Справа № 149/3991/13-ц
Провадження №2/149/85/14
Номер рядка звіту 36
РІШЕННЯ

іменем України

27.03.2014
м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючої - судді: Гончарук-Аліфанової
О. Ю.,

при секретарі Шустер О. О.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2 третьої
особи ОСОБА_3, представника третьої
особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмільнику справу за
позовом ОСОБА_1 до Голодьківської
сільської ради, третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_3, про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області з позовом до
Голодьківської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини. Позовні вимоги обґрунтував
тим, що 24 жовтня 2013 року ним було
знайдено заповіт на його ім'я, яким його
бабуся, ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіла йому державний
акт про право власності на земельну
ділянку. Посилаючись на те, що ні йому,
ні членам його сім'ї про заповіт відомо
не було, оскільки, за переконанням
позивача, Голодьківська сільська рада
свідомо приховала факт наявності
заповіту, також на те, що позивач працює
в іншій області, часто перебуває у
відрядженнях, просив визнати причину
пропущеного строку для прийняття
спадщини поважною, поновити пропущений
строк та призначити йому додатковий
строк, достатній для прийняття
спадщини.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 24 грудня 2013
року, з урахуванням витребуваних даних
спадкової справи, за відсутності
клопотання позивача, інтереси якого
представляли два професійних юриста,
та якому було роз'яснено в порядку ч. 4
ст. 10 ЦПК України можливість та
наслідки заявлення відповідного
клопотання, до участі в справі було
залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи
без самостійних вимог на стороні
відповідача.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив позов
задоволити. Зазначив, що 24 жовтня 2013
року в будинку покійної бабусі ОСОБА_6 в
АДРЕСА_1, де проживає третя особа по
справі, його дід, ОСОБА_3, він знайшов
заповіт, яким ОСОБА_6 заповіла йому
належний їй державний акт на право
власності на земельну ділянку. Після
того як він знайшов даний заповіт, вони
звернулись до Голодьківської
сільської ради за відповідними
роз'ясненнями, в чому їм було
відмовлено. Заяву до нотаріальної
контори він не подав, оскільки про
існування заповіту не знав, через
приховання цього факту сільською
радою, крім того вважав, що все майно
після смерті бабусі перейде до його
матері - ОСОБА_7 Також зазначив, що
працює в м. Кіровограді та регулярно
знаходиться в відрядженнях на
території України, однак не рідше разу
на місяць приїжджає до матері в м.
Вінницю та до ОСОБА_3 в с. Голодьки.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_8
позовні вимоги підтримали, просили
позов задоволити, при цьому звернули
увагу на те, що саме сільська рада
перешкоджала позивачу вчасно
звернутись до нотаріальної контори,
оскільки не поставила його до відома
про існуючий заповіт та не давала
ніяких роз'яснень.

Представник Голодьківської сільської
ради Дегтяр Л. А. спершу щодо позову
поклалась на розсуд суду, пізніше
заперечила проти його задоволення,
оскільки в коло обов'язків сільської
ради не входить інформування осіб щодо
складених заповітів або надання
консультацій по спадкуванню.
Зазначила, що спори між позивачем та
третьою особою щодо спадкового майна
тривають з березня 2013 року, оскільки
зазначені особи неодноразово з того
часу звертались до сільської ради та
міліції.

Третя особа ОСОБА_3 заперечив щодо
задоволення позову, зазначивши, що
ОСОБА_6 радилась з родичами щодо того,
кому заповісти своє майно, а оформивши
заповіт на землю, відразу віддала його
позивачу, таким чином позивач знав про
заповіт та без поважних причин не
звернувся до нотаріальної контори у
встановлений законом строк. Вказав, що
після смерті ОСОБА_6, з березня 2013 року,
між родичами почалися сварки та
конфлікти щодо спадкового майна,
зокрема йому погрожували тим, що його
виселять, що змусило його звертатись до
міліції та органів місцевого
самоврядування.

Представник третьої особи адвокат
ОСОБА_4 проти задоволення позову
заперечив пославшись на
невідповідність позовних вимог нормам
ЦК України, те, що позов поданий до
неналежного відповідача, крім того
вказав, що позивач знав про наявність
заповіту до 24 жовтня 2013 року, службові
відрядження не перешкоджали йому
звернутись до нотаріальної контори,
оскільки він регулярно приїжджав в
Хмільницький район, крім того він не
був позбавлений можливості подати
відповідну заяву поштою, звернув увагу
на те, що сільська рада не являється
уповноваженою особою для надання
консультацій по спадкуванню.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
надані сторонами докази, судом було
встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 померла ОСОБА_6
(а. с. 15), яка 08 грудня 2008 року заповіла
ОСОБА_1 належний їй Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 255695, виданий 25 листопада 2008
року (а. с. 13, 14).

З довідки № 270/04 від 02 грудня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТзОВ
«Вікторія-Феліз», яке знаходиться в м.
Кіровограді, та знаходився у
відрядженнях з 06 вересня по 01 жовтня 2013
року в м. Миколаєві та м. Сімферополі, з
09 по 31 жовтня 2013 року та з 21 листопада
2013 року по 01 грудня 2013 року в м.
Куп'янськ Харківської обл.(а. с. 22).

Згідно листа Хмільницької районної
державної нотаріальної контори №
1420/01-16 від 23 грудня 2013 року після смерті
ОСОБА_6 11 червня 2013 року заведено
спадкову справу № 188/2013. При цьому з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом та свідоцтва про
право власності на ? частку у спільному
майні подружжя звернувся чоловік
спадкодавця ОСОБА_3 Інші спадкоємці з
заявами про прийняття/відмову від
спадщини до нотаріальної контори не
звертались, свідоцтва про право на
спадщину не видавались (а. с. 20, 21).

З копії свідоцтва про шлюб від 06
вересня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3
та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 08 лютого
1958 року (а. с. 53).

З довідки Голодьківської сільської
ради № 21 від 15 січня 2014 року вбачається,
що спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_6 являються
її чоловік ОСОБА_3 та діти ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12 (а. с.56).

З довідки Голодьківської сільської
ради № 22 від 15 січня 2014 року вбачається,
що на момент смерті ОСОБА_6 з нею
проживав та був зареєстрований її
чоловік ОСОБА_3 (а. с. 54), зазначене також
підтверджується витягом з по
господарської книги № 3 Голодьківської
сільської ради за 2011-2015 роки (а. с.55).

З матеріалів перевірок звернення
ОСОБА_3 до міліції 17-18 березня 2013 року
вбачається, що на той час існували
суперечки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо
спадщини та її поділу (а. с. 64, 65, 66, 67).

З пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10,
синів спадкодавця та третьої особи,
вбачається, що за життя ОСОБА_6 радилась
з родиною щодо спадкоємців, та
планувала заповісти своє майно ОСОБА_7
чи її синам в т. ч. ОСОБА_1, та з її слів
вони знають, що вона віддала заповіт
спадкоємцю. З березня 2013 року в родині
почались суперечки щодо спадкового
майна.

З пояснень свідка ОСОБА_11, сина
спадкодавця та третьої особи,
вбачається, що зі слів покійної матері
він вважав, що спадкове майно
належатиме його сестрі ОСОБА_7

З пояснень свідка ОСОБА_7, доньки
спадкодавця та матері позивача, слідує,
що вона вважала, що спадкове майно
належатиме саме їй, оскільки вона
доглядала покійну матір, а після її
смерті деякий час і батька, дбала про
спадкове майно, вкладала в нього кошти.
Зазначила, що позивач знайшов заповіт
на своє ім'я саме 24 жовтня 2013 року. Також
зазначила, що позивач, незважаючи на
роботу, регулярно приїжджав до неї та в
с. Голодьки.

З пояснень свідка ОСОБА_13, дільничного
інспектора міліції в с. Голодьки, в
березні 2013 року до нього звернувся
ОСОБА_3, зазначивши, що через спадщину,
між ним, донькою онуками виникають
суперечки, які переростали в бійку.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених
норм, строк для прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_6 закінчився 22 липня
2012 року, та враховуючи вихідний день,
останнім днем для подання заяви про
прийняття спадщини був 23 липня 2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Таким чином, третя особа ОСОБА_3,.
інвалід ІІІ групи та ветеран праці (а. с.
57, 58, 59, 60), прийняв спадщину в порядку ч.
3 ст. 1268 ЦК України та являється єдиним
спадкоємцем, який прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини нотаріусу за місцем
відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» відповідачами у справах
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини є спадкоємці, які
прийняли спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши надані сторонами
докази, суд прийшов до висновку, що
доводи позивача не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи.

Так, доводи щодо того, що позивач
дізнався про заповіт саме 24 жовтня 2013
року, спростовуються в показами
третьої особи, свідків ОСОБА_12 та
ОСОБА_10, які вказали на те, що позивач
знав про існування заповіту ще до
смерті ОСОБА_6, поясненнями свідка
ОСОБА_13, матеріалами перевірок
звернення ОСОБА_3 до міліції, з яких
вбачається, що спори через поділ
спадкового майна почались ще в березні
2013 року. Крім того, суд звертає увагу на
те, що 24 жовтня 2013 року, коли за словами
позивача він знайшов заповіт, був
робочий день, і, відповідно до наданої
позивачем довідки про відрядження, він
в цей день перебував у відрядженні в м.
Куп'янськ Харківської області, що
спростовує пояснення щодо того, що в
цей день позивач знаходився в с.
Голодьки, де за його словами була
знайдено заповіт.

Наведені докази спростовують слова
позивача щодо часу та місця
віднайдення заповіту та пояснення в
цій частині свідка ОСОБА_7, яка, до того
ж заінтересована в задоволенні
позовних вимог.

При цьому суд звертає увагу на те, що
ОСОБА_7, яка вважала себе спадкоємцем
після смерті ОСОБА_6, до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини не зверталась та не прийняла
спадщину іншими чином.

Перебування позивача в службових
відрядженнях по Україні не являються
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами, оскільки за словами
позивача, його представників, свідка
ОСОБА_7, він регулярно приїжджав в с.
Голодьки, тобто мав змогу звернутись до
нотаріальної контори для подання
відповідної зави, крім того позивач не
був позбавлений можливості подати таку
заяву поштою.

Доводи позивача щодо свідомого
приховання факту складання заповіту на
його ім'я Голодьківською сільською
радою, судом не приймаються, оскільки
інформування спадкоємців щодо
наявності заповітів не являється
обов'язком сільської ради, так само як
не передбачено і надання ними
консультацій по спадкуванню.

Таким чином, оскільки позивач не довів
обставин, якими мотивував свої вимоги,
в суду відсутні підстави для
задоволення позову.

Суд враховує також те, що Голодьківська
сільська рада являється неналежним
відповідачем у справі, оскільки
спадщину прийняв ОСОБА_3, що, з
урахуванням роз'яснень, які містяться в
п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12 червня 2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», та п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» також є підставою
для відмови в задоволені позову.

На підставі ч. 1 ст. 1269, ст.ст.1270, 1272,
керуючись ст. ст. 60, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
через Хмільницький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
О.Ю.
Гончарук-Аліфанова