Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.

при секретарі
Квашиній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи -
Вишгородська районна державна
адміністрація, Відділ Держземагенства
у Вишгородському районі, СТ «Ветеран-1»,
про визнання недійсними договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
державного акту на право власності на
землю, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, в якому порушує питання про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
19 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 0,1001 га кадастровий номер
32 103 0303 в садівницькому
товаристві «Ветеран-1» Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області та державного акту
про право власності на земельну
ділянку площею 0,1001 га для ведення
садівництва в садівницькому
товаристві «Ветеран-1» Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області, серії ЯЖ № 235247
кадастровий номер 32 103 0303
від 22 липня 2008 року, разом із
скасуванням його державної реєстрації,
оскільки розпорядження Вишгородської
районної державної адміністрації
Київської області, яким ОСОБА_5
передано у власність вказану земельну
ділянку, визнано недійсним.

Позов подано з метою захисту порушених
прав позивача - землекористувача
спірною земельною ділянкою, як члена
садового товариства.

Також позивач просив припинити право
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
НОМЕР_1 площею 0,1001 га в садівницькому
товаристві «Ветеран-1» Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області, зобов'язати ОСОБА_3
повернути свій примірник державного
акту серії ЯЖ № 235247 від 22 липня 2008
року до територіального органу
Держкомзему та зобов'язати орган
нотаріату внести відомості до
Державного реєстру правочинів щодо
визнання недійсним та скасування
відомостей договору купівлі-продажу
земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,1001 га
від 19 грудня 2012 року в садівницькому
товаристві «Ветеран-1» Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з
викладених в ньому підставі та просили
про його задоволення.

Представник відповідачки ОСОБА_5,
відповідач ОСОБА_4 та представник
третьої особи Вишгородської РДА проти
задоволення позову заперечили.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не прибув, про розгляд справи
повідомлений належним чином. Надіслав
до суду письмові заперечення проти
позову посилаючись на те, що вимога про
повернення майна переданого на
виконання недійсного правочину може
бути пред'явлена лише його стороною,
коли позивач стороною оспорюваного
правочину не виступає.

Представник третьої особи - голова СТ
«Ветеран-1» суду пояснив, що тільки
позивач був і є користувачем спірної
земельної ділянки, яка йому надавалася
рішенням загальних зборів товариства в
2007 році. Коли відповідачка ОСОБА_5 та
Вишгородська РДА незаконно, без
залучення СТ «Ветеран-1», приватизували
земельну ділянку на користь ОСОБА_5, яка
не є членом СТ «Ветеран-1». Позов
підтримав, висловився про необхідність
його задоволення.

Представник третьої особи Відділу
Держземагенства у Вишгородському
районі в судове засідання не прибув,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не відомі.

Оскільки суд позбавлений можливості
відкласти розгляд справи на підставі
ст. 169 ЦПК України, в межах строку
встановленого ст. 157 ЦПК України, дану
справу розглянуто у відсутність тих
осіб, які не прибули, на підставі
наявних доказів у загальному порядку.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, на
підставі заяви позивача від 20 березня
2006 року рішенням загальних зборів СТ
«Ветеран-1» оформленого протоколом №2
від 17 лютого 2007 року ОСОБА_1 прийнято у
члени садового товариства та
закріплено за ним земельну ділянку
НОМЕР_1 площею 0,1001 га.

Про виділення на користь позивача
земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,1001 га
свідчить також його членська книжка.

Розпорядженням Вишгородської районної
державної адміністрації №154 від 12
березня 2008 року ОСОБА_5 передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,1001 га
для ведення садівництва в СТ
«Ветеран-1» на території Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області.

22 липня 2008 року на підставі вказаного
розпорядження Вишгородської РДА
Київської області ОСОБА_5 отримала
державний акт серії ЯЖ № 235247 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,10001 га, з кадастровим номером 32
103 0303, який зареєстровано в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право користування землею, договорів
оренди землі 24 грудня 2012 року за №
002.

13 грудня 2012 року постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
визнано недійсним розпорядження
Вишгородської районної державної
адміністрації №154 від 12 березня 2008 року
в частині передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,1001 га,
що розташована в СТ «Ветеран-1»
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області.

19 грудня 2012 року ОСОБА_5, знаючи про
визнання незаконним вказаного
розпорядження та порушення прав
ОСОБА_1, як землекористувача, продала
вказану земельну ділянку ОСОБА_3, що
підтверджується договором купівлі
продажу земельної ділянки посвідченим
приватним нотаріусом Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованому в реєстрі під № 2130.

В подальшому ОСОБА_3 також відчужив
спірну земельну ділянку на користь
ОСОБА_4, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 28 грудня 2013 року.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до статті 35 ЗК України
земельні ділянки, призначені для
садівництва, можуть використовуватись
для закладання багаторічних плодових
насаджень, вирощування
сільськогосподарських культур, а також
для зведення необхідних будинків,
господарських споруд тощо. Землі
загального користування садівницького
товариства є його власністю. До земель
загального користування садівницького
товариства належать земельні ділянки,
зайняті захисними смугами, дорогами,
проїздами, будівлями і спорудами та
іншими об'єктами загального
користування.

Як встановлено постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року ОСОБА_1 є законним
землекористувачем спірної земельної
ділянки, права якого порушено
прийняттям розрядження Вишгородської
районної державної адміністрації №154
від 12 березня 2008 року про передачу
земельної ділянки ОСОБА_5, яка не є
членом вказаного садового товариства.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Частиною другою цієї статті визначено
перелік основних способів захисту
цивільних прав і інтересів, серед яких
визнання права, визнання правочину
недійсним, припинення правовідношення
та визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть, якщо ці порушення не
пов'язані із позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування збитків.

На підставі ч. 1 ст. 21 ЦК України
суд визнає незаконним та сковує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
Автономної республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним і
скасовується.

Згідно вимог ч. 3 ст. 152 ЗК України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Державні акти на право власності на
земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. У спорах,
пов'язаних з правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватися як зазначені рішення, на
підставі яких видано відповідні
державні акти, так і самі акти на право
власності на земельні ділянки.
Визнання недійсним державних актів на
право власності вважається законним,
належним та окремим способом
поновлення порушених прав у судовому
порядку.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Оскільки земельна ділянка не
перебувала в користуванні ОСОБА_5, а
знаходилася в користуванні позивача,
вона не могла бути передана ОСОБА_5, яка
не була членом товариства.

Договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
порушує права позивача, який є законним
землекористувачем спірної земельної
ділянки, як член СТ «Ветеран-1».

Відтак на підставі вказаних норм
Закону державний акт на спірну
земельну ділянку, приватизовану
всупереч вимог Закону, а також договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
19 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 слід визнати недійсними і тим
самим захистити порушені права
землекористувача ОСОБА_1, як члена СТ
«Ветеран-1».

Оскільки відповідачі не визнають
виникле у позивача право користування
спірною земельною ділянкою суд вважає
необхідним, згідно ст. 16 ЗК України
визнати за останнім право користування
спірною земельною ділянкою.

Разом з тим майнові права на об'єкти
нерухомого майна виникають, змінюються
або припиняються в момент їх державної
реєстрації, а тому задоволення
вказаного позову свідчить про
наявність права користування спірною
земельною ділянкою у позивача та
відсутність його у відповідача, тобто є
підставою для скасування державної
реєстрації прав відповідачів на
земельну ділянку, тобто держаної
реєстрації незаконного державного
акту.

За наведених вище підстав позов у
вказаній частині підлягає задоволенню,
а порушені права позивача захистові.

Що стосується вимоги позивача про
припинення права власності ОСОБА_3 на
спірну земельну ділянку, то вона не
може бути задоволена.

Як установлено по справі, останній на
даний час не є власником спірної
земельної ділянки, тоді як припинення
права власності на землю відбувається
в порядку передбаченому ст. ст. 140-151 ЗК
України, підстав для чого в суді не
встановлено.

Зобов'язання відповідача ОСОБА_3
повернути примірник державного акту до
територіального органу
Держземагенства на вимогах Закону не
ґрунтується й для захисту прав
позивача не потребується.

Не має необхідності для захисту прав
позивача й внесенням певних відомостей
до Державного реєстру правочинів щодо
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, оскільки згідно ч. 1 ст.
216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

До того ж по справі не має підстав
зобов'язувати органи нотаріату вчиняти
певні дії, коли відповідні особи не є
відповідачами за позовом і судовим
рішенням їх не може бути зобов'язано до
вчинення дій.

Таким чином, суд доходить висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо
земельної ділянки площею 0,1001 га
кадастровий номер 32 103 0303 в
садівницькому товаристві «Ветеран-1»
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області.

Державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 0,1001 га для
ведення садівництва в садівницькому
товаристві «Ветеран-1» Хотянівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області, серії ЯЖ № 235247
кадастровий номер 32 103 0303
від 22 липня 2008 року визнати недійсним і
скасувати його державну реєстрацію.

Визнати право користування на земельну
ділянку НОМЕР_1 площею 0,1001 га в
садівницькому товаристві «Ветеран-1»
Хотянівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області за ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя