Єдиний унікальний номер 271/873/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2792/2014
Головуючий у 1 інстанції: Кононихіна
Доповідач: Краснощокова Н.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Безрученко Ю.О., Могутової Н.Г.

при секретарі: Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення
Червоногвардійського районного суду
міста Макіївки Донецької області від 30
грудня 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
права на спадкування разом із
спадкоємцем першої черги, розподіл
спадкового майна, усунення від
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_2 про зміну
черговості отримання права на
спадщину, розділ спадкового майна,
визнання права власності на 1/2 частину
домоволодіння. Посилалась на те, що з
червня 1991р. вона проживала у фактичних
шлюбних відносинах із ОСОБА_3 та вони
прожили разом однією сім'єю до його
смерті - до ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживали у
належному йому будинку АДРЕСА_1, 26.09.1992р.
за заявою ОСОБА_3 вона та троє її дітей
були прописані у вказаному
домоволодінні. З квітня 1999р. по 1 жовтня
2002р. ОСОБА_3 не працював, знаходився на
її утриманні. З жовтня 2002р. по вересень
2004р. працював, але у нього були
виявлено захворювання серця, з вересня
2004р. він перестав працювати та до його
смерті вона його повністю
забезпечувала, лікувала, робила уколи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер від
гострої серцевої недостатності, вона
його поховала, відповідач - син
померлого ні за життя батька, ні під час
поховання допомоги не надавав. На
підставі ст. 1259 ЦК України просила
змінити черговість спадкування,
визнати її спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_4, розділити
спадкове майно між нею та відповідачем,
визнавши за кожним із них право
власності в порядку спадкування на 1/2
частину домоволодіння.

У липні 2007р. ОСОБА_5 та ОСОБА_2
звернулись із зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
домоволодіння, виселення. Посилались
на те, що ОСОБА_5 є дружиною померлого
ОСОБА_3, ОСОБА_2 його син. Шлюб між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 не розірвано, після смерті
ОСОБА_3 вони є спадкоємцями першої
черги та звернулись за прийняттям
спадщини. Через зловживання ОСОБА_3
спиртним, незабезпечення ним сім'ї
матеріально, неприйняття участі у
вихованні сина, недостойну його
поведінку в шлюбних відносинах ОСОБА_5
разом із сином вимушена була залишити
чоловіка, піти із спірного будинку та
проживати окремо. Її чоловік не був
непрацездатним, не визнаний інвалідом,
він не працював через зловживання
спиртним, тому не знаходився у
безпорадному стані та не потребував
допомоги. Оскільки шлюб з нею не
розірвано до позивачки не може бути
застосоване таке поняття, як
«проживання із спадкодавцем однією
сім'єю». Просили визнати за ними право
власності в порядку спадкування,
позбавити позивачку права
користування домоволодінням, виселити
та виписати позивачку та двох її дітей
з будинку без надання іншого жилого
приміщення.

У липні 2008р. ОСОБА_1 уточнила позовні
вимоги та зазначила, що вона є
цивільною дружиною ОСОБА_2, але
оскільки з'ясувалось, що його шлюб з
ОСОБА_5 не розірвано, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 є
спадкоємцями першої черги, тому
просила визнати її спадкоємцем першої
черги після смерті ОСОБА_3, розділити
спадкове майно між нею та
відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_2,
визнавши за ними право власності на 1/3
частину домоволодіння за кожним.

У березні 2009р. ОСОБА_1 подала
додатковий позов, у якому просила
усунути ОСОБА_5 від спадкування після
смерті ОСОБА_3, оскільки останній
тяжко хворів, а ОСОБА_5 не турбувалась
про нього, не надавала йому допомоги,
якої він потребував.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Ухвалою Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 17
вересня 2012р. зустрічний позов ОСОБА_2,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
позбавлення права користування жилим
приміщенням, визнання права власності
та виселення виділено в окреме
провадження.

Заочним рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 17
вересня 2012р. позов ОСОБА_1 задоволено,
визнано її спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_3, що помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, усунено від спадкування
його дружину ОСОБА_5 та сина ОСОБА_2
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
спірне домоволодіння в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Ухвалою Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 8 лютого
2013р. задоволено заяву ОСОБА_2,
скасовано заочне рішення суду від 17
вересня 2012р.

Повторним заочним рішенням
Червоногвардійського районного суду
міста Макіївки Донецької області від 30
грудня 2013 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказане рішення та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити. Посилається на
незаконність та необґрунтованість
рішення, порушення судом норм
матеріального права та неправильне
застосування норм процесуального
права. Зокрема, зазначає, що суд вийшов
за рамки позовних вимог, оскільки вона
ставила питання про визнання її
спадкоємцем першої черги, а не
четвертої та вимоги не міняла. 17
вересня 2012р. у цій справі було ухвалене
заочне рішення, яким її вимоги були
задоволені у повному обсязі. Копію
цього рішення відповідачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 отримали 15 жовтня 2012р.,
своєчасно заяву про скасування
заочного рішення не подали.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, так і не
подавши заяву про скасування заочного
рішення. ОСОБА_2 подав таку заяву лише
в січні 2013р., в порушення вимог ст.ст. 228,
229 ЦПК України суд скасував заочне
рішення як відносно ОСОБА_2, так і
відносно ОСОБА_5, хоч такої заяви від
неї не поступало. Відмовляючи у
задоволенні позову суд виходив із того,
що не встановлено факту необхідності
стороннього постійного догляду та
постійної важкої хвороби у ОСОБА_3, але
такий висновок спростовується
наданими нею доказами, зокрема
медичною довідкою при причину смерті
ОСОБА_3, який помер від наявного у нього
захворювання - ішемічної хвороби серця
у формі постінфарктного
кардіосклерозу, що ускладнився
розвитком гострої серцево - судинної
недостатності. ОСОБА_3 помер у віці 49
років, в такому віці можна померти лише
від важкого захворювання. Про те, що
ОСОБА_3 був у безпорадному стані
внаслідок тяжкої хвороби показали
допитані в суді свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10

В засіданні апеляційного суду
позивачка та її представник ОСОБА_11
підтримували апеляційну скаргу та
наполягали на її задоволенні,
відповідач та його представник ОСОБА_12
проти скарги заперечували та просили
рішення залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню
частково, а рішення суду слід скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив із того, що відсутні підстави
для усунення від спадкування після
смерті ОСОБА_3 спадкоємців першої черги
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, оскільки в судовому
засіданні не доведено того факту, що
ОСОБА_3 внаслідок похилого віку, важкої
хвороби чи каліцтва був у безпорадному
стані. Суд визнав встановленим, що
позивачка проживала разом із
спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не
менш, як п'ять років до часу відкриття
спадщини, тому вона є можливим
спадкоємцем четвертої черги, але за
наявності спадкоємця першої черги не
спадкує майно померлого. Надати їй
право на спадкування разом із
спадкоємцем першої черги неможливо,
оскільки позивачка змінила позовні
вимоги та просила визнати право
власності на спадкове майно за нею,
усунувши від спадкування спадкоємців
першої черги.

З вказаними висновками суду
погодитись неможливо, оскільки вони
зроблені без дотримання вимог
матеріального і процесуального закону.

Із справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3, після його смерті
залишилося спадкове майно у вигляді
домоволодіння розташованого у
АДРЕСА_1, яке належало померлому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 12.01.82 року за
№ 21, посвідченого державним нотаріусом
4-ї Макіївської державної нотаріальної
контори.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_3 є дружина
померлого ОСОБА_5 та син ОСОБА_2, що
підтверджено копіями свідоцтв про шлюб
та про народження дитини.

ОСОБА_5 прийняла спадщину шляхом
звернення із відповідною заявою до
нотаріальної контори, що підтверджено
витягом про реєстрацію в спадковому
реєстрі, з якого вбачається, що 24.04.2007р.
четвертою Макіївською державною
нотаріальною конторою заведено
спадкову справу після смерті ОСОБА_3, що
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та копією запиту в
БТІ м. Макіївки, виданому державним
нотаріусом ОСОБА_5

Із відповіді державного нотаріуса
четвертої Макіївської державної
нотаріальної контори від 27.05.2010р.
вбачається, що 18.07.2007р. із заявою про
прийняття спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 звернувся син
спадкодавця ОСОБА_2.

Позивачка ОСОБА_1 просила визнати її
спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона
перебувала з ним у фактичних шлюбних
відносинах, понад 5 років до його
смерті проживала із спадкодавцем
однією сім'єю, отже є спадкоємцем
четвертої черги, а оскільки вона
протягом тривалого часу матеріально
забезпечувала та надавала необхідну
допомогу ОСОБА_13 вважала, що вона має
право спадкувати разом із
спадкоємцями першої черги - дружиною
та сином. У додатковому позові просила
усунути від спадкування дружину, яка
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцю.

Позовних вимог про усунення від
спадкування сина померлого позивачка
не заявляла, такої позовної заяви у
справі немає. Тому суд безпідставно
виходив із того, що позивачка змінила
позовні вимоги та просила визнати
право власності на спадкове майно за
нею, усунувши від спадкування обох
спадкоємців першої черги. Самі по собі
пояснення позивачки про те, що, на її
думку, за умови усунення від
спадкування ОСОБА_5, яка своєчасно
звернулась із заявою про прийняття
спадщини, не буде мати правового
значення заява про прийняття спадщини
від сина, який звернувся із заявою до
нотаріуса пізніше встановленого
законом шестимісячного строку, але
нотаріусом заява була прийнята за
згодою ОСОБА_5, не свідчать про те, що
позивачка змінила позовні вимоги та
просила усунути від спадкування
ОСОБА_2.

Не можна погодитись із висновком суду
про те, що позивачка проживала разом із
спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не
менш, як п'ять років до часу відкриття
спадщини, тому вона є можливим
спадкоємцем четвертої черги.

Згідно з ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.21
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року N 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» при вирішенні спору про
право на спадщину осіб, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини (четверта черга спадкоємців
за законом), судам необхідно
враховувати правила частини другої
статті 3 СК про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. До числа
спадкоємців четвертої черги не входить
особа, яка хоча і проживала спільно зі
спадкодавцем, але перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Позивачкою доведено, що вона проживала
з ОСОБА_3 понад п'ять років до його
смерті та вони були пов'язані спільним
побутом, але не доведено, що проживала
з ним однією сім'єю, оскільки ОСОБА_3
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, тому взаємних прав та
обов'язків, притаманних сім'ї, між
позивачкою та ОСОБА_3 не виникло.

Таким чином, позивачка не є спадкоємцем
четвертої черги, а тому не може
одержати за рішенням суду право на
спадкування разом із спадкоємцями
тієї черги, що мають право на
спадкування, у даному випадку є
спадкоємець першої черги - син.

Крім того, для отримання на підставі ч.2
ст. 1259 ЦК України права на спадкування
разом із спадкоємцями тієї черги, яка
має право на спадкування, позивач мала
довести, що вона протягом тривалого
часу опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Суд правильно
прийшов до висновку про недоведеність
тієї обставини, що померлий був у
безпорадному стані, адже він не був
похилого віку - помер у віці 49 років, не
мав каліцтва, доказів наявності у
нього тяжкої хвороби, через яку він
перебував у безпорадному стані не
надано.

Посилання апелянта на те, що у віці 49
років можна померти лише від тяжкої
хвороби безпідставні, є припущеннями
та не підтверджені належними та
допустимими доказами, зокрема,
медичними довідками. Згідно з
роз'ясненнями, наданими у п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року N 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування. Доказів про потребу
ОСОБА_3 стороннього догляду, допомоги
та піклування не надано.

Не можуть бути підставою для
скасування рішення доводи скарги про
те, що суд скасував попереднє заочне
рішення з порушенням вимог
процесуального закону. Так, із наявних
у справі супровідних листів
вбачається, що копію заочного рішення
від 17 вересня 2012р. суд направив
відповідачам 31 жовтня 2012р. та 15
листопада 2012р.. Відомостей про
отримання копії цього рішення
відповідачами у справі немає.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 отримали копію рішення 15 жовтня
2012р., що підтверджено довідкою центру
поштового зв'язку №9 від 25.07.2013р.
необґрунтовані. У зазначеній довідці,
яка міститься на а. с. 55 т.2 зазначено, що
рекомендований лист із Макіївки -7
надійшов до відділення поштового
зв'язку Макіївка -41 17.10.2012р. ( а не
15.10.2012р.) і в цей же день був вручений
особисто адресату ОСОБА_2, однак, який
саме документ був відправлений
рекомендованим листом та хто є
відправником цього листа відомостей
немає. ОСОБА_2 подав заяву про
скасування заочного рішення 30.01.2013р., у
заяві посилався на те, що про наявність
рішення йому стало відомо 28.01.2013р., тому
суд задовольнив його заяву та скасував
заочне рішення у повному обсязі, що
відповідає вимогам ст.ст. 231, 232 ЦПК
України. При цьому не має правового
значення той факт, що ОСОБА_5 не
подавала заяву про скасування заочного
рішення, оскільки скасування заочного
рішення частково - в частині одного з
відповідачів, законом не передбачено.

Таким чином, висновок суду про те, що
позивачка проживала разом із
спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не
менш, як п'ять років до часу відкриття
спадщини, тому вона є можливим
спадкоємцем четвертої черги є
неправильним, зробленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, зокрема частини другої статті 3
СК України, ст. 1264 ЦК України, без
врахування фактичних обставин справи
щодо перебування спадкодавця у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, тому
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктами 2,4 ч.1 ст. 308 ЦПК
України недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими та порушення
норм матеріального та процесуального
права є підставою для скасування
рішення і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Червоногвардійського
районного суду міста Макіївки
Донецької області від 30 грудня 2013 року
скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про надання права на
спадкування разом із спадкоємцем
першої черги, розподіл спадкового
майна, усунення від спадкування.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: