Справа № 515/3213/13-ц
Провадження № 2/515/122/14
Татарбунарський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року. Татарбунарський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді
Сивоконь Т.І.

при секретарі
Коваленко І.М.

за участю адвокатів ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Татарбунари
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошей в сумі 31911 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до відповідачки про стягнення
грошових коштів, посилаючись на
наступні обставини.

На початку грудня 2010 року сторони
домовилися про те, що відповідачка
продасть позивачці житловий будинок по
АДРЕСА_1 з присадибною ділянкою за 25000
грн., який вона отримала у спадок після
смерті батька. За вказаний будинок,
згідно домовленості, позивачка
сплатила попередню суму в розмірі 15900
грн., про що отримала від відповідачки
розписку. 01.03.2011 року в Татарбунарській
юрконсультації відповідачка дала
письмове зобов'язання щодо укладення
нотаріального договору
купівлі-продажу будинку з земельною
ділянкою після виготовлення
державного акту на землю та передала
будинок позивачці у користування.

Так як відповідачка вже декілька
місяців як виготовила документи на
земельну ділянку, однак не бажає
укладати договір купівлі-продажу
будинку нотаріально, посилаючись на те,
що вона бажає продати будинок та
земельну ділянку за окрему ціну, а не за
25000 грн., всупереч своїм зобов'язанням,
тому позивачка вимушена звернутися до
суду та просить стягнути на її користь
грошові кошти попередньо сплачені нею
за будинок та грошові кошти потрачені
нею на ремонт будинку, підключення
водопостачання, опломбування
лічильника води, за підключення
будинку до електромереж та
виготовлення геодезійної зйомки і
технічної документації щодо будинку і
присадибної земельної ділянки на
загальну суму 31911 грн., а також судові
витрати та витрати за надання
юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
пояснив, що при передачі коштів за
будинок не було дотримано вимог
законодавства щодо укладення та
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, а тому розписка, на яку
посилається позивачка взагалі є
нікчемним (неукладеним) правочином,
який не породжує прав та обов'язків для
сторін та який не вчинено. Крім того,

позивачкою пропущено трирічний строк
позовної давності звернення до

суду, відповідно до розписки від 11
грудня 2010 року. Також не підлягають
стягненню на користь позивачки кошти
за ремонт будинку та виконання робіт
щодо підключення будинку до
водопостачання та елетромереж, так як
нею не надано доказів укладення
будь-яких договорів на виконання даних
робіт, крім того вона не є власницею
будинку та не наділена нікими
повноваженнями щодо проведення
ремонту та будь-яких переобладнань
будинку, а тому в задоволенні позову
позивачці необхідно відмовити.

Заслухавши пояснення та доводи
сторін, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Згідно з ст.530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

В судовому засіданні встновлено, що
сторони усно домовилися стосовно
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу житлового будинку по
АДРЕСА_1, який залишився відповідачці у
спадок після смерті її батька. На
виконання даної домовленості
позивачка передала відповідачці кошти
в розмірі 15900 грн., про що отримала
розписку (а.с.5), відповідно до якої вона
підтвердила факт отримання грошей за
будинок. Доказом передачі грошей
відповідачці та будинку з земельною
ділянкою позивачці є також
зобов'язання, підписане сторонами в
юридичній консультації м.Татарбунари
(а.с.6), згідно якого позивачка
підтвердила передачу 15900 грн.
відповідачці, а та зобов'язалася зі
свого боку укласти договір
купівлі-продажу будинку нотаріально
після виготовлення державного акту на
присадибну земельну ділянку. Однак,
всупереч домовленості, відповідачка
взяті на себе зобов'язання не виконала,
а тому позивачка вимушена була
неодноразово звертатися до неї з метою
вирішення питання стосовно укладення
договору купівлі-продажу, однак, в
подальшому зрозумівши, що відповідачка
всіляко ухиляється від виконання
угоди, позивачка намагалася
добровільно витребувати у неї сплачені
за будинок грошові кошти, але марно, що
спонукало її звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав.

Зважаючи на вищевказані обставини,
суд вважає, що як вбачається зі змісту
статтей 610, 611, 615 ЦК України, позивачка
як сторона в зобов'язанні має право в
повному обсязі відмовитися від його
виконання, в зв'язку з порушенням його з
боку відповідачки, що не звільняє
відповідачку від відповідальності за
такі порушення. А отже, оскільки
сторони в майбутньому мали намір
укласти договір купівлі-продажу
будинку, позивачка повністю сплатила, а
відповідачка отримала розрахунок за
будинок до його передання покупцеві
(попредня оплата), що підтверджується
копією розписки (а.с.5) та не заперечував
в судовому засіданні представник
відповідачки, але не передала будинок
тому, згідно ч.2 ст.693 ЦК України,
позивачка має право вимагати
повернення суми попередньої оплати.

Тому суд вважає можливим стягнути на
користь позивачки сплачені нею
відповідачці кошти в сумі 15900 грн.

Згідно ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом не приймаються до уваги доводи
представника відповідачки відносно
того, що договір між сторонами є
неукладеним, а отже нікчемним, оскільки
з боку позивачки не ініціюється
питання відносно визнання договору
укладеним, позовні вимоги стосуються
лише грошових коштів сплачених
попередньо за намір укласти
відповідний договір купівлі-продажу
будинку, які вона і просить стягнути з
відповідачки на її користь.

Позовні вимоги щодо стягнення на
користь позивачки інших витрат,

які вона понесла за ремонт будинку,
підключення енергопостачання і
водопостачання будинку та інших, не
підлягають задоволенню, оскільки судом
не можуть бути прийняті до уваги
докази, наведені позивачкою на
підтвердження вказаних витрат, так як
відповідачка, як власниця будинку
ніяким чином не уповноважувала її на
виконання даних робіт, що встановлено у
судовому засіданні, крім того наданий
позивачкою кошторисний розрахунок
вартості ремонту будинку, на думку
суду, не є належним доказом, в зв'язку з
тим, що із даного документу не
вбачається хто є його замовником та
виконавцем, не надано ніяких
документальних підтверджень вказаних
в документі та понесених позивачкою
витрат та відсутні посилання на
прайс-листи чи інші документи, що
підтверджують вартість матеріалів та
робіт, вказаних у даному кошторисному
розрахунку.

Згідно ст.ст.256,257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на вище викладене, суд
приходить до висновку, що право
звернутись з вимогою про захист свого
цивільного права та інтересу позивачка
отримала з моменту, коли дізналася
напевне, що відповідачка відмовляється
від укладення договору купівлі-продажу
будинку тобто після того як нею 29.10.2013
року було отримано документ,
підтверджуючий її право власності на
земельну ділянку, що відповідно до їх
усної домовленості, підтвердженої
письмовим зобов'язанням (а.с.6), було
умовою для укладення нотаріально
посвідченої угоди. А отже перебіг
позовної давності починається після
жовтня 2013 року, позивачка звернулася до
суду з даним позовом в грудні 2013 року,
тому строк звернення до суду нею не
пропущено, в зв'язку з чим не
заслуговують на увагу твердження
представника відповідачки щодо
пропуску позивачкою трирічного строку
звернення до суду.

Відповідно до ст.88 ЦПК України на
користь позивачки підлягають
стягненню судові витрати, у зв'язку з
частковим задоволенням позову,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, тобто судовий збір в
сумі 243,60 грн. і витрати на првову
допомогу в сумі 750 грн., а відповідачці -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачці
відмовлено, тобто витрати на правову
допомогу в сумі 750 грн.

Керуючись ст.ст.58-60,213,215 ЦПК України,
ст.526, 530, 610, 611, 615, 693 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення грошей в сумі 31911 грн. -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15900
(п'ятнадцять тисяч дев'ятсот) грн.,
судовий збір в сумі 243,60 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 750 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 витрати
на правову допомогу в сумі 750 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Татарбунарський районний суд
протягом 10 днів з дня його

проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати

апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Сивоконь