АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1977/14
Головуючий 1 інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Ізмайлової Г.Н.

суддів -
Коростійової В.І., Пшенічної Л.В.

за участі секретаря -
Остапович Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Московського
районного суду м.Харкова від 29
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Комунальне підприємство
«Жилкомсервіс» про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до
суду зі вказаним позовом.

Зазначила, що вона з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
проживають у кімнаті, площею 16,8 кв.м. у
квартирі АДРЕСА_2.

Наймачем вказаної квартири є її батько,
ОСОБА_4, який зі своєю дружиною ОСОБА_5
займають кімнату, площею 10,9 кв.м.

Кімнату площею 12,7 кв.м. займає її
сестра, ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_1 без будь-яких
підстав і згоди наймача вселився в
кімнату до ОСОБА_7, перешкоджає
користуватися квартирою, веде
аморальний спосіб життя, брутально з
ними поводиться, що вимусило її
звертатися за захистом до
правоохоронних органів.

Вважаючи, що ОСОБА_1, який
зареєстрований у АДРЕСА_1, самовільно
вселився у спірну квартиру, просила
виселити його із вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення.

Справу розглянуто без участі
відповідача ОСОБА_1 і КП
«Жилкомсервіс».

Заочним рішенням Московського
районного суду м.Харкова від 29
листопада 2013р. позов ОСОБА_2 задоволено
і ОСОБА_1 виселено із спірної квартири
без надання іншого житлового
приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення, відмовивши ОСОБА_2 в
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного:

Судом установлено, що спірною є
трикімнатна ізольована квартира
АДРЕСА_2, наймачем якої є ОСОБА_4

У вказаній квартирі проживає три сім`ї -
ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5, які займають
кімнату, площею 10,9 кв.м., позивачка
ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітнім сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 займають кімнату площею 16,8
кв.м., і відповідачка ОСОБА_7 з чоловіком
ОСОБА_1 займають кімнату площею 12,7 кв.м.
ОСОБА_1 у квартирі не зареєстрований.

Як на підставу виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2
посилається на ту обставину, що ні вона,
ні наймач ОСОБА_4 ні інші проживаючі у
спірній квартирі, дозволу на вселення
ОСОБА_1 у квартиру не надавали.

Отже, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України,
судова колегія переглядає законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах позовних вимог
ОСОБА_2 і доводів апеляційної скарги
ОСОБА_1

Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Аналогічні положення щодо виселення
викладено і в ч.1 ст.109 ЖК України.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1
проживає у спірній квартирі з 2000 р. як
особа, що перебувала в фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_7,з якою у 2005
р. вони зареєстрували шлюб.

Із пояснень ОСОБА_4, наймача квартири,
убачається, що ОСОБА_1 вселився в
квартиру за його згоди, згоди ОСОБА_5 та
згоди дочки ОСОБА_7, які на час його
вселення проживали у квартирі.
Позивачка ОСОБА_2 вселилась в квартиру
у 2005 р. після розірвання шлюбу зі своїм
чоловіком і почала сваритися з усіма
проживаючими у квартирі після вступу у
другий шлюб та народження у серпні 2013 р.
дитини.

Факт проживання позивачки у квартирі з
серпня 2005 р. підтверджується і довідкою
дільниці №32 КП «Жилкомсервіс» від
16.09.2013 р.

Згідно ч.1 ст.65 ЖК України наймач вправі
в установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім`ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей батьків, а також інших
осіб.

Оскільки вселення ОСОБА_1 у 2008 р.
відбулося за згодою наймача і всіх
членів його сім`ї, які на той час
проживали у спірній квартирі, судова
колегія не вбачає законних підстав для
його виселення за заявленими ОСОБА_2
вимогами.

Посилання ОСОБА_2 на порушення
відповідачем правил проживання у
квартирі за відсутності її вимог про
виселення з підстав, передбачених ст.116
ЖК України, не можуть вплинути на
рішення судової колегії.

Суд не прийняв до уваги наведене,
неповно з`ясував обставини, що мають
значення для справи і неправильно
застосував закон, який підлягав
застосуванню, що відповідно до п.п.1,4 ч.1
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, п.1,4 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Заочне рішення Московського районного
суду м.Харкова від 29 листопада 2013 року
скасувати і ОСОБА_2 в задоволенні
позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий -

Судді -