Єдиний унікальний номер 256/3418/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1682/2014
Головуючий у І інстанції Сватіков
А.В.Єдиний унікальний номер 256/3418/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1682/14Категорія
39Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 рокум. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Бугрим Л.М.,

суддів Баркова В.М.,

Зайцевої С.А.,

при секретарі Сачко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу приватного
підприємства «Нива - В.Ш.» на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 15 січня 2014 року в справі за
позовом приватного підприємства «Нива
- В.Ш.» до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 15 січня 2014 року в
задоволені позову приватного
підприємства «Нива - В.Ш.» до ОСОБА_2 про
захист честі, гідності, ділової
репутації, зобов'язання вчинити певні
дії та відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, а також на те, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час і
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином телефонограмою (а.с. 153),
тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України розглянув справу без його
участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника приватного підприємства
«Нива - В.Ш.» Малишевої К.Г., яка
підтримала доводи скарги і просила її
задовольнити, апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи сторін,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права
та прийшов до обґрунтованого висновку
про те, що зазначені відповідачем
відомості в адресованому Міністру
юстиції України листі не можна вважати
поширенням неправдивих відомостей, які
порочать ділову репутацію приватного
підприємства «Нива - В.Ш.».

Цей висновок суду є правильним і
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України
юридична особа здатна мати такі ж
цивільні права та обов'язки (цивільну
правоздатність), як і фізична особа,
крім тих, які за своєю природою можуть
належати лише людині.

За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України
фізична чи юридична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені)
(пункт 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»).

Частиною другою статті 34
Господарського кодексу України
передбачено, що дискредитацією
суб'єкта господарювання є поширення у
будь-якій формі неправдивих, неточних
або неповних відомостей, пов'язаних з
особою чи діяльністю суб'єкта
господарювання, які завдали або могли
завдати шкоди діловій репутації
суб'єкта господарювання.

Під діловою репутацією юридичної
особи, у тому числі підприємницьких
товариств, фізичних осіб - підприємців,
адвокатів, нотаріусів та інших осіб,
розуміється оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин (пункт 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи»).

Згідно із частинами першою та другою
статті 30 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма частини першої
статті 30 Закону України «Про
інформацію», яка встановлює підстави
для звільнення від відповідальності за
порушення законодавства про
інформацію, має оцінюватися в
загальному контексті цього Закону,
зокрема статті 5, яка визначає право
кожного на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. Реалізація права
на інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Звернення громадян до правоохоронного
органу, що містять певні відомості про
недодержання законів посадовими або
службовими особами, передаються чи
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами. Тому такі
звернення не можуть вважатися
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам посадової чи
службової особи правоохоронного
органу (Рішення Конституційного Суду
України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003).

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» (далі
постанова Пленуму ВСУ №1) роз'яснено, що
відповідно до ст. 40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
ст. 40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації. У
випадку звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа
про поширення відомостей). Разом з тим
наявність у такому зверненні завідомо
неправдивих відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавством України.

Судом встановлено, що між сторонами
виник спір з приводу поширення ОСОБА_2
інформації про дії посадових осіб
державної виконавчої служби
Ворошиловського району м. Донецька та
філії 05 приватного підприємства
«Нива-В.Ш.» викладеної у зверненні на
ім'я Міністра юстиції України
Лавриновича О.В., в якому відповідач
просив провести перевірку діяльності
цих осіб, які, на його думку, порушили
вимоги закону при організації та
проведенні прилюдних торгів з
реалізації належного йому майна та в
діях яких він убачає склад злочину та
зловживання службовим становищем (а.с.
26-29).

Із позовної заяви приватного
підприємства «Нива - В.Ш.» та пояснень
представника підприємства в судовому
засіданні вбачається, що саме цим
листом відповідач поширив щодо
позивача неправдиві відомості, які
порочать його честь, гідність та ділову
репутацію.

Відповідно до підпункту 3 пункту 11
Положення «Про Міністерство юстиції
України», затвердженого Указом
Президента України від 06 квітня 2011 року
№ 395/2011, Міністр юстиції України
спрямовує та координує діяльність
Державної архівної служби України,
Державної виконавчої служби України,
Державної пенітенціарної служби
України, Державної реєстраційної
служби України, Державної служби з
питань захисту персональних даних
України (далі - служби), в тому числі:
формує державну політику у відповідній
сфері та контролює її реалізацію
службами; визначає пріоритети роботи
служб і шляхи виконання покладених на
них завдань, затверджує плани їх
роботи; вносить пропозиції
Прем'єр-міністру України щодо
кандидатур на посади керівників служб
і за пропозицією керівників служб -
кандидатури на посади їх заступників;
видає обов'язкові до виконання
службами накази та доручення з питань
спрямування і координації їх
діяльності; погоджує призначення на
посади і звільнення з посад керівників
та заступників керівників
територіальних органів служб; погоджує
призначення на посади і звільнення з
посад керівників і заступників
керівників структурних підрозділів
апаратів служб; доручає керівникам
служб скасувати акти їх територіальних
органів повністю чи в окремій частині,
а в разі відмови скасовує такі акти
повністю чи в окремій частині; порушує
перед Президентом України питання щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності керівників служб та
їх заступників; ініціює питання щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності керівників
структурних підрозділів апаратів
служб, територіальних органів служб та
їх заступників, а також керівників
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери їх управління;
ініціює питання щодо проведення
службового розслідування стосовно
керівників служб, їх заступників, інших
державних службовців і працівників
апаратів служб та їх територіальних
органів, підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери їх
управління; приймає рішення щодо
проведення перевірки діяльності служб
та їх територіальних органів; вирішує
інші питання, пов'язані зі спрямуванням
і координацією діяльності служб.

Відповідно до п. 4.15 Положення «Про
умови і порядок проведення тендерів
(конкурсів) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна», затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 11 листопада 2003 року № 136/5 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11 листопада 2003 року за
№ 1036/8357, при неналежному виконанні
спеціалізованою організацією умов
договорів, укладених з органами
державної виконавчої служби, про
реалізацію арештованого майна
достроково наказом Державної
виконавчої служби України за поданням
Голови тендерної (конкурсної) комісії
вона виключається з переліку
спеціалізованих організацій, з якими
органами державної виконавчої служби
можуть укладатися договори про
реалізацію арештованого майна.

Статтею 10 Закону України «Про державну
виконавчу службу» встановлено, що
контроль за діяльністю працівників
органів державної виконавчої служби
здійснюють Міністерство юстиції
України через Департамент державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, а Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головні
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - через відповідні
управління державної виконавчої
служби.

Таким чином апеляційний суд вважає, що
до компетенції Міністра юстиції
України відноситься перевірка питань,
порушених у зверненні ОСОБА_2, у
розумінні позиції, висловленої у
вищезазначеному рішенні
Конституційного Суду України.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
зазначеними позивачем діями
відповідача не було поширено
відомостей які б порочили його ділову
репутацію, оскільки крім статті 32
Конституції України, яка гарантує
судовий захист права спростувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї, стаття 34
Конституції України гарантує кожному і
право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань.

В апеляційній скарзі не приведені нові
доводи, які б не були предметом
дослідження суду першої інстанції і
які б вплинули на правильність його
висновків при розгляді спору по суті.

Тому, з урахуванням зазначеного
апеляційний суд вважає, що рішення суду
відповідає обставинам справи, вимогам
ст.ст. 10, 15, 54, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, ст.
94, 277 ЦК України, роз'ясненням п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», ст. 40 Конституції
України і підстав для його скасування
не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Нива - В.Ш.» - відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 15 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді