
Донецької області від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді