Провадження № 2/641/38/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Комінтернівський
районний суд м.Харкова у складі:
головуючого: судді - Богдан М.В.

при секретарі - Коваленко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом Прокурора
Комінтернівського району м.Харкова в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Харківська міська рада,
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору дарування
недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Комінтернівського
району м.Харкова звернувся з позовом до
суду в інтересах ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
якому після неодноразових уточнень
просив: визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
02.11.2010р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_3.

В обґрунтування свого позову
прокурор посилався на те, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 належала квартира АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 09.07.1997 року.

З 22.10.2010р. по 27.10.2010р. ОСОБА_1
знаходилась на лікуванні у
хірургічному відділенні КГБ № 17 та в
цей час до неї у лікарню приїздила
прийомна донька ОСОБА_4 з нотаріусом і
запропонувала підписати документи для
отримання субсидії для зменшення
сплати за жилого-комунальні послуги.
ОСОБА_1 підписала документ але його не
прочитала.

Через тиждень до неї додому
приїхала ОСОБА_4 з сином - відповідачем
ОСОБА_2 та попросила поїхати до
нотаріуса підписати документи для
подальшого оформлення субсидії, на що
вона погодилась.

У нотаріуса ОСОБА_1 все підписала,
але документи не читала, їх зміст та
наслідки підписання їй ніхто не
роз*яснював, усвідомити наслідки
підписання вона не могла у зв*язку з
поганим зором, слухом, похилим віком,
недостатнім розумінням української
мови.

Помилково вважаючи, що підписує
документи для оформлення субсидії,
ОСОБА_1 підписала договір дарування
спірної квартири ОСОБА_2.

Також позивач вказав, що через
декілька місяців після підписання
договору дарування ОСОБА_1 виявила, що
оригінали правоустанавлюючих
документів на її квартиру зникли, після
чого, подзвонила ОСОБА_2 та стала
вимагати повернути їй документи.

В судовому засіданні прокурор
прокуратури Комінтернівського району
м.Харкова підтримала заявлені позовні
вимоги та вказала, що в момент
підписання договору дарування ОСОБА_1
не усвідомлювала, що вона укладає
договір про відчуження майна, наміру
дарувати квартиру в неї ніколи не
виникало.

Також вважає, що на відсутність
волі ОСОБА_1 щодо укладання договору
дарування вказує той факт, що у 1997 році,
одразу після придбання спірної
квартири, вона заповіла все своє майно
і квартиру своїй рідній донці.

Крім того, позивачем зазначено, що
у представника відповідача був намір
заволодіти квартирою ще до посвідчення
довіреності, адже ОСОБА_4 підписала
замовлення на отримання витягу замість
ОСОБА_1 22.10.2010р., тобто ще до посвідчення
довіреності.

В судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала заявлені в її інтересах
позовні вимоги в повному обсязі та
просила їх задовольнити. При цьому
вказала, що нічого не чує, зараз
користується слуховим апаратом. Під
час посвідчення довіреності та
договору дарування слухового апарату в
неї не було.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
вказала, що ОСОБА_1 самостійно прийняла
рішення про дарування квартири ОСОБА_2,
оскільки мала образу на свого сина,
який до неї не приходив, про що вона
писала своїй дочці у Голландію. Крім
того, лікар надала дозвіл на приїзд
нотаріуса до ОСОБА_1, так як вона
лікувалась у хірургії та з головою у
неї все було у порядку.

В лікарні ОСОБА_1 самостійно
читала довіреність після чого її
підписала.

Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 в
судовому засіданні просила суд
відмовити в позові в повному обсязі
посилаючись на те, що до посвідчення
договору дарування, від імені ОСОБА_1
було посвідчено довіреність на
представництво інтересів в установах з
питань збору документів щодо
відчуження належної їй квартири.
Довіреність було посвідчено в лікарні
№ 17 в якій на той час знаходилась
ОСОБА_1. ОСОБА_1 було прочитано текс
довіреності та підписано її. На момент
посвідчення довіреності, ОСОБА_1 чітко
висловлювала свої наміри на надання
повноважень ОСОБА_4 з питань збору
документів щодо квартири з метою
подальшого дарування належної їй
квартири. Встановлення дійсних намірів
ОСОБА_1 на видачу довіреності з певними
повноваженнями здійснювалось шляхом
співбесіди, встановленням розуміння
зазначеного в довіреності та правових
наслідків для неї.

Вважає, що обставини визначені
ст.ст.225,229,230 ЦК України не мали місця
під час посвідчення договору дарування
спірної квартири.

Представник третьої особи -
Харківської міської ради в судовому
засіданні просив суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі
посилаючись на те, що 08.10.2012р. ОСОБА_1
звернулась до Харківського міського
голови щодо виділення їй слухового
апарату на підставі довідки, виданої
30-ю Харківською міською клінічною
лікарнею 05.10.2012р., відповідно до якої
ОСОБА_1 встановлений діагноз:
двостороння хронічна сенсоневральна
туговухість 3 ступеня. ОСОБА_1 взята на
облік для отримання пільгового
слухового апарату.

Представник Харківської міської
ради також зазначив, що сам текст
договору дарування не містить посилань
на те, що ОСОБА_1 має на час його
укладання вади слуху чи зору і що
нотаріусом були вчинені усі необхідні
заходи для того, щоб сторона договору у
повній мірі була інформована про суть
та наслідки дій, які вона вчинила.
Вважає, що договір дарування був
підписаний ОСОБА_1 під впливом помилки,
якої вона припустилася через вади
слуху та зору.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
09.07.1997 року належала квартира АДРЕСА_1.

До укладання договору дарування,
25.10.2010 року ОСОБА_1 було надано ОСОБА_4
довіреність на представництво її
інтересів в установах з питань збору
документів щодо відчуження належної
ОСОБА_1 спірної квартири.

Вказана довіреність була
посвідчена приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_3 у приміщенні лікарні № 17, в якій
на той час знаходилась на лікуванні
ОСОБА_1 за викликом ОСОБА_4.

02 листопада 2010 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 було посвідчено
договір дарування квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зареєстровано в
реєстрі за №4908. Вказаний договір було
посвідчено за місцем розташування
робочого місця нотаріуса ОСОБА_3.

Згідно діючого законодавства
України за договором дарування одна
сторона передає або зобов*язується
передати в майбутньому другій стороні
безоплатно майно у власність.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК
України серед загальних вимог,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, є вимога про
волевиявлення учасника правочину, яке
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Договір дарування вважається
укладеним, коли сторони мають повну
уяву не тільки про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Згідно до вимог ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

В своїх запереченнях і
представник відповідача та приватний
нотаріус ХМНО ОСОБА_3 посилаються на
висновок експертизи, яка була
проведена в рамках цивільної справи за
позовом самої ОСОБА_1. Згідно з
висновками вказаної експертизи від
22.11.2011р., оглянутої в судовому
засіданні, у ОСОБА_1 ознак психозу та
недоумства не виявлено. За своїм
психічним станом вона здатна розуміти
значення своїх дій та керувати ними. У
ОСОБА_1 в проміжок часу укладення
договору дарування 02.11.2010р. ознак
будь-якого психічного розладу не
виявлено, за своїм психічним станом
вона була здатна розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

Але уточнені позовні вимоги
прокурора Комінтернівського району
м.Харкова пов*язані з тим, що ОСОБА_1 не
була обізнана про правову природу
правочину, що пов*язано зі станом її
здоров*я, похилим віком, які позбавили
її можливості особисто прочитати або
прослухати текст договору прочитаний
у голос іншою особою.

В судовому засіданні представник
відповідача та приватний нотаріус ХМНО
підтвердили той факт, що текст договору
дарування було зачитано ОСОБА_1
приватним нотаріусом, а потім ОСОБА_1
його підписала.

Але згідно дослідницької частини
вказаного вище висновку експертизи від
22.11.2011р., ОСОБА_1 з 29.03.2010р. по 21.04.2010р.
знаходилась на лікуванні в ХОГ для
інвалідів війни та їй разом з іншими
діагнозами було встановлено діагноз:
хронічна нейросенсорна туговухість.
Тобто, туговухість була встановлена ще
до укладання оспорюваного договору.

Також, представник відповідача
ОСОБА_4 в судовому засіданні
підтвердила той факт, що ОСОБА_1 вже
давно має вади слуху, але слуховим
апаратом, який у неї був вона не
користується.

Вказаний висновок експертизи разом з
поясненнями ОСОБА_1, приватного
нотаріуса та представника відповідача
свідчать про те, що на час укладання
оскаржуваного договору ОСОБА_1 не мала
слухового апарату. Вказані обставини
дають підстави вважати, що ОСОБА_1 не
могла самостійно прочитати текст
договору, а з урахуванням того, що
відсутні відомості про те, чи був
прочитаний їй у голос текст договору і
якщо був прочитаний, то з якої відстані,
тому, відсутні підстави вважати, що
ОСОБА_1 була обізнана про правову
природу вчиненого нею правочину.

Крім того, сам текст договору
дарування від 02.11.2010р. не містить
посилань на те, що ОСОБА_1 має на час
його укладання вади слуху і що
нотаріусом були вчинені усі необхідні
заходи для того, щоб сторона договору у
повній мірі була інформована про суть
та наслідки дій, які вона вчинила.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 в судовому засіданні
підтвердили, що ОСОБА_1 не мала наміру
дарувати квартиру ОСОБА_2, оскільки
мала рідного сина та доньку, та бажала
розпорядитись належною їй квартирою на
їх користь.

Суд не приймає до уваги пояснення
допитаних в судовому засіданні свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки
вони повністю спростовуються
матеріалами справи.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_1, вчинивши договір дарування
належної їй квартири, помилялась щодо
природи правочину, прав та обов*язків
сторін, оскільки продовжувала
проживати у спірній квартирі й після
укладання договору.

Виходячи з викладеного вище, суд
вважає, що позовні вимоги прокурора
Комінтернівського району м.Харкова в
інтересах ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

Також, відповідно до вимог ст. 216
ЦК України, суд вважає за необхідне
визнати право власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218
ЦПК України, ст.ст.16, 203, 215, 216,229 ЦК
України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Прокурора
Комінтернівського района м.Харкова в
інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 02.11.2010р. приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за р. № 4908,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд
м.Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. В. Богдан