27 березня 2014 року
Справа № 203/1817/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю заявника (державний
виконавець) - Дрижирук О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за поданням головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області, погоджене з
в.о. начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, про
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника за виконавчим
провадженням ВП №39423470 ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся державний виконавець із
вищевказаним поданням, в обґрунтування
якого послалась на те, що на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області
перебуває зведене виконавче
провадження ВП №39423470 з виконання
виконавчого листа №А23/535 від 17 червня
2013 року господарського суду
Дніпропетровської області про
звернення стягнення на активи суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 на користь держави в сумі
9269231,99 гривень. Оскільки боржник
ігнорує вимоги державного виконавця,
не з'являється за викликом державного
виконавця без поважних причин, не надає
відомості щодо місця роботи (отримання
доходів), місця мешкання, особистого
майнового стану, чин не виконує рішення
суду, ухиляючись від його виконання,
державний виконавець просила суд
обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України до повного виконання згаданого
вище судового рішення господарського
суду.

В судовому засіданні державний
виконавець своє подання підтримала,
наполягала на його задоволенні.

Інші учасники розгляду справи не
з'явились, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлялись належним чином.

Вислухавши державного виконавця та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку на
підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 21 серпня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ в
Дніпропетровські області відкрито
виконавче провадження ВП №39423470 з
виконання наказу №А23/535, виданого 17
червня 2013 року господарським судом
Дніпропетровської області на
виконання постанови господарського
суду від 28 травня 2013 року про звернення
стягнення на активи суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 на користь держави у сумі
9269231,99 гривень (а.с.40, 44-45).

30 жовтня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження (а.с.36-38).

06 листопада 2013 року та 04 березня 2014 року
державним виконавцем здійснено виходи
за адресою реєстрації місця проживання
боржника - вул. Янтарна, 81/1/139 в м.
Дніпропетровську. 12 листопада 2013 року
та 13 лютого 2014 року державним
виконавцем винесено постанови про
привід боржника, однак за наслідками
вчиненні таких дій боржника за
вказаною адресою виявлено не було, а
привід не здійснено, на поштові
виклики, надіслані за тією ж адресою,
боржник до державного виконавця не
з'явився. (а.с.6, 11, 14, 15, 16, 25-29, 31, 32, 42-43)

При цьому, в матеріалах подання
державного виконавця відсутні докази
саме отримання боржником копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження та викликів державного
виконавця про необхідність явки
боржника до нього та вчинення певних
дій, а відтак і відсутні докази, які б
свідчили про ухилення боржника від
виконання ним своїх боргових
зобов'язань за вказаним виконавчим
документом суду.

Правовідносини щодо обмеження у праві
виїзду за межі України врегульовані
положеннями Закону України «Про
виконавче провадження», Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

Так, відповідно до ст.6 ч.1 п.5, ст.6 ч.2
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» громадянинові України може
бути тимчасово відмовлено у видачі
паспорта у випадках, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.
Громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених п.1-9 ч.1 ст.6 цього
Закону.

Положеннями ст.11 ч.3 п.18 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Таке ж право державного виконавця
передбачено і нормою ст.377-1 ЦПК України.

Оцінюючи досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності та в
контексті наведених вище положень
законодавства, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні подання. Правова позиція
суду ґрунтується на тому, що чинним
законодавством передбачено можливість
застосування юридичних санкцій до
боржника за виконавчим провадженням у
вигляді тимчасового обмеження
останнього у праві виїзду за межі
України не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а саме за
ухилення від їх виконання, що
передбачає обізнаність боржника із
наявністю в нього обов'язку виконати
певне судове рішення, яке перебуває на
примусовому виконанні в державній
виконавчій службі, та відсутність
об'єктивних причин, які позбавляють
боржника можливості здійснити таке
виконання зобов'язання. Тобто
доведенню підлягає свідоме вчинення
боржником певних дій, спрямованих на
ухилення від виконання свого обов'язку
за виконавчим документом, і тягар
доведення цього покладається на
державного виконавця, який звертається
до суду із поданням про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України. Оскільки ж матеріалами
подання державного виконавця
підтверджуються лише факти існування
виконавчого провадження, за яким
ОСОБА_2 є боржником, та вчинення
державним виконавцем низки дій,
спрямованих на повідомлення боржника
про цього виконавчого провадження та
необхідність виконання вимог
державного виконання, але не
підтверджено отримання боржником
таких повідомлень та вимог державного
виконавця, тобто не доведено саме факт
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, а також не надано
доказів необхідності застосування у
відношенні ОСОБА_2 обмеження у праві
виїзду за межі України, зокрема,
доказів того, вказаний боржник має
намір ухилитися від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, шляхом виїзду на
постійне місце проживання до іншої
країни, а обмеження такого боржника у
праві виїзду за межі України сприятиме
виконанню ним свого зобов'язання, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та безпідставність
подання державного виконавця, що
зумовлює відмову в його задоволені.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.208-210, 377-1 ЦПК України, ст.6, Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Подання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, погоджене з
в.о. начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області, про
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника за виконавчим
провадженням ВП №39423470 ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено у
Апеляційний суд Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня її проголошення, у разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур