РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 27» січня 2014 року
Ленінський районний суд м. Луганська у
складі:

головуючого: судді - Кравченко Н.О.,

при секретарі - Савченко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, зазначивши, що ЛМКП
«Теплокомуненерго» відповідно до
Правил користування тепловою енергією,
затвердженими наказом Міністерства
енергетики та електрифікації СРСР N 310
від 6 грудня 1981 г.; Правил користування
тепловою енергією, затвердженими
Наказом Міністерства енергетики
України, Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 28 жовтня 1999 року N
307/262, Правил надання послуг населенню з
водо-теплопостачання та
водовідведення (каналізації),
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України № 1497 від 30.12.1997р;
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005р., постачало теплову
енергію в квартиру відповідачів. Таким
чином, між позивачем і відповідачами
встановилися фактичні договірні
відносини з приводу надання
житлово-комунальних послуг на підставі
відкритого особового рахунку № 38200.
Згідно оборотної відомості даного
рахунку вбачається, що відповідачі
своєчасно розрахунки за надану теплову
енергію не здійснювали, тому за ними
виникла заборгованість по сплаті за
послуги з централізованого опалення та
гарячого водопостачання за період
01.07.1996 року по 01.06.2013 року у сумі 5270, 00
гривень.

Відповідачі зобов'язані сплатити за
спожиті послуги, а позивач має право
вимагати від відповідачів виконання
обов'язку щодо оплати наданих послуг.
Відповідачі за прострочення виконання
повинні сплатити позивачу нараховану
суму заборгованості з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, таким
чином, загальний розмір заборгованості
відповідачів перед позивачем складає
8380,99 гривень.

Ухвалою Ленінського районного суду від
27 серпня 2013 року позивачу було
відмовлено у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у зв'язку з тим,
що існує спір про право, який повинен
вирішуватися в судовому порядку.

Враховуючи викладене, позивач просив
суд в солідарному порядку стягнути з
відповідачів заборгованість за
послуги з теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з 01.07.1996 року
по 01.06.2013 року в сумі 5270,00 гривень -
основного боргу, 2260,26 гривень - витрати
від інфляційних процесів; 850,73 гривень -
3% річних, а всього стягнути - 8380,99
гривень, а також витрати по сплаті
судового збору.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи за його відсутності,
наполягав на задоволенні позову, не
заперечував проти заочного розгляду
справи.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, суду причини неявки не
повідомили.

За таких обставин, суд, оскільки у
справі достатньо матеріалів про
взаємовідносини сторін, зі згоди
представника позивача ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України, на підставі наявних у справі
доказів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і запереченні
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом встановлене наступне.

Позивач здійснює свою
господарську діяльність з метою
теплопостачання житлового фонду.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, які
мешкають за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.5/, є
абонентами позивача та користуються
наданими послугами з теплопостачання
та гарячого водопостачання.

27 серпня 2013 року ухвалою Ленінського
районного суду м. Луганська позивачу
відмовлено у прийнятті заяви про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання, оскільки існує спір
про право (а.с. 10).

Правовідносини у сфері
житлово-комунальних послуг
регулюються Конституцією України,
Житловим Кодексом, Законом України
«Про житлово-комунальні послуги»,
Законом України «Про теплопостачання»,
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно преамбули Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від
24.06.2004 року цей Закон визначає основні
засади організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Відповідно до ст. 13 Закону від 24 червня
2004 р. N 1875-IV «Про житлово-комунальні
послуги» залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на: 1) комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо - та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та при будинкових
територій (прибирання внутрішньо
будинкових приміщень та прибудинкової
території, санітарно-технічне
обслуговування, обслуговування
внутрішньо будинкових мереж, утримання
ліфтів, освітлення місць загального
користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо); 3)
послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних
послуг та їх склад залежно від
функціонального призначення
визначаються центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 зазначеного Закону
визначені права та обов'язки споживача
й виконавця житлово-комунальних
послуг. При цьому, правом споживача є
одержання вчасно та відповідної якості
житлово-комунальних послуг згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг, а
обов'язком - оплата житлово-комунальних
послуг у строки, встановлені договором
або законом, зокрема не пізніше 20 числа
кожного місяця вносити плату за
користування жилим приміщенням
(квартплату) та за комунальні послуги.
Обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення із
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Такі ж права та обов'язки встановлені і
вищевказаними Правилами надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
Правилами користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків.

Згідно зі ст. 67 ЖК України наймачі
житлового приміщення зобов'язані
оплачувати комунальні послуги, у тому
числі послуги з тепло забезпечення.

В порушення вимог ст. 68 ЖК України
відповідачі користувалися послугами з
теплопостачання та гарячого
водопостачання, та сплату за надані
позивачем послуги проводили
нерегулярно.

Що стосується вимоги про
стягнення з відповідачів на користь
позивача 3 % річних і інфляційних
нарахувань, суд дійшов наступного
висновку.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
визначено, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржники, які прострочили виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язані сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Разом з тим, ст.
22 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" передбачає
виключне право надавача послуг -
пред'явлення вимоги про оплату наданої
послуги від виконавця, право заявника
на стягнення заборгованості із
урахуванням трьох відсотків річних та
індексу інфляції не передбачено.
Закон не передбачає такого поняття, як
"інфляційні нарахування"; позивач
посилається на ст. 625 ЦК України, в якій
таке поняття відсутнє. Позивачем
невірно витлумачені норми і поняття
даної статті закону. Крім того, дана
норма закону розповсюджується на
випадки наявності грошових
зобов'язань, зокрема з послуг
фінансового характеру або виниклих з
інших законних підстав. В даному ж
випадку мова йдеться про поточну
оплату комунальних послуг, які не є
послугами фінансового характеру. Тому
відсутні підстави для застосування
даної норми закону до даних
правовідносин. Згідно Постанови КМУ,
що регулює питання нарахування плати
за комунальні послуги, за несвоєчасну
сплату комунальних послуг передбачено
нарахування пені; інші нарахування на
комунальні послуги не передбачені.

Договору між сторонами, яким би було
передбачено такі наслідки, також не
укладалось.

Крім того, суд враховує, що позивач не
довів правильності поданих ним
розрахунків і не зміг їх належним чином
обґрунтувати.

Враховуючи, що зазначеними
нормативними актами передбачена інша
відповідальність сторін у
правовідносинах з надання послуг з
централізованого опалення, постачання
гарячої води, застосування
відповідальності, передбаченої ст. 625
ЦК Україні, є необґрунтованим та
безпідставним

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

Як вбачається з платіжних доручень №
1248 від 26.09.2013 року (а.с. 2) та № 11373 від
26.07.2013 року (а.с.3), позивачем при
зверненні до суду було сплачено
судовий збір у загальній сумі 229,40
гривень, а тому позовні вимоги в
частині стягнення з відповідачів на
користь позивача судових витрат в
солідарному порядку у розмірі 229,40
гривень також підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 267, 526, 541-543, 625 ЦК
України, Законом України «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст. 67, 68
ЖК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 209, 212,
214-215, 224-226, 232, 233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго» (р/р
5157, МФО 320478, ЛФ АБ «Укргазбанк»,
) солідарно суму боргу
за надані послуги з теплопостачання та
гарячого водопостачання за період з
01.07.1996 року по 01.06.2013 року в сумі 5270,00
гривень - основного боргу, 2260,26 гривень -
витрати від інфляційних процесів; 850,73
гривень - 3% річних, а всього стягнути -
8380,99 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго» (р/р
5157, МФО 320478, ЛФ АБ «Укргазбанк»,
) солідарно витрати по
сплаті судового збору в сумі 229,40
гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя

Н.О.Кравченко