Номер провадження № 22-ц/785/104/14
Головуючий у першій інстанції Жуган
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним,-

встановила:

У грудні 2010 року позивачка звернулася
до суду з зазначеним позовом та просила
визнати заповіт від 19.11.2007 року, який
був складений її тіткою ОСОБА_6 на
користь сусідки ОСОБА_5, недійсним.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що ОСОБА_6 знаходилася у тяжкому
хворому стані на обліку у медичних
закладах. Через два дні після складання
заповіту ОСОБА_6 потрапила у лікарню, а
через три дні померла, зазначене, на
думку позивачки, підтверджує
можливість складання та підписання
заповіту іншою особою, або підписання
його ОСОБА_6 під впливом фізичного
та/або психологічного насильства. На
підставі зазначеного просила визнати
заповіт недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до
суду апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що підпис і напис у
спірному заповіті від імені ОСОБА_6 був
виконаний особисто ОСОБА_6, та
волевиявлення заповідача було вільним
та відповідало його волі, тому правових
підстав для визнання заповіту
недійсним немає.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 19
листопада 2007 року ОСОБА_6 підписала
заповіт, відповідно до якого усе своє
майно заповіла ОСОБА_5 (а.с.18).
Зазначений заповіт складений та
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 7552.

Спадкодавцю за життя на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на житло від 25.11.1998
року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим першим відділом РАЦС
Приморського РУЮ м. Одеси, актовий
запис № 10440 (а.с.16).

З матеріалів спадкової справи Сьомої
одеської державної нотаріальної
контори до майна померлої ОСОБА_6
вбачається, що 10.12.2007 року із заявою про
прийняття спадщини за заповітом
звернулася ОСОБА_5, а 17.04.2008 року
надійшла заява про прийняття спадщини
за законом від ОСОБА_8, яка є рідною
сестрою ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.15), тому право на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, як
зазначає позивачка ОСОБА_3, має вона як
донька ОСОБА_8.

При цьому ОСОБА_3 посилається на те, що є
усі підстави для визнання заповіту
недійсним, оскільки ОСОБА_6 тривалий
час знаходилася у тяжкому стані, перед
смертю потрапила у лікарню, що на думку
позивачки підтверджує можливість
складання та підписання заповіту від
імені ОСОБА_6 іншою особою, чи складання
та підписання заповіту ОСОБА_6 під
впливом фізичного та/або
психологічного насильства.

У суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначив,
що складання та підписання заповіту
від імені ОСОБА_6 іншою особою є
головною підставою для визнання його
недійсним.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається.

Як вбачається з висновку
судово-почеркознавчої експертизи за №
1579/02 від 30.05.2013 року, у другому
екземплярі заповіту від 19.11.2007 року
рукописний запис «ОСОБА_6» та підпис
від імені ОСОБА_6, розташований в графі
«Підпис», а також аналогічні записи та
підпис, зображення яких міститься у
наданих на експертизу копіях першого
екземпляру заповіту, та підпис від
імені ОСОБА_6 у реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій приватного нотаріуса
ОСОБА_7 за 2007 рік виконані самою ОСОБА_6
(а.с. 176-179).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008
року роз'яснено, що при вирішенні
спорів у зв'язку зі спадкуванням за
заповітом суд повинен застосовувати
правила глави 85 ЦК України. Заповіт є
правочином, тому на нього поширюються
загальні положення про правочин, якщо у
книзі шостій ЦК немає відповідного
правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частиною першою ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що оскільки
почеркознавчою експертизою було
встановлено, що заповіт був підписаний
самою ОСОБА_6, то відсутні правові
підстави, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК
України, для визнання недійсним та
скасування заповіту.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України суд за
позовом заінтересованої особи визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Також п. 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008
року роз'яснено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складення
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Під час розгляду справи за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним з підстав, передбачених ст. 225
ЦК України, призначалася посмертна
судово-психіатрична експертиза,
висновком якої було встановлено, що
ОСОБА_6 на момент підписання нею
заповіту 19.11.2007 року була здатна в
повній мірі усвідомлювати фактичний
зміст своїх дій та їх наслідки, була
здатна в повній мірі усвідомлено
приймати рішення, адекватне ситуації,
та в повній мірі усвідомлено
реалізувати його.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 25.08.2010 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 23.11.2010 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про визнання заповіту недійсним з
підстав, передбачених ст. 225 ЦК України,
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування та виселення було
відмовлено. Рішення набрало законної
сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях, а
тому твердження позивачки про
можливість складання та підписання
заповіту ОСОБА_6 під впливом фізичного
та/або психологічного насильства
колегія до уваги не приймає, оскільки
на підтвердження цього позивачкою не
було надано жодного належного та
допустимого доказу, а зазначене є лише
її припущенням.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що усі
зазначені обставини свідчать про
вільне волевиявлення ОСОБА_6 при
складанні заповіту на ім'я ОСОБА_5.

На підставі зазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції, дослідивши усі матеріали
справи, ухвалив обґрунтоване, законне
рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко