Справа № 229/301/14-ц
Провадження №2/229/228/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 р.
Дружківський міський суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Панової
Т.Л.

при секретарі
Костіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Дружківка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача, в якому зазначає, що є
дочкою ОСОБА_4. 24 лютого 1999року ОСОБА_4
придбав будинок з надвірними
будівлями, який розташовано за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується біржовим
контрактом № 146Н , укладеним
Дружківською філією Донецької
товарної біржі.

Згідно з цим контрактом ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_4 придбав
будинок з надвірними будівлями. 25
лютого 1999року Дружківським бюро
технічної інвентаризації за ОСОБА_4
було зареєстровано право власності на
будинок.

11 січня 2014року батько помер. Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
цього будинку. Вона хотіла подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, але нотаріус
відмовив їй у зв"язку з тим, що біржовий
контракт не був нотаріально
посвідчений.

Вона є спадкоємицею першої черги за
законом. Відсутність нотаріального
посвідчення біржового контракту
обмежує її право на прийняття спадщини.

За даним контрактом між сторонами було
досягнуто згоди по всім істотним
умовам договору, оскільки будинок був
переданий у власність покупця - ОСОБА_4,
а продавці , відповідачі по справі,
отримали за це певну грошову суму.

Просить визнати контракт № 146 Н від
24.02.1999року , укладений Дружківською
філією Донецької біржі, дійсним.

В судове засідання позивач не
з"явилася. Про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.
Надала суду заяву, в якій просить позов
розглянути без її участі (а.с.14).

Відповідачі в судове засідання не
з"явилися. Про час та місце розгляду
справи повідомлені.

Суд, дослідивши докази по справі,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 24 лютого 1999року
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали
договір купівлі-продажу будинку, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, за 6
783грн. Вказаний договір було посвідчено
Дружківською філією Донецької
товарної біржі за № 146-Н.

Судом встановлено, що на теперішній час
домоволодіння АДРЕСА_1, зареєстровано
про праву власності за ОСОБА_4 на
підставі договору - купівлі продажу
від 24.02.1999року за № 10557 кн 4 (а.с.13)

Спірні правовідносини виникли між
сторонами до 01 січня 2004 року, внаслідок
чого згідно п. 4 Перехідних та
прикінцевих положень ЦК України, для їх
врегулювання підлягають застосуванню
норми Цивільного кодексу Української
РСР в редакції 1963 року, а не норми ст.ст.
219, 220, 657 ЦК України , на підставі яких
позивач звертається до суду.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ № 9
від 06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів
недійсними»роз'яснено, що при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
При розгляді таких справ суди повинні
з"ясовувати , чи підлягає правочин
обов"язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти майно та
сплатити за нього визначену грошову
суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу)

Крім того, відповідно до ст. 47 ЦК
Української РСР, чинного на час
укладення спірної угоди, передбачено,
що нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна з сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Таким чином, вищевказаною нормою
законодавець визначив можливість
використання такого способу захисту
свого порушеного права як визнання
угоди дійсною лише у випадку, коли така
угода підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню, і тоді, коли
одна із сторін такої угоди ухиляється
від її нотаріального оформлення.

Позивач не навів жодного доказу щодо
ухилення відповідачів від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу від 24 лютогот 1999року,
що унеможливлює визнання угоди дійсною
на підставі ст. 47 ЦК УРСР, та не зазначив
за яких умов не було у встановленому
законом порядку нотаріально
посвідчено договір.

Позивач фактично посилаючись на
невизнання нотаріусом правомірності
правочину, спрямовує позов виключно
проти продавців, але доказів, що
відповідачі не визнають цей правочин
суду не надано.

Правило частини 2 статті 47 ЦК
Української РСР про визнання угоди
дійсною не може бути застосоване, якщо
сторонами не досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені
законом обмеження.

Позивачка не надала належних та
достатніх доказів на підтвердження
того, що на момент укладення договору у
письмовій формі, відповідачі мали
право на розпорядження будинком, чи не
порушуються при цьому права інших осіб.

Більш того, до позову додано
генеральний план будівлі , на якому
присутня позначка БТІ від 05.12.1996року,
що літня кухня "В" та сарай "Д"
побудовані самовільно, і документів,
які б підтверджували, що ці будівлі
були узаконенні, до позову не додано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215,223 ЦПК
України, суд

В И
Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору купівлі
продажу дійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Дружківський міський суд шляхом
подання в 10денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:
Т. Л. Панова