АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Чупікової В. В.

секретар Кусяк М.Д.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання боргових
зобов'язань подружжя та стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Кіцманського
районного суду Чернівецької області
від 23 грудня 2013 року,

встановила:

У серпні 2013 року позивачка ОСОБА_2
звернулася з позовом до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя.

Зазначала, що з відповідачем
перебувала в зареєстрованому шлюбі з 5
березня 2005 року по 30 квітня 2013 року.

Під час шлюбу ними було спільно набуто
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
по АДРЕСА_1, а також меблі та побутову
техніку.

Посилаючись на те, що відповідач
відмовляється добровільно поділити
спільно нажите майно, просила провести
поділ майна.

У вересні цього ж року ОСОБА_3 звернувся
до ОСОБА_2 із зустрічним позовом.

Просив визнати його боргові
зобов'язання на загальну суму 485209
гривень 52 коп., як зобов'язання
подружжя, врахувати їх при поділі майна
та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2
вартості згаданих зобов'язань.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 23 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено в повному
обсязі.

Визнано за позивачкою та відповідачем
право власності по 1/2 частці у спірному
житловому будинку.

Визнано за відповідачем ОСОБА_2 право
власності на кухонні меблі «Луїзіана»,
стягнувши з нього на користь позивачки
11220 гривень 50 коп. - компенсації
половини вартості меблів. Вирішено
питання про судові витрати.

У зустрічному позові ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким визнати 1/2 частину боргових
зобов'язань за ОСОБА_2 та стягнути з неї
на його користь суми коштів для
погашення боргових зобов'язань.

Посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, недоведеність обставин справи,
які суд вважав встановленими,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, вважає що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Указаним нормам рішення суду першої
інстанції повністю не відповідає.

У справі встановлено і це визнається
сторонами, що в період з 5 березня 2005
року по 30 квітня 2013 року сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі.
Під час шлюбу ними було спільно набуто
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
по АДРЕСА_1, а також кухонні меблі
«Луїзіана».

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга не місить доводів
неправильності рішення суду першої
інстанції в частині визнання за
сторонами права власності по 1/2 частці
у спірному житловому будинку.

Тому підстав для скасування рішення
суду першої інстанції в цій частині
немає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині виділення в рахунок поділу
майна відповідачу кухонних меблів
«Луїзіана» зі стягнення з відповідача
на користь позивачки половини вартості
меблів та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що кухонні
меблі фактично знаходяться у будинку,
де проживає відповідач, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 про врахування
при поділі майна боргових зобов'язань є
безпідставними та недоведеними.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи, суд
дійшов їх внаслідок недоведеності
обставин справи, які суд вважав
встановленими, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Це згідно з пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставою для скасування
рішення суду в частині стягнення з
відповідача грошової компенсації за
кухонні меблі та в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову з
ухваленням у цій частині нового
рішення.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України (далі - СК України), майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу, відповідно до ч. ч. 2,
3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати,
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У справі встановлено, що під час
перебування сторін у шлюбі
відповідачем за кредитними договорами
отримано кредити: за договором
№001-25503-031012 від 3 жовтня 2012 року з ПАТ
«Дельта Банк» (а.с.47), за договором
№014/ZB2DRP/3/001 від 15 травня 2012 року (а.с.51).

На час розірвання шлюбу та припинення
подружніх відносин кредитна
заборгованість за першим договором
складала 25318 гривень 37 коп.(а.с.48), а за
другим договором - 14339 гривень 40 коп.
(а.с.57).

Борг з оплати за спожитий природний газ
станом на 24 травня 2013 року складав 13071
гривняґ 75 коп.(а.с.54).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову в частині врахування сплачених
відповідачем боргів за вказаними
договорами, суд першої інстанції
виходив з того, що у справі не доведено,
що дані кошти є спільними коштами
подружжя, існують сумніви, що щодо їх
використання відповідачем на потреби
сімї, відсутня згода позивачки на
отримання даних коштів.

Відмовляючи у вимогах відповідача щодо
врахування боргів, сплаченних за
спожитий природний газ, суд першої
інстанції виходив з наявності різних
даних про такий борг, відсутності
доказів про сплату боргу, доказів
наявності боргу на час розгляду справи.

До таких висновків суд дійшов
внаслідок порушення норм
процесуального права.

Так, відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

У порушенні вказаних норм
процесуального права, суд першої
інстанції не сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
свої висновки зробив на припущеннях,
без дослідження доказів та їх належної
оцінки.

Встановлено, що вказані у зустрічному
позові кошти, отримані відповідачем у
банківських установах, використано на
потреби сім'ї - на завершення
будівництва житлового будинку, зокрема
на завершення впорядкування огорожі.

Це стверджується наданими
відповідачем доказами:
прибутково-видатковими накладними від
4 квітня 2012 року на суму 11765 гривень 50
коп. та від 12 жовтня 2012 року на суму 16803
гривні (а.с.189-190) на придбання
відповідних матеріалів - цегли.

Отримання відповідачем кредитних
коштів в основному співпадає з часом
добудови огорожі й придбанням
необхідних для цього матеріалів.

Доводи представника позивача про те, що
огорожу було зведено ще у 2007 році є
необґрунтованими.

Як вбачається зі змісту технічного
висновку про стан конструктивних
елементів та наявних у ньому знімків,
огорожа навколо будинку була
недобудованою (а.с.15-23).

За наведених обставин, на часткове
задоволення зустрічних позовних вимог,
в їх межах, при вирішенні даного спору
слід врахувати при поділі майна
сплачені відповідачем 39656 гривень на
погашення боргових зобов'язань за
кредитними договорами.

Відповідачем подано докази про сплату
таких кошів на суму 40211 гривень
(а.с.179-181), проте у позовній заяві він
просив врахувати борг саме у 39656
гривень.

У справі встановлено, що станом на час
припинення подружніх відносин між
сторонами та розірвання шлюбу борг за
використаний газ подружжя складав 13071
гривню 75 коп.(а.с.54).

Відповідачем ОСОБА_3 подано докази про
сплату ним такого боргу на суму 9000
гривень.

Про це свідчать подані ним в суді
апеляційної інстанції квитанції
(а.с.183-188).

Тому, на часткове задоволення його
зустрічних позовних вимог у цій
частині, указану суму при поділі майна
слід врахувати.

Що ж стосується вимог ОСОБА_3 про
необхідність врахування при поділі
майна інших боргів, то вони задоволенню
не підлягають.

Так, відповідач посилається на
наявність боргу в сумі 85680 гривень у
вигляді позики, яку він отримав у
ОСОБА_4 за розпискою від 1 вересня 2006
року (а.с.53), боргу в сумі 69360 гривень у
вигляді позики, яку він отримав 3 червня
2006 року (а.с.56)

Проте, як встановлено у справі, ці борги
відповідач не сплатив, а строк їх
сплати, який визначено як 31 грудня 2016
року, не настав.

Безпідставними є і вимоги ОСОБА_3 про
врахування при поділі майна подружжя
боргу перед батьком ОСОБА_5 в сумі 61200
гривень.

Так, у справі встановлено і це
визнається сторонами, що кошти, про які
йдеться у зустрічному позові,
надавалися батьком відповідача на
будівництво не як позика, а як допомога
на будівництво зі сторони родича.

Тому вимоги ОСОБА_3 про стягнення з
ОСОБА_2 на його користь половини
згаданих коштів не ґрунтуються на
нормах діючого законодавства.

З урахуванням наведеного, на часткове
задоволення апеляційної скарги,
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 11220 гривень 50 коп. - грошової
компенсації половини вартості
кухонних меблів «Луїзіана» та в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання боргових зобов'язань
подружжя, стягнення заборгованості
слід скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає
задоволенню частково.

Зокрема, слід врахувати при поділі
майна подружжя сплачені ОСОБА_3 боргові
зобов'язання у вигляді сплати вартості
боргу за спожитий газ в сумі 9000 гривень
та сплати боргу за кредитними
договорами в сумі 39656 гривень.

За наслідками такого врахування й з
метою забезпечення рівності часток
подружжя у майні, що підлягає поділу з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 слід стягнути
13107 гривень 50 коп. - половини вартості
боргових зобов'язань (з розрахунку: 19828
грн. (половина сплаченого відповідачем
боргу за кредитними договорами) + 4500
(половина сплаченого відповідачем
боргу за спожитий природний газ) - 11220
грн. 50 коп. (половина вартості кухонних
меблів «Луїзіана», які в рахунок поділу
передано відповідачу) = 13107 грн. 50 коп.).

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України
розподіл витрат зі сплати судового
збору слід змінити.

Враховуючи, що відсоток задоволення
позову ОСОБА_2 складає 98,68 (ціна позову
складала 853092 грн. 50 коп, а позов
задоволено на 841872 грн.) з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 слід стягнути 3395
гривень 58 коп. - витрат зі сплати
судового збору (з розрахунку: 98,68% від 3441
грн.).

Враховуючи, що відсоток задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 складає10,02
(ціна позову 242604 грн., а позов
задоволено на 24328 грн. з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 слід стягнути 243 гривні
08 коп. - витрат зі сплати судового збору
(з розрахунку: 10,02% від 2426 грн.).

В решті рішення суду першої інстанції
слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.
п. 2 ч. 1 ст. 307, пп. 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 23 грудня 2013
року в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 11220 гривень 50 коп. -
грошової компенсації половини
вартості кухонних меблів «Луїзіана» та
в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання боргових зобов'язань
подружжя, стягнення заборгованості
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання боргових зобов'язань
подружжя, стягнення заборгованості
задовольнити частково.

Врахувати при поділі майна подружжя
сплачені ОСОБА_3 боргові зобов'язання у
вигляді сплати вартості боргу за
спожитий газ в сумі 9000 гривень та
сплати боргу за кредитними договорами
в сумі 39656 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 13107
гривень - половини вартості боргових
зобов'язань.

Розподіл витрат зі сплати судового
збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3395
гривень 58 коп. - витрат зі сплати
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 243
гривні 08 коп. - витрат зі сплати
судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді:
І. Б. Перепелюк

В. В. Чупікова