Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/2347/13-ц

05 березня 2014 року
смт. Богородчани

Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді
Гутича П.Ф.

з участю секретаря
Соловей Л.П.

позивачки
ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Богородчани справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Майданської
сільської ради Тисменицького району
Івано-Франківської області про поділ
спільного сумісного майна подружжя;
визнання недійсним рішення
Майданської сільської ради від 29
травня 2009 року та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 16 липня
2009 року; визнання права власності на ?
частку житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
та виділення її в натурі; усунення
перешкод в користуванні житлом та
вселення в житловий будинок,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1Д звернулась в суд із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Майданської сільської
ради про поділ рухомого майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя;
визнання недійсним рішення
Майданської сільської ради від 29
травня 2009 року, яким скасовано рішення
виконкому від 30 січня 2007 року № 4 і 5 про
визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права
власності на ? частку житлового будинку
з господарськими будівлями і
спорудами, що розміщені по АДРЕСА_1, за
кожним; визнання недійсним свідоцтва
про право власності на даний об'єкт
нерухомості за ОСОБА_3, виданого 16 липня
2009 року. Позивачка також ставила вимогу
про визнання за нею права власності на ?
частку згаданого житлового будинку та
виділення її в натурі, усунення
перешкод в користуванні житлом та
вселення в належну їй частку будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала та пояснила, що в 1990 році
зареєструвала шлюб з відповідачем
ОСОБА_2 Разом з ним проживали у батьків
відповідача. В шлюбі у них народилось
троє дітей: ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_1;
ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_3. В жовтні 2008 року припинили
спільне проживання, а потім розірвали
шлюб. За час шлюбу придбали рухомі
речі, з яких просила передати їй у
власність пральну машину, кухонний
набір меблів, газову плиту, 2 меблеві
стінки, набір м'яких меблів, дві тумби
під телевізор, три шерстяні одіяла,
люстру, праску, сокодавку, 4 карнизи,
кран для ванної, телевізор "Соні",
холодильник, мікрохвильову піч.
Відповідачу просила виділити комп'ютер
та стіл під нього, стіл кухонний,
стільці кухонні, витяжку кухонну, набір
спальних меблів "Лімниця", килим
набивний розмірами 2,5 х 3,5 м; музичний
центр, газовий конвектор, стіл-тумбу, 3
пухові подушки, люстру, набір штор, 3 шт.
дверних замків, фотоапарат, корову та
собаку.

Від поділу курей відмовилася та
оцінила кухонний набір меблів в 3500 грн.
замість 8000 грн.

На час реєстрації шлюбу батьками її
колишнього чоловіка був побудований
житловий будинок, який не був зданий в
експлуатацію. За спільні з ОСОБА_2 кошти
у новозбудованому будинку провели
ремонт кімнат, кухні, коридору,
вартість якого склала 5000 гривень,
провели газифікацію, на що затратили
22000 гривень, влаштували водопостачання
- 2000 грн., провели штукатурні роботи - 4000
грн.

Виходячи з наведеного, позивачка
вважає, що будинок збудований нею та її
чоловіком спільно з батьками, а тому є
спільною власністю. Отже має право на 1/4
його частку.

На її переконання виконком Майданської
сільської ради на законних підставах
рішеннями № 4 та № 5 від 30 січня 2007 року
визнав за відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 право власності на ? частку
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами. На підставі цих
рішень їм видані свідоцтва про право
власності, які в судовому порядку
недійсними не визнавалися. Тому сесія
Майданської сільської ради не вправі
була скасовувати вищезгадані рішення
виконкому. Крім того, законом вона не
наділена такими повноваженнями.

В жовтні 2008 року відповідачі не
впустили до будинку та чинять
перешкоди в користуванні ним.

Представник відповідачів ОСОБА_4 позов
визнав частково та пояснив, що житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами побудований до реєстрації
шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Незначні
роботи по ремонту та утриманню будинку
не свідчать про те, що ОСОБА_1 стала його
співвласницею.

Рішення виконкому Майданської
сільської ради від 30 січня 2007 року про
визнання права власності на будинок
прийняті без його відома, хоча він
споруджений ним та відповідачкою
ОСОБА_3

Оскільки рішеннями виконкому було
порушено його право власності, за його
скаргою сесія сільської ради
правомірно скасувала їх. Вважає
безпідставним посилання позивачки на
те, що вона за свої кошти проводила
газифікацію житлового будинку.
Відповідно до договору від 20 березня 2007
року, замовником на проведення робіт з
газифікації є ОСОБА_3

Вважає також безпідставними вимоги
позивачки про поділ спільного майна: 3-х
шерстяних одіял, праски, сокодавки,
телевізора "Соні", мікрохвильової печі,
килима, музичного центра, стола-тумби,
3-х подушок, 3-х дверних замків,
фотоапарата, корови та собаки.

Всі ці речі на час опису майна були
відсутні, про що свідчить акт.

Спальний набір меблів "Лімниця", диван
та конвектор придбані ним, а не
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2, про
що свідчать накладні. Корова була
вирощена з теляти, яке придбав він, а не
відповідач. Собака, яку придбала
позивачка, загинула.

Аналогічні пояснення в судовому
засіданні дала представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5

Представник Майданської сільської
ради в судове засідання не з'явився,
направив в суд заяву про розгляд справи
за відсутності представника.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов в
частині поділу рухомих речей підлягає
до часткового задоволення, а решта
позовних вимог задоволенню не
підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що за
час спільного проживання подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали нерухоме
майно: пральну машинку автомат
вартістю 1500 грн.; кухонний набір меблів
вартістю 8000 грн.; меблеву стінку
вартістю 2000 грн.; м'які меблі
(диван-ліжко, два м'які крісла та шість
м'яких крісел) вартістю 2000 грн.; меблеву
стінку вартістю 1500 грн.; дві тумби під
телевізор вартістю 400 грн.; три шерстяні
одіяла вартістю 500 грн.; люстру вартістю
180 грн.; праску імпортну вартістю 250 грн.;
сокодавку імпортного виробництва
вартістю 450 грн.; чотири карнизи
вартістю 400 грн.; кран імпортний для
ванної кімнати вартістю 250 грн.;
телевізор "Соні", вартістю 1800 грн.;
холодильник імпортного виробництва
(двохкамерний) вартістю 2800 грн.;
мікрохвильову піч імпортного
виробництва вартістю 500 грн.; газову
плиту вартістю 800 грн.; персональний
комп'ютер вартістю 4000 грн.; комп'ютерний
стіл вартістю 350 грн.; стіл кухонний
вартістю 900 грн.; стільці кухонні (шість
штук) вартістю 350 грн.; витяжку кухонну
вартістю 1200 грн.; килим
набивний (розмір 2,5м х 3,5м) вартістю 600
грн.; газовий конвектор вартістю 1200
грн.; стіл-тумбу вартістю 350 грн.;
подушки пухові (три штуки) вартістю 500
грн.; люстру вартістю 250 грн.; набір штор
вартістю 350 грн.; замки дверні (три
штуки) вартістю 600 грн.; фотоапарат
вартістю 150 грн.

Заперечення відповідача про те, що під
час виконання ухвали Тисменицького
районного суду від 22 квітня 2009 року про
забезпечення позову були відсутні три
шерстяні одіяла, праска, сокодавка,
телевізор "Соні", мікрохвильова піч,
подушки пухові, дверні замки та
фотоапарат, суд вважає безпідставними.

В зустрічній позовній заяві, поданій
ОСОБА_2 до Тисменицького районного суду
25 серпня 2009 року зазначено, що ці речі
дійсно придбані ним та ОСОБА_1 під час
шлюбу. В ній також зазначено, що речі
позивачка забрала.

(т.1 а.с.49-50)

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2
також визнав, що спільним майном
подружжя є м'які меблі.

Суд вважає, що з переліку спільного
майна подружжя слід виключити набір
меблів "Лімниця" вартістю 3000 гр. та
корову.

Встановлено, що даний набір меблів
придбаний батьком відповідача ОСОБА_4,
що підтверджується накладною № 1800.

(т.4 а.с.66)

В судовому засіданні встановлено, що
корова була вирощена батьками
відповідача. Про це свідчить довідка
виконкому Майданської сільської ради
від 07 травня 2009 року № 321 (т.1 а.с.72)
та приймальна квитанція на закупівлю
худоби від 02 жовтня 2008 року.

(т.4 а.с.58 )

Не підлягає поділу також собака,
оскільки в судовому засіданні
встановлено, що тварина загинула.

З переліку речей, що підлягають поділу
між подружжям, слід також виключити
музичний центр та килим набивний,
оскільки позивачкою не доведено, що за
час спільного ведення господарства
такі були придбані. Про це також
свідчить акт опису майна від 06 червня
2009 року.

(т.1 а.с.225-228)

Відповідно до ст.60 СК, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з ст.69 СК, дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У відповідності з ч.1 ст.70 СК, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Виходячи з наведеного суд вважає, що
позивачці слід виділити у власність
пральну машинку-автомат, кухонний
набір меблів, 2 меблеві стінки, подушки,
праску, холодильник, мікрохвильову піч,
телевізор, сокодавку та фотоапарат.

ОСОБА_2 слід виділити газову плиту,
комп'ютер та стіл під нього, стіл
кухонний, стільці, газовий конвектор,
набір штор, набір м'яких меблів,
стіл-тумбу, витяжку кухонну, замки
дверні, дві тумби під телевізор, кран
для ванної, карнизи, люстру та шерстяні
одіяла.

При розподілі майна судом
враховувалися пояснення відповідача
ОСОБА_2 про те, що шерстяні одіяла,
праску, сокодавку, телевізор,
мікрохвильову піч, подушки та
фотоапарат в 2008 році забрала позивачка.
Про їх відсутність у господарстві
ОСОБА_3 свідчить акт державного
виконавця від 06 червня 2009 року.

(т.1 а.с.225)

При поділі майна враховуються також
інтереси дітей, які проживають разом з
відповідачем.

Позивачкою в ході судового розгляду не
представлено доказів того, що між
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та нею, відповідно до
вимог законодавства, було укладено
угоду про створення спільної сумісної
власності.

Відповідно до положень ст.355 ЦК, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Право спільної власності виникає з
підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно.

Власність двох чи більше осіб, згідно з
ст.356 ЦК, із визначенням часток кожного
з них у праві власності є спільною
частковою власністю.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Івано-Франківської районної
ради (в даний час Тисменицької)
№363 від 24 грудня 1980 року ОСОБА_3 дано
дозвіл на перебудову житлового будинку
на старому місці.

Актом від 12 листопада 1980 року
представником районної архітектури в
присутності представника Майданської
сільської ради ОСОБА_3 відведено
земельну ділянку для забудови садиби.

(т.2 а.с.20-20 «а»)

Згідно з технічним паспортом на
житловий будинок АДРЕСА_1, до складу
зазначеного будинковолодіння входять:
житловий будинок 1981 року побудови,
літня кухня, 1928 року побудови та інші
господарські будівлі та споруди.

(т.1 а.с.69)

Позивачка ОСОБА_1 після одруження в 1990
році стала проживати з чоловіком -
відповідачем у справі ОСОБА_2, за згодою
його батьків, в половині спірного
будинку.

Показання свідка ОСОБА_8, який є братом
позивачки про те, що до 2001 року були
зведені тільки стіни будинку,
спростовуються показаннями свідка
ОСОБА_7, який показав, що на час
одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будинок був
готовий до здачі в експлуатацію.

Свідок ОСОБА_9 показала, що через 9
місяців після весілля ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було весілля другого сина ОСОБА_3 Воно
відбувалося в новій хаті.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_6 пояснили, що в
2000 році проводили зовнішні штукатурні
роботи будинку сім'ї ОСОБА_3. Замовляв
роботи та проводив оплату за неї ОСОБА_4

Згідно з договором №142 від 20 березня 2007
року, замовником на проведення робіт з
газифікації будинку та літньої кухні є
відповідачка ОСОБА_3

(т.4 а.с.63)

Таким чином, вищезгаданими доказами
доведено, що спірний житловий будинок
з господарськими будівлями і
спорудами побудовано подружжям ОСОБА_3
та ОСОБА_4 ще до одруження ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Згода власників житлового будинку на
проживання позивачки разом з чоловіком
в половині побудованого ними будинку
не породжує для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права
власності на нього.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 04 жовтня
1991 року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», оскільки земельна ділянка
для будівництва жилого будинку і
господарських будівель надається
громадянину у довічне успадковане
володіння, участь інших осіб у
будівництві не створює для них права
приватної власності на жилий будинок,
крім випадків, коли це передбачено
законом.

Таке право, зокрема, виникає, коли
будівництво велось подружжям в період
шлюбу або велось за рахунок спільної
праці членів сім'ї - жилий будинок
стає їх спільною сумісною власністю,
якщо інше не було встановлено
письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у
будівництві жилого будинку не на
підставі угоди про створення
спільної власності, яка відповідає
законодавству, вправі вимагати не
визнання права власності на будинок, а
відшкодування своїх затрат на
будівництво, якщо допомогу
забудовнику вони надавали не
безоплатно.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
показав, що ОСОБА_1 брала участь у
будівництві жилого будинку, зокрема
проводила його газифікацію, купляла
деревно-стружкові плити для підлоги.
Для цього він їй позичав гроші.

На переконання суду, це дає право
ОСОБА_1 ставити питання про
відшкодування затрат на будівництво.
Однак таких позовних вимог позивачкою
не заявлено, а суд виходити за межі
позовних вимог не вправі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за
нею права власності на 1/4 частину
житлового будинку та господарських
будівель, виділення її в натурі,
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком та вселення в
будинок безпідставні.

При цьому суд також враховує, що
рішенням Тисменицького районного суду
від 19 липня 2013 року ОСОБА_1 визнана
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1

Дане рішення залишено без змін ухвалою
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Івано-Франківської області від 29
серпня 2013 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 грудня 2013 року касаційна
скарга ОСОБА_1 на дане судове рішення
відхилена.

(т.4 а.с.67-72)

У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає
також безпідставними позовні вимоги
ОСОБА_1 про скасування рішення сесії
Майданської сільської ради від 29
травня 2009 року (т.1 а.с.172), яким
відмінено рішення виконкому сільської
ради від 30 січня 2007 року № 4 та № 5 про
визнання права власності на ? житлового
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2

(т.1 а.с.173,176)

На переконання суду, рішення виконкому
прийняті з порушенням законодавства,
оскільки право власності на 1/2 частку
житлового будинку, який побудовано
подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнано за
ОСОБА_2, який не є співзабудовником
даної садиби, між ним та батьками не
було укладено угоди про створення
спільної сумісної власності.

Суд вважає, що сільська рада при цьому
діяла в рамках закону, оскільки
відповідно до п.15 ч.1 ст.26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання про скасування
актів виконавчих органів ради, які не
відповідають Конституції чи законам
України, іншим актам законодавства.

Посилання позивачки на те, що таке
рішення прийняте без визнання в
судовому порядку свідоцтва про право
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/2
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами, на переконання
суду, не є підставою для скасування
рішення сесії.

На даний час на підставі рішення сесії
16 липня 2009 року ОСОБА_3 видане свідоцтво
про право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами АДРЕСА_1 (т.1 а.с.64).

Право власності на нерухоме майно
ОСОБА_3 зареєстровано 16 липня 2009 року у
Івано-Франківському ОБТІ (т.1 а.с.65).

Суд, на підставі ст.88 ЦК, вважає, що з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 слід стягнути
243 грн. 60 коп. судового збору та 30
гривень витрат на ІТЗ.

На підтвердження витрат на правову
допомогу позивачкою представлено суду
квитанції про оплату послуг адвокатів
ОСОБА_12 в сумі 2000 гривень (т.3 а.с.142) та
ОСОБА_13 в сумі 2000 гривень (т.4 а.с.86). Суд
вважає, що дані витрати слід стягнути з
ОСОБА_2 пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. При цьому
суд враховує, що ОСОБА_13 участі в
судових засіданнях не приймав. (Був
присутній при відкритті судового
засідання 23 січня 2014 року).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що з
ОСОБА_2 слід стягнути в користь ОСОБА_1
1000 гривень витрат на правову допомогу.

На підставі ст.ст.60, 69, 70, 71 СК, ст.112 ЦК (1963
р.), ст.ст.355, 356 ЦК України, ст.26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", керуючись ст.ст.213, 215 ЦПК
України, суд,

р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Поділити рухоме майно, що є спільною
сумісною власністю подружжя, виділивши
ОСОБА_1 майна на загальну суму 14950
(чотирнадцять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят) гривень, а саме:

1) пральну машину-автомат вартістю 1500
грн.;

2) кухонний набір меблів - 3500 грн.;

3) меблеву стінку - 2000 грн.;

4) меблеву стінку - 1500 грн.;

5) подушки пухові (3 штуки) - 500 грн.;

6) праску - 250 грн.;

7) холодильник двохкамерний - 2800 грн.;

8) мікрохвильову піч - 500 грн.;

9) телевізор марки "Соні" - 1800 грн.

10) сокодавку - 450 грн.;

11) фотоапарат - 150 грн.

ОСОБА_2 виділити у власність рухоме
майно загальною вартістю 13830
(тринадцять тисяч вісімсот тридцять)
гривень, а саме:

1) газову плитку вартістю 800 грн.;

2) комп'ютер - 4000 грн.;

3) комп'ютерний стіл - 350 грн.;

4) стіл кухонний - 900 грн.;

5) стільці - 350 грн.;

6) газовий конвектор - 1200 грн.;

7) набір штор - 350 грн.;

8) набір м'яких меблів - 2000 грн.;

9) стіл-тумбу - 350 грн.;

10) витяжку кухонну - 1200 грн.;

11) замки дверні (3 шт.) 600 грн.;

12) дві тумби під телевізор - 400 грн.;

13) кран для ванної - 250 грн.;

14) карнизи (4 шт.) 400 грн.;

15) люстру - 180 грн.;

16) шерстяні одіяла (3 шт.) - 500 грн.

В задоволенні решти позову про поділ
спільного сумісного майна подружжя та
позовних вимог про визнання недійсним
рішення Майданської сільської ради
Тисменицького району від 29 травня 2009
року та свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 16 липня 2009 року;
визнання права власності на ? частку
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами, виділення її в
натурі; усунення перешкод в
користуванні житлом та вселення в
будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 243
гривні 60 коп. судового збору, 30 гривень
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи та 1000
гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 243 гривні 60 коп.
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Івано-Франківської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення, а Майданською сільською
радою Тисменицького району
Івано-Франківської області - з дня
отримання копії рішення.

Головуючий