Справа №201/474/14-ц
Провадження №2/201/498/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді - Браги А.В.,

при секретарі - Лампіки О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу
№201/474/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
нарахування і стягнення процентів за
договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2014 року до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська надійшла
позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач
просила суд, з урахуванням уточнень
позовних вимог від 11 лютого 2014 року,
зобов'язати відповідача виплатити їй
суму вкладу та нараховані відсотки (з
базовою ставкою 20,5 % річних) за
договором банківського вкладу НОМЕР_1
від 28 квітня 2010 року, укладеного між
відповідачем та ОСОБА_2 В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач послалась
на те, що 28 квітня 2010 року між ОСОБА_2 (її
чоловіком) та ПАТ КБ «ПриватБанк» був
укладений договір банківського вкладу
(вклад «Стандарт») НОМЕР_1, за умовами
якого, банк прийняв від вкладника 50000,00
гривень на строк 12 місяців - до 28 квітня
2011 року включно і зобов'язався
виплатити йому вказану суму та
20,5%річних на умовах і в порядку,
передбаченому договором. Згідно умов
договору нарахування процентів по
вкладу починалось з першого робочого
дня, наступного за днем надходження
грошових коштів в банк і здійснювалося
за кожен календарний день, виходячи з
фактичної кількості днів в році за
ставкою, вказаною в п. 1 з урахуванням
п.п. 6, 7 договору. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
чоловік позивача ОСОБА_2, а 27 грудня 2010
року позивач отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом, згідно
якого, спадкове майно включало в себе і
ті кошти, які були на депозитних
рахунках по договору вкладу НОМЕР_1 від
28 квітня 2010 року (поточна сума 47921,92
гривень) відкритого у відділенні № 2
Івано - Франківської філії ПАТ КБ
«ПриватБанк». В січні 2011 року згідно
вищевказаного договору банківського
вкладу, в якості спадщини, позивач від
відповідача отримала грошові кошти, що
були на вищевказаному рахунку, але лише
по день смерті чоловіка, незважаючи на
те, що банк ще 7 місяців та 17 днів
користувався цим вкладом. Проте, на час
слухання справи судом відповідач
самостійно визнав частину позовних
вимог та сплатив позивачу відсотки не
по день смерті її чоловіка, а по момент
її звернення до банку з заявою про
виплату вкладу. Однак, при здійсненні
розрахунку по вкладу, банком було
застосовано коефіцієнт 0,5 до
обумовленої процентної ставки за весь
період дії договору, замість
передбаченої в договорі - 20,5% річних. З
огляду на що позивач вважає, що такі дії
банку по нарахуванню та виплаті їй
процентів по договору банківського
вкладу за користування вказаним
депозитним вкладом є незаконними.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, в поданій нею позовній заяві
просила суд розглянути справу без її
участі та задовольнити позовні вимоги
в редакції від 11 лютого 2014 року.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилася, надала до суду
письмові заперечення на позов, в яких
зокрема просила розглянути справу за
її відсутності та відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, при цьому послалась на
наступне. 28 квітня 2010 року між банком
та ОСОБА_2 був укладений депозитний
вклад стандарт - відсотки щомісячно на
12 місяців НОМЕР_1. За вказаним договором
за період з моменту відкриття з 28
квітня 2010 року були нараховані
наступні відсотки: 28 травня 2010 року -
842,46 гривень; 28 червня 2010 року - 870,55
гривень; 28 липня 2010 року - 842,46 гривень; 28
серпня 2010 року - 870,55 гривень; 28 вересня
2010 року - 870,55 гривень. Клієнту ОСОБА_2
були виплачені суми відсотків по
депозиту, сума 3426,02 гривень. 31 травня 2010
року - 842,00 гривень; 29 червня 2010 року - 871,00
гривень; 16 вересня 2010 року - 1731,02
гривень. 21 жовтня 2010 року ОСОБА_1
звернулась до банку з вимогою про
видачу коштів з депозитного договору
№?SAMDN 5266 від 28 квітня 2010 року.
Підставою для видачі депозиту ОСОБА_1
зазначала свідоцтво про смерть ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. У видачі коштів
позивачу було відмовлено у зв'язку з
відсутністю документів, що
встановлюють право власності на
спадкове майно. Саме з вказаного
свідоцтва банк дізнався про смерть
вкладника та на підставі чого було
зроблено перерахунок нарахованих та
виплачених відсотків по депозиту по
день смерті ОСОБА_2 Таким чином 21 жовтня
2010 року по рахунку вкладника було
проведено коректировку надлишково
виплачених відсотків за договором
шляхом їх списання у сумі 2948,63 гривень.
Вказана сума склалась із виплачених
відсотків за червень 2010 року 365,07
гривень, липень 2010 року в сумі 842,46
гривень, серпень 2010 року в сумі 870,55
гривень, невиплачених відсотків за
вересень 2010 року 870,55 гривень. 17 січня 2011
року позивач повторно звернулась до
банку з вимогою про видачу коштів з
депозитного договору №? SAMDN 5266 від
28 квітня 2010 року. На підтвердження
свого права на отримання коштів надала
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 27 грудня 2010 року. 03 лютого
2011 року позивачу були виплачені кошти
по вкладу (депозит та нараховані
відсотки по день смерті ОСОБА_2) у сумі
47921,92 гривні. Договір був оформлений за
ставкою 20,5 %, оскільки договір був
розірваний достроково - 03 лютого 2011
року, відповідно до п. 7 договору був
застосований коефіцієнт 0,5 на весь
період дії договору (50000,00 х 10,25 х 280)/360/100
= 3931,50 гривень. 13 грудня 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про нарахування та
стягнення відсотків за договором
банківського вкладу. 29 січня 2014 року
банк добровільно виплатив
недораховані відсотки з дня смерті
вкладника по день розірвання договору.
Розрахунок: 3931,50 гривень (нараховані
відсотки) - 3426,02 гривень (виплачені
відсотки) + 2948,63 гривень (списані 21
жовтня 2010 року відсотки) = 3454,11 гривень.
Сума недорахованих відсотків по
договору НОМЕР_1 від 28 квітня 2010 року з
дня смерті вкладника по день
розірвання договору на суму 50000,00
гривень склала 3454,11 гривень.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 28
квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір про
заощадження №? SAMDN 5266 (вклад
«Стандарт» з щомісячною виплатою),
згідно п. 1 якого при укладанні даного
договору клієнт передає, а банк приймає
грошові кошти в сумі 50000,00 гривень на
термін до 12 місяців по 28 квітня 2011 року
включно. Процентна ставка по вкладу
складає 20,5% річних. Період нарахування
процентів по вкладу - 1 місяць,
мінімальний термін вкладу - 6 місяців.

Пунктом 2 договору нарахування
процентів по вкладу починається з
першого робочого дня, наступного за
днем надходження грошових коштів в
банк, здійснюється за кожен
календарний день, виходячи з фактичної
кількості днів в році за ставкою,
вказаною в п. 1 з урахуванням п.п. 6, 7
цього договору. День повернення вкладу
в період нарахування процентів не
входить.

Згідно п. 7 договору сторони мають право
достроково розірвати цей договір
відповідно до чинного законодавства,
повідомивши про це іншу сторону за два
банківські дні до дати розірвання
договору. При поверненні вкладу за
ініціативою клієнта до закінчення
мінімального терміну вкладу з дати
початку/продовження строку вкладу,
клієнту повертається сума вкладу, і
виплачуються проценти, нараховані по
ставці вкладу «до запитання», за
фактичний термін користування вкладом.
При поверненні вкладу після закінчення
мінімального терміну вкладу з дати
початку/продовження строку вкладу, але
до закінчення терміну вкладу, клієнту
повертається сума вкладу і
виплачуються проценти, нараховані
виходячи з процентної ставки, вказаної
в п. 1 даного договору, помноженої на
коефіцієнт 0,5. Суму надлишково
сплачених процентів клієнт доручає
банку утримати із суми вкладу (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом серії ВРЕ № 013188 від
27 грудня 2010 року, видане приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстроване в реєстрі за номером
№ 5699, спадкоємцем зазначеного у
свідоцтві майна ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є його дружина
ОСОБА_1 Спадщина, на яку видане це
свідоцтво складається, зокрема з
відкритих у відділенні № 2
Івано-Франківської філії ПАТ КБ
«ПриватБанк», що підтверджується
листом №30.1.0.0/2-20101011/1828 ПАТ КБ
«ПриватБанк» від 29 жовтня 2010 року.
Всього залишок по грошових коштах
становить 96147,66 гривень (а.с. 10).

Крім того, судом було встановлено, що за
договором про заощадження НОМЕР_1
(вклад «Стандарт» з щомісячною
виплатою), за період з моменту
відкриття з 28 квітня 2010 року банком
були нараховані та виплачені наступні
відсотки:

- 28 травня 2010 року - 842,46 гривень;

- 28 червня 2010 року - 870,55 гривень;

- 28 липня 2010 року - 842,46 гривень;

- 28 серпня 2010 року - 870,55 гривень;

- 28 вересня 2010 року - 870,55 гривень.

Так, загальна сума виплачених
відсотків по депозиту складає 3426,02
гривень.

31 травня 2010 року - 842,00 гривень;

29 червня 2010 року - 871,00 гривень;

16 вересня 2010 року - 1731,02 гривень.

21 жовтня 2010 року по рахунку вкладника
було проведено коректировку
надлишково виплачених відсотків за
договором шляхом їх списання у сумі
2948,63 гривень. Вказана сума склалась із
виплачених відсотків за червень 2010
року 365,07 гривень, липень 2010 року в сумі
842,46 гривень, серпень 2010 року в сумі 870,55
гривень, невиплачених відсотків за
вересень 2010 року 870,55 гривень.

17 січня 2011 року позивач звернулась до
банку з вимогою про видачу коштів з
депозитного договору №? SAMDN 5266 від
28 квітня 2010 року.

03 лютого 2011 року позивачу були
виплачені кошти по вкладу (депозит та
нараховані відсотки по день смерті
ОСОБА_2) у сумі 47921,92 гривні.

29 січня 2014 року банк добровільно
виплатив недораховані відсотки з дня
смерті вкладника по день розірвання
договору. Розрахунок: 3931,50 гривень
(нараховані відсотки) - 3426,02 гривень
(виплачені відсотки) + 2948,63 гривень
(списані 21 жовтня 2010 року відсотки) =
3454,11 гривень.

Сума недорахованих відсотків по
договору №? SAMDN 5266 від 28 квітня 2010
року з дня смерті вкладника по день
розірвання договору на суму 50000,00
гривень склала 3454,11 гривень.

Правовідносини, що виникли між
сторонами по справі врегульовані
Конституцією України, Цивільним
кодексом України та іншими нормативно -
правовими актами.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ст. 608 ЦК України
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.
Зобов'язання припиняється смертю
кредитора, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з особою кредитора.

Згідно зі ст. 1219 ЦК України до складу
спадщини не входять права та обов'язки,
що нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця, зокрема: особисті
немайнові права; право на участь у
товариствах та право членства в
об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами; право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом; права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені ст. 608 цього
Кодексу.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

Тобто сторонами правовідносин за
договором банківського вкладу є банк
(боржник) і вкладник (кредитор).
Оскільки зобов'язання банку
виплачувати проценти на суму вкладу не
пов'язане з особою вкладника, у зв'язку
зі смертю вкладника (кредитора) таке
зобов'язання не припиняється. До
спадкоємців вкладника переходить
право на вклад у банку та проценти,
нараховані на суму вкладу до дня
фактичного повернення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено в судовому засіданні,
договір про заощадження НОМЕР_1 (вклад
«Стандарт» з щомісячною виплатою) від 28
квітня 2010 року було укладено на
терміном на 12 місяців (по 28 квітня 2011
року включно). Процентна ставка по
вкладу складає 20,5% річних.

При поверненні вкладу при достроковому
розірванні укладеного договору, тобто
до закінчення терміну вкладу, клієнту
повертається сума вкладу і
виплачуються проценти, нараховані
виходячи з процентної ставки, вказаної
в п. 1 даного договору, помноженої на
коефіцієнт 0,5. Суму надлишково
сплачених процентів клієнт доручає
банку утримати із суми вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір вкладу був оформлений за
ставкою 20,5%. Оскільки договір був
розірваний достроково - 03 лютого 2011
року, відповідно до п. 7 договору банком
був застосований коефіцієнт 0,5 на весь
період дії договору (50000,00 х 10,25 х 280)/360/100
= 3931,50 гривень.

3931,50 гривень (нараховані відсотки) - 3426,02
гривень (виплачені відсотки) + 2948,63
гривень (списані 21 жовтня 2010 року
відсотки) = 3454,11 гривень.

Сума недорахованих відсотків по
договору №? SAMDN 5266 від 28 квітня 2010
року з дня смерті вкладника по день
розірвання договору на суму 50000,00
гривень склала 3454,11 гривень.

29 січня 2014 року банк добровільно
виплатив недораховані відсотки з дня
смерті вкладника по день розірвання
договору.

Так, при здійсненні розрахунку по
вкладу, банком було застосовано
коефіцієнт 0,5 до обумовленої
процентної ставки за весь період дії
договору, замість передбаченої в
договорі - 20,5% річних, з чим категорично
не погоджується позивач та з огляду на
що остання і звернулася до суду з даним
позовом.

Представником позивача було надано
суду на підтвердження факту
дострокового розірвання позивачем
укладеного між банком та її померлим
чоловіком договору банківського
вкладу заяви про видачу готівки,
підписані позивачем та представником
банку, що наявні в матеріалах справи та
датовані лютим 2011 року, тоді як строк
дії договору становив до 28 квітня 2011
року включно, що свідчить про
дострокове розірвання вищевказаного
договору стороною позивача.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що
банком був правомірно застосований
коефіцієнт 0,5 до ставки по договору
банківського вкладу у відповідності до
вимог п. 7 договору.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ КБ «ПриватБанк» про нарахування і
стягнення процентів за договорами
банківських вкладів.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України у
разі відмови позивача від позову
понесені ним витрати відповідачем не
відшкодовуються, а витрати відповідача
за його заявою стягуються з позивача.
Однак якщо позивач не підтримує своїх
вимог унаслідок задоволення їх
відповідачем після пред'явлення
позову, суд за заявою позивача
присуджує стягнення всіх понесених ним
у справі витрат з відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, враховуючи, той факт,
що відповідач добровільно сплатив
позивачу заборгованість за договором
банківського вкладу вже під час
слухання справи судом, суд вважає за
необхідне судові витрати по справі
стягнути з відповідача на користь
держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60 - 61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
нарахування і стягнення процентів за
договорами банківських вкладів, -
відмовити.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1
понесені нею при зверненні до суду
судові витрати по справи, які
складаються з судового збору в розмірі
229,40 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя :
А.В.
Брага