АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2522/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2036/2-1840/11
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 31» березня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства БАНК
«МЕРКУРІЙ» на рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
17 січня 2012 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійсним, визнання права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2.
В обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що 27.04.2001 року державним
нотаріусом Чугуївської державної
нотаріальної контори Дідік Є.В.
посвідчено договір дарування, на
підставі якого ОСОБА_4 подарувала
ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1.
Зазначила, що ОСОБА_4 на підставі
доручення від 27.12.2000 року, посвідченого
Новопокровською селищною радою,
уповноважила позивачку укласти з
відповідачкою договір довічного
утримання, але при підготовці
документів відповідачка ввела її в
оману і замість договору довічного
утримання оформила договір дарування.
Вказала, що до укладення договору у
спірному будинку постійно проживала
вона та її мати - ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншого житла позивачка не
має, тоді як відповідачка має намір
продати цей будинок для погашення
свого боргу, хоча в період укладення
оскарженого договору і до теперішнього
часу у вказаному будинку не мешкала,
догляд ані за нею, ані за ОСОБА_4 не
здійснювала. Вважала, що дії
відповідачки порушують її право на
отримання спадщини після смерті ОСОБА_4
Просила визнати недійсним договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1, яка діяла за
дорученням в інтересах ОСОБА_4, та
ОСОБА_2, посвідчений державним
нотаріусом Чугуївської державної
нотаріальної контори Дідік Є.В. 27.04.2001
року та визнати за нею право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 17 січня 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено,
визнано недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1, яка діяла за дорученням в
інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
посвідчений державним нотаріусом
Чугуївської державної нотаріальної
контори Дідік Є.В. 27.04.2001 року, реєстр №
847; визнано за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 499,47 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ
БАНК «МЕРКУРІЙ» подав апеляційну
скаргу, в якій просив рішення суду -
скасувати, направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції з
залученням банку в якості третьої
особи на стороні відповідача та
стягнути з відповідача судові витрати
у сумі 121,80 грн. При цьому посилався на
неповне з`ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки
доказам у справі, не звернув уваги на
те, що 19.03.2007 року між банком та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № 18-06П-48 про
надання споживчого кредиту, згідно
якого банк надав ОСОБА_2 у тимчасове
користування на умовах строковості,
платності та цільового використання
грошові кошти у сумі 110 000,00 грн. зі
сплатою 20% річних та кінцевим терміном
повернення кредиту 19.03.2012 року. В той же
день в забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору між
банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний
договір № 16-03-98, предметом іпотеки є
житловий будинок АДРЕСА_1. Зазначив, що
судом першої інстанції банк не
залучено до справи та при винесенні
рішення не було взято до уваги те, що
порушуються права банку, як
іпотекодержателя, що позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є спробою уникнути
відповідальності перед банком ОСОБА_2;
що суду першої інстанції відомо, що
вказаний житловий будинок з надвірними
будівлями передано ОСОБА_2 у заставу
банку в якості забезпечення за
кредитним договором; що факт не
проживання ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_4 не
є підставою для скасування договору
дарування.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - задовольнити частково, рішення
суду - скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що договір
дарування укладено внаслідок обману.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалами справи
27.04.2001 року між ОСОБА_4, інтереси якої за
дорученням від 27.12.2000 року,
представляла ОСОБА_1, та ОСОБА_2
укладено договір дарування, згідно
якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2
прийняла у дар житловий будинок з
надвірними будівлями, розташований на
земельній ділянці Чугуївської
районної ради розміром 1200 кв. м. у
АДРЕСА_1 житловою площею 43,9 кв.м. з
надвірними будівлями сараї літ.
Б-1,Б-2,Д,Г-1,Г-2, огорожа № 1, льох - Г,
вбиральня - Е, гараж - В, колонка - К,
літня кухня - Б, який нотаріально
посвідчено та зареєстровано за нею
29.05.2001 року у Чугуївському міжміському
державному бюро технічної
інвентаризації. В договорі зазначено,
що особу сторін встановлено, їх
дієздатність перевірено. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 померла. 19.03.2007 року між банком
та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір
№16-03-98, згідно якого ОСОБА_2 передала в
іпотеку для забезпечення договору №
18-06П-48 про надання споживчого кредиту
від 19.03.2007 року та усіх додаткових
договорів та угод до нього, що
виникнуть у майбутньому, зазначений
житловий будинок з надвірними
будівлями.

Статтею 243 ЦК України в редакції 1963
року, який діяв на час укладання
договору передбачено, що за договором
дарування одна сторона передає
безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому.

Частиною 1 ст. 244 та частиною 1 ст. 227 ЦК
України в редакції 1963 року, який діяв на
час укладання договору передбачено, що
договір дарування повинен бути
нотаріально посвідчений та підлягає
реєстрації у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів.

Як вбачається з вказаного договору
умови його укладання не порушено.

Посилання ОСОБА_1 стосовно того, що
ОСОБА_2 ввела її в оману і замість
договору довічного утримання оформила
договір дарування, судовою колегією не
приймаються з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 57 ЦК України в редакції 1963
року, який діяв під час укладання
договору передбачено, що угода,
укладена внаслідок обману може бути
визнана недійсною за позовом
потерпілого. Під обманом слід розуміти
навмисне введення в оману однією
стороною правочину іншої сторони з
метою вчинення правочину. Обман - це
певні винні, навмисні дії сторони, яка
намагається запевнити іншу сторону про
такі властивості й наслідки правочини,
що насправді наступити не можуть. При
обмані наслідки правочину, що
вчиняється, є відомими й бажаними для
однієї із сторін. Встановлення
наявності умислу у недобросовісної
сторони ввести в оману другу сторону,
щоб спонукати її до укладання
правочину, є необмінною умовою
кваліфікації недійсності правочину.

Однак, доказів того, що вказаний
договір дарування укладено внаслідок
обману, матеріали справи не містять і в
суді апеляційної інстанції їх не
надано, тому договір дарування є
дійсним. Оскільки за оскаржуваним
договором дарування власником
житлового будинку з надвірними
будівлями є ОСОБА_2, він не може бути
спадковим майном після смерті ОСОБА_4, у
зв'язку з чим позов ОСОБА_1 задоволенню
не підлягає.

В суді апеляційної інстанції
представник банку пояснив, що на
теперішній час іпотекодержателем
спірного майна є Публічне акціонерне
товариство БАНК «МЕРКУРІЙ».

Оскільки рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права воно підлягає скасуванню з
відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1
та стягненню з неї на користь банку
відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України 121,80
грн. судового збору за подачу
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2.ч. 1 ст. 307, п.4 ч.1
ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства БАНК
«МЕРКУРІЙ» - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 17 січня 2012 року
- скасувати і в задоволенні позову
ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
БАНК «МЕРКУРІЙ» 121, 80 грн. судового
збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: