АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5209/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/781/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Мартєв С. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року м. ПолтаваАпеляційний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ВИННИЧЕНКА Ю.М., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 30 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод
у користуванні квартирою, визнання
порядку користування квартирою.

Апеляційний суд,
заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4.
звернулись до суду з позовом, у якому
зазначали, що успадкували частку
квартири АДРЕСА_1, при цьому, ОСОБА_3 на
праві власності належить 2/15 частини
квартири, ОСОБА_4. належить 1/15 частина
квартири.

Відповідачі перешкоджають ОСОБА_3
користуватись свою власністю та не
дозволяють ОСОБА_4. перебувати у
спірній квартирі.

Просили вселити ОСОБА_3 у квартиру,
встановити порядок користування
житловим приміщенням, закріпивши за
позивачами право користування
квартирою відповідно до належних їм
часток, та зобов'язати відповідачів не
чинити перешкод у користуванні
виділеними ОСОБА_3 та ОСОБА_4. частинами
квартири.

Остаточно після проведення у справі
судової будівельно-технічної, просили
виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4. з ідеальною
часткою 3/15 в індивідуальне
користування частину кімнати №4,
площею 8 кв. м, у приватній
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити
частину кімнати №4, площею 2,5 кв. м,
кімнати №5, площею 9,6 кв. м, кімнату №6,
площею 14,4 кв. м, у спільному
користуванні залишити кухню №2,
загальною площею 15,2 кв. м, передпокій
№3, загальною площею 5,2 кв. м, санвузол
№7, загальною площею 4,5 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 30 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні 2/15 частинами
квартири АДРЕСА_1

Вселено ОСОБА_3 у вищевказану квартиру.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 по 57 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі порушено питання
про скасування рішення з підстав
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права
та ухвалення нового про відмову у
позові.

У зв'язку з поверненням без вручення
повісток «за закінченням стоку
зберігання», що направлялись ОСОБА_3 за
повідомленою ним поштовою адресу,
виклик позивача у судове засідання
проведено у порядку, передбаченому ч. ч.
9, 10 ст. 74 ЦПК України, через розміщення
оголошення у пресі.

З урахуванням викладеного, апеляційний
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи учасників у справі, які не
з'явились у судове засідання.

Апеляційний суд, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у межах заявлених вимог
та доводів апеляційної скарги, вважає,
що остання підлягає задоволенню.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 на праві власності
належить сторонам у справі.

Так, ОСОБА_3 у праві спільної часткової
власності на квартиру належить 2/15
частки квартири, ОСОБА_4. - 1/15 частка,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками решти
квартири.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
та ОСОБА_4. просили встановити порядок
користування позивачами квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів не
чинити перешкод у користуванні ними
вказаним житловим приміщенням та
вселити у квартиру ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною часткової
власністю.

Право кожного із співвласників на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК
України, та у разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
23.10.13 року запропонувати варіанти
порядку користування квартири АДРЕСА_1
між її співвласниками таким чином, щоб
ОСОБА_3 і ОСОБА_4. було виділено
приміщення на ідеальну частку 3/15, не
існує технічної можливості.

У дослідницькій частині висновку
запропоновано один варіант порядку
користування квартирою АДРЕСА_1 з
відступом від ідеальної частки 3/15 та
зазначено, як перерозподіляться
ідеальні частки співвласників,
наведені переустаткування, які
необхідно зробити для здійснення
запропонованого варіанту порядку
користування квартири.

Оскільки варіанти встановлення
порядку користування квартирою з
урахуванням часток сторін у праві
спільної часткової власності без
здійснення перепланувань та
переобладнань житлового приміщення
відсутні, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
неможливості визначити порядок
користування спірною квартирою з
дотриманням права кожного із
співвласників на володіння,
користування та розпорядження
належною йому часткою.

У свою чергу, вирішуючи спір у решті
позовних вимог, місцевий суд виходив з
того, що позивач ОСОБА_3, як власник
частки у спільній частковій власності
на квартиру, не може бути позбавлений
права користування квартирою, тому
підлягає вселенню.

Між тим, із таким висновком суду першої
інстанції повністю погодитися не
можна, оскільки він не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

За правилами ст. 150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні положення містить ст. 383 ЦК
України.

Згідно із ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

З матеріалів справи вбачається, що
фактично квартирою користуються
відповідачі.

Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4. в
користування ізольовані житлові
кімнати у спірній квартирі, відповідно
до будівельних норм та правил, є
неможливим.

Варіантів виділення неізольованого
жилого приміщення (кімнати, зв'язаною з
іншою кімнатою спільним входом), або
частини кімнати у висновку експертизи
не запропоновано.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У порушення вимог вказаних статей,
позивачами не доведено можливість
виділення їм у користування житлової
площі у спірній квартирі.

У такому разі, висновок місцевого суду
щодо задоволення похідної позовної
вимоги про вселення позивача у
квартиру не в повній мірі відповідає
вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України щодо
обґрунтованості та законності
судового рішення, оскільки є
суперечливим та взаємовиключним з
висновком суду щодо неможливості
встановити порядок користування
ОСОБА_3 тією частиною спільного майна в
натурі, яка відповідає його частці у
праві спільної часткової власності.

Крім того, вселення ОСОБА_3 без
визначення конкретної житлової площі
для проживання останнього порушує
права інших співвласників на
користування квартирою.

За таких обставин, рішення місцевого
суду у цій частині підлягає скасуванню,
з ухваленням нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог щодо
вселення у квартиру слід відмовити.

Слід зазначити, що позивачі не
позбавляються можливості звернутися
до суду з позовними вимогами щодо
поділу спірної квартири у натурі з
підстав, передбачених ст. 364 ЦПК
України, чи вимагати відповідної
матеріальної компенсації, у порядку ст.
358 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.
4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 грудня 2013 року у частині
вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1
скасувати, ухвалити у цій частині нове
рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення
до квартири відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
МАРТЄВ С.Ю.

Судді :
ВИННИЧЕНКО Ю.М.

ХІЛЬ Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
МАРТЄВ С.Ю.