АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Мурзі М.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
яка діє в інтересах ОСОБА_2,

на заочне рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів за
договором позики, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013
року позов задоволено та стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за
договором позики у розмірі 1 004 000 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 25 грудня 2013 року заяву ОСОБА_2
про перегляд вказаного заочного
рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач через свого представника
ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, посилаючись на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
без повного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, що призвело до
ухвалення неправомірного рішення суду.

Як на підставу скасування рішення суду
вказав на те, що ухвалюючи рішення
судом не взято до уваги, що сума боргу
не доведена, а договори позики надані
позивачем не є належними доказами у
справі.

Посилаючись на те, що судом неправильно
застосовано норми матеріального права
і порушено норми процесуального права,
у зв'язку з чим рішення не відповідає
вимогам щодо його законності та
обґрунтованості, просив заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримала та просила задовольнити з
підстав, що наведені в ній.

Представник позивача - ОСОБА_4 в
судовому засіданні просив відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялися у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 24 березня 2009 року
між сторонами було укладено в усній
формі договір позики, за умовами якого
позивачем було надано відповідачу
грошові кошти в сумі 1 004 000 грн., що
еквівалентно 189 458 доларів США. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов позичальник видав
позикодавцю розписку, в якій сторони не
обумовили строк повернення вказаних
коштів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем 23.09.2011 направлено на адресу
відповідача вимогу про повернення
отриманих у позику грошових коштів, яку
відповідач отримав 29.09.2011, але позику
так і не повернув.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, ретельно дослідив суму боргу,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного висновку
про обґрунтованість позовних вимог
щодо стягнення боргу у розмірі 1 004 000
грн., про що ухвалив відповідне рішення.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо обґрунтованості позову та
необґрунтованості заперечень повно та
послідовно викладені у мотивувальній
частині оскаржуваного рішення,
відповідають обставинам справи та
нормам матеріального закону.

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, подана в
інтересах ОСОБА_2 апеляційна скарга
ОСОБА_1 не містить.

Судова колегія відхиляє доводи
апеляційної скарги, що судом
безпідставно не застосовано положення
ст. 837 ЦК України, оскільки зі змісту
розписки не вбачається, що грошові
кошти передано відповідачу для
виконання будівельних робіт, що
стосуються позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів та безпідставно, з порушенням
процесуальних норм, надана перевага
одним доказам над іншими, що призвело
до неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
враховуючи наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, грошові кошти
передавалися відповідачу у позику для
виконання будівельних робіт сторонній
особі, яка не є стороною справи.
Доводив, що наявність у позивача
розписки про отримання коштів свідчить
про укладання договору позики.

В ході апеляційного розгляду
представник відповідача зазначила, що
відповідачем не подавалися до суду
першої інстанції докази на
підтвердження існування між сторонами
інших правовідносин, також, посилалась
на відсутність таких доказів на час
розгляду апеляційної скарги. Факт
отримання за розпискою коштів
відповідачем не оспорювався.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що доводи відповідача щодо
передачі позивачем коштів на виконання
підрядних робіт в інтересах позивача
ґрунтуються на припущеннях, а
відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Крім цього, для виконання
позикових зобов'язань не має значення,
на які цілі позичаються грошові кошти.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції в повному
обсязі з'ясував обставини, на які
посилались сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінив їх
належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у їх сукупності та дав належну
оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, а в рішенні навів переконливі
доводи на обґрунтування своїх
висновків.

Всі висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення, відповідають обставинам
справи та нормам матеріального закону.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/10310/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3276/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.