Справа №2/487/393/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.03.2014 р.

Заводський районний суд м. Миколаєва у
складі головуючого судді Павлової
Ж.П., секретаря Сочивко І.О.,

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, розглянувши в відкритому
судовому засідання цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
третьої особи ОСББ "Наш дом" та
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні квартирою , виселення та
вселення, визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом,
та по зустрічній позовній заяві ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В

16.09.2013р. ОСОБА_4 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та третьої
особи ОСББ "Наш дом" про усунення
перешкод в користуванні квартирою, а
саме виселення тимчасового мешканця
ОСОБА_6 та вселення його у спірну
квартиру АДРЕСА_1.

В позові позивач вказав, що з 01.11.2001року
він зареєстрований в АДРЕСА_1, на
підставі виданого 21.09.2001р. ордеру
виконавчим комітетом Миколаївської
міської ради.

Через неприязнені відносини із
батьком, який був основним наймачем
спірної АДРЕСА_1, він ( якому лише
виповнилось 18 років)з 2001 року вибрався
із квартири АДРЕСА_2, в якій проживав
разом із батьком та іншими членами
сім*ї.

У 2013 році він дізнався , що його батько,
відповідач по справі вселив в 2002 році у
спірну АДРЕСА_1 відповідачку ОСОБА_6

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_5
постійно чинив перешкоди у вселенні
його до спірної квартири , позивач
просив виселити відповідачку
ОСОБА_6,як тимчасового мешканця із
квартири АДРЕСА_1 та вселити його до
вказаної квартири.

06.11.2013р. позивач свої позовні вимоги
збільшив, в яких просив також визнати
ОСОБА_5, таким, що втратив право на
користування спірною квартирою,
оскільки він в ній не проживає більше 6
місяців без поважних причин.

17.10.2013року ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання його таким, що втратив право
на користування квартирою АДРЕСА_1,
оскільки останній не проживає в ній із
2000 року.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили їх задовольнити. Зустрічну
позовну заяву ОСОБА_5 не визнали та
просили відмовити в її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник
позовні вимоги не визнали, просили
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4,
а

зустрічні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, просили відмовити в їх
задоволенні , посилаючись на
безпідставність та недоведеність
вимог.

Представники третіх осіб в судове
засідання не зявились.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, покази свідків та
дослідивши матеріали справи суд
приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням виконкому Миколаївської
міської ради від 21.09.2001року №85 ОСОБА_5
на склад сім*ї із 5 осіб було видано
ордер на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
, житловою площею 18,5 кв.м, зі зняттям
останніх з квартирного обліку. На
підставі вказаного ордеру на житлове
приміщення у вказану квартиру 01.11.2001
року були зареєстровані ОСОБА_5 та його
син ОСОБА_4, але у вказану квартиру не
вселились, а залишились проживати за
адресою АДРЕСА_2.

До теперішнього часу вищезазначена
спірна квартира знаходиться на
балансі ОСББ "Наш дом" та належить до
комунальної власності територіальної
громади м.Миколаєва.

З 2001 року між позивачем та
відповідачем склались напружені
неприязнені відносини. В сім*ї часто
виникали сварки, у зв*язку із чим ОСОБА_4
пішов із квартири АДРЕСА_2, де він
постійно мешкав.

В 2002 році в спірну квартиру АДРЕСА_1
відповідач ОСОБА_5 вселив свою знайому
ОСОБА_6, яка до теперішнього часу
проживає у вказаній квартирі.

Вищезазначене підтверджується
показами свідків в судовому засіданні
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14ОСОБА_15, ОСОБА_16

Як встановлено судом, позивач
неодноразово звертався до батька з
проханням надати йому можливість
проживати у АДРЕСА_1 , але йому було
повідомлено, що вказана квартира ще
продана в 2002 році.

Лише в 2013 році позивач дізнався, що у
спірній вище зазначені квартирі мешкає
на правах тимчасового мешканця ОСОБА_6

Відмова відповідача ОСОБА_5 впустити
позивача ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1
стала підставою для звернення позивача
до Заводського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області з заявою про
вжиття заходів впливу на відповідачів,
про що свідчить лист від 30.08.2013року.
Зазначені вище обставини свідчать про
наявність перешкод в користуванні
позивачем спірної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України, члени
сім*ї наймача, які проживають спільно з
ним, користуються нарівні з наймачем
всіма правами та несуть всі обов*язки
за договором найму жилого приміщення.
До членів сім*ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.

За таких підстав суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_4 про вселення його до
квартири підлягають задоволенню.

Що стосується його позовних вимог про
визнання ОСОБА_5 таким , що втратив
право на користування спірною
квартирою,та позовних вимог про
виселення ОСОБА_6 то вони задоволенню
не підлягають за їх недоведеністю.

Крім того,відповідно до вимог ст. 98 ЖК
України, на яку

посилається позивач , тимчасові
мешканці зобов*язані звільнити

приміщення за вимогою наймача чи
проживаючих спільно з ним членів сім*ї,
до яких ОСОБА_4 не відноситься.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 відносно визнання свого
рідного сина ОСОБА_4 таким, що втратив
право на проживання в АДРЕСА_1 то вони
задоволенню не підлягають, оскільки
встановлено, що батько чинив
перешкоди йому в користуванні
спірним житловим приміщенням, оскільки
з 2001 року, з дня отримання ордеру на
квартиру , тривалий час спірна
квартира знаходилась в непридатному
для проживання стані,оскільки
потребувала ремонту.

В 2002 році в спірну однокімнатну
квартиру з умовою проведення ремонтних
робіт в цій квартирі вселилась ОСОБА_6
із своєю дочкою.

В теперішній час в квартирі проживає
ОСОБА_6,а також судом встановлено, що
ключів від спірної квартири у ОСОБА_4
ніколи не було.

Відповідно до положення п.10 Постанови
Пленуму Верховного суду України №2 від
12.04.1985 року "Про деякі питання , що
виникли в практиці застосування судами
ЖК України" із наступними змінами та
доповненнями, у справах про визнання
наймача або члена його сім*ї таким, що
втратив право на користування жилим
приміщенням(ст.71 ЖК України) необхідно
з*ясувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності ( перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім*ї, тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Коли в жилому приміщенні не залишилися
члени сім*ї особи, яка була відсутня,
його повернення в це приміщення до часу
розгляду справи в суді є істотною
обставиною, але вона не може бути
безспірною підставою до відмови в
позові, а повинна оцінюватись в
сукупності з іншими обставинами.

Так, відповідачем ОСОБА_5 пред*явлено
зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_4
після звернення ОСОБА_4 з позовом до
суду про вселення, тобто вже після того,
як він намагався вселитись в спірну
квартиру, але йому в цьому
перешкоджали, як проживаюча в ній
ОСОБА_6 ,так і відповідач, його батько
ОСОБА_5

За таких підстав, суд вважає зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_5 такими, що
задоволенню не підлягають.

Його доводи в суді , та доводи його
представника про довготривалість не
вселення позивача у спірну квартиру
спростовуються вищезазначеними
показами свідків , які вказали, що на
час отримання ордеру на спірну
квартиру позивач був неповнолітнім,
між ним та батьком склались
неприязнені відносини, які
перешкоджали йому вселенню в квартиру
і тривалий час позивач вважав спірну
квартиру проданою.

Крім того, задоволення позову про
визнання втратившим право на
користування жилим приміщенням
можливий лише у відношенні тієї особи,
яка вже набула права користування
конкретним житловим приміщенням,
вселилась в нього в установленому
порядку в якості члена сім*ї наймача,
однак певний час без поважних причин в
ньому не мешкає, тобто не використовує
житло за цільовим призначенням - для
проживання.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом
відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_6 про виселення відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 судові витрати в сумі 114 грн. 70
коп.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до Миколаївського
апеляційного суду через Заводський
районний суд м.Миколаєва в порядку,
визначеному ст.ст. 294, 295 ЦПК України.

Суддя: ПАВЛОВА
Ж.П.