Справа № 738/2461/13-ц Провадження №
22-ц/795/197/2014 Головуючий у I інстанції
-Волошина Н. В. Доповідач - Горобець
Т. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В.,

суддів Хромець Н.С.,
Бечка Є.М.,

при секретарі -Рудик І.І.

за участі ОСОБА_1 та
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Менського
районного суду Чернігівської області
від 06 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_4, до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
вчинення злочину ,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2 просить рішення
Менського районного суду
Чернігівської області від 06 грудня 2013
року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 50000,00 грн. у відшкодування
моральної шкоди, скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог повністю.

Апелянт вважає, що ОСОБА_1 не була
належним чином уповноважена ОСОБА_4, на
звернення до суду з вказаною позовною
заявою, оскільки позов у кримінальній
справі нею був поданий в інтересах
ОСОБА_4 ще до того, як він визнаний судом
недієздатним а визнання його в
послідуючому недієздатним, свідчить
про відсутність можливості свідомо
уповноважувати свого опікуна на
звернення до суду.

Крім того, на думку апелянта,
недієздатність ОСОБА_4, яка пов"язана з
порушенням його психічного стану,
позбавляє його можливості
усвідомлювати оточуючу дійсність та
адекватно сприймати все, що сталось з
ним та його здоров"ям в результаті дій
ОСОБА_3, тобто, апелянт ставить під
сумнів взагалі наявність моральних
страждань у потерпілого.

В апеляційній скарзі також звертається
увага на те, що висновки суду щодо
можливості особи з психічними
розладами також мати певні відчуття, у
т.ч. відчувати моральні страждання, є
припущеннями, на яких не може
ґрунтуватись судове рішення.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав, просив задовольнити.

Законний представник ОСОБА_4- ОСОБА_1
просила скаргу відхилити, пояснивши, що
його страждання від фізичного болю,
який він переніс в результаті злочину
та який відчуває і по цей , час були і
залишаються яскраво вираженими, він
постійно скаржиться на головний біль,
часто плаче.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, апеляційним судом, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що факт
протиправності дій ОСОБА_3 по
відношенню до ОСОБА_4 та спричинення
потерпілому тяжких тілесних ушкоджень
з послідуючою інвалідністю 1 групи
встановлено вироком Менського
районного суду Чернігівської області
від 12 жовтня 2012 року, частково зміненим
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 25 жовтня 2013
року вироку та рішенням Менського
районного суду від 23 жовтня 2013 року.
Також суд першої інстанції визнав
доведеним факт перенесених ОСОБА_4
тяжких страждань від фізичного болю та,
відповідно, моральних страждань.

З таким висновком повністю
погоджується апеляційний суд, зважаючи
на встановлені обставини та правову
обґрунтованість як позовних вимог так
і судового рішення.

Судом встановлено, що вироком
Менського районного суду від 12 жовтня
2012 року, зміненим ухвалою апеляційного
суду Чернігівської області від 25жовтня
2013 року, ОСОБА_3 визнаний винним у
вчиненні злочину, передбаченого ст.128
КК України та засуджений до покарання у
вигляді обмеження волі на 1 рік 6
місяців.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_3 11
квітня 2012 року близько 16 години 40
хвилин, перебуваючи у стані
алкогольного сп"яніння умисно наніс
удар ОСОБА_4, після чого той упав та
отримав тілесні ушкодження у вигляді
черепно-мозкової травми, яка
супроводжувалась забійною раною та
синцем лівої потиличної ділянки,
переломом лівої тім"яної кістки з
переходом у потиличну кістку,
лівобічної субдуральної гематоми,
субрахноідального крововиливу, які
відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень за ознакою
небезпеки для життя. Лікування було
складним та тривалим, а наслідком - пост
травматична деменція (недоумство). З
експертного висновку № 143 від 09.06.2012
року також вбачається, що стан здоров"я
ОСОБА_4 після травми та проведеної
операції визнано тяжким, діагноз:
важка ЗЧМТ, перелом склепіння та основи
черепа, лівобічна субдуральна
гематома, забій головного мозку,
субрахноїдальний крововилив (а.с.25,26). З
встановленого вироком по кримінальній
справі також вбачається, що ОСОБА_4 має
стан посттравматичної деменсії
(недоумство) і йому встановлена 1 група
інвалідності ( а.с.12).

Рішенням Менського районного суду
Чернігівської області від 23 жовтня 2012
року ОСОБА_4 визнано недієздатним,
оскільки внаслідок отриманих травм він
не може усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними ( а.с.29-30).

Рішенням Корюківського районного суду
Чернігівської області від 30 січня 2013
року над недієздатним ОСОБА_4
встановлено опіку та опікуном
призначено ОСОБА_1 ( 32-35).

Отже, встановлені обставини свідчать
про те, що висновки суду першої
інстанції щодо доведеності факту
завдання моральної шкоди ОСОБА_4
неправомірними діями ОСОБА_3, яка
полягає в тяжких тривалих фізичних
стражданнях від больових відчуттів,
необхідності зміни звичного способу
життя з врахуванням отриманих травм та
незворотності наслідків щодо стану
здоров"я, грунтуються на положеннях
п.1,2 ч.2 ст.23 ЦК України.

Також, апеляційний суд вважає, що
визначаючи розмір моральної шкоди та
задовольняючи позов частково, судом
першої інстанції враховано всі
встановлені обставини, необережну
форму вини відповідача, його
матеріальний стан та, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості розмір відшкодування
моральної шкоди визначено в розмірі у 50
000 гривень.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1
не мала права на звернення до суду з
даним позовом, оскільки не мала на те
належних повноважень, на думку колегії
суддів апеляційного суду не
заслуговує на увагу, так як у
кримінальній справі про обвинувачення
ОСОБА_3 ОСОБА_1 була визнана
представником потерпілого ОСОБА_4 та
відповідно до ст. 52 КПК України мала
всі права потерпілого, передбачені ст.
49 КПК України , у тому числі і щодо
подання цивільного позову.

Крім того, відповідно до ухвали
апеляційного суду Чернігівської
області від 25 жовтня 2013 року цивільний
позов ОСОБА_1 про відшкодування
моральної в інтересах ОСОБА_4 шкоди
розглядався Менським районним судом в
порядку цивільного судочинства і на
момент відкриття судом провадження по
цивільній справі та на дату ухвалення
рішення ОСОБА_1 рішенням Корюківського
районного суду від 30.01.2013 року була
призначена опікуном недієздатного
ОСОБА_4 (а.с.33-35), отже діяла на законних
підставах без будь яких повноважень
від ОСОБА_4, як те передбачено ст. 39 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги щодо
неможливості ОСОБА_4, як особи з
психічними розладами, відчувати
моральні страждання, спростовуються
наявними у справі вищезазначеними
доказами, а саме, доказами його
фізичного стану та обсягу і виду травм,
отриманих від протиправних дій
відповідача, результатом яких були
больові відчуття, які законодавцем
визначено, як моральна шкода. Зокрема,
про стан здоров"я, перенесені больові
відчуття, їх ступінь вираженості, про
необхідність змін звичного способу
життя, свідчать обставини, описані у
висновку судово-медичної експертизи,
наявному у матеріалах справи ( а.с.25,26).

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду першої інстанції
базується на припущеннях, також не
заслуговує на увагу, оскільки рішення
ґрунтується наявних у справі доказах,
конкретно встановлених фактах та
обставинах, які свідчать про завдання
ОСОБА_4 моральної шкоди неправомірними
діями відповідача. Посилання у рішенні
на можливі особливості відчуттів та
почуттів недієздатної особи , тобто
особи з психічними розладами, не є
тими фактами та обставинами, які
покладено в основу рішення по суті
спору.

Враховуючи, що доводи апеляційної
скарги не спростовують правильності та
законності судового рішення,
апеляційний суд не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 209,218,303, 307, 308, 313-315, 317 319
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, -відхилити.

Рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: