У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Хилевича С.В.,
Шеремет А.М.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Млинівського районного суду
Рівненської області від 11 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Держави Україна в особі управління
Державного казначейства у
Млинівському районі Головного
управління Державної казначейської
служби України в Рівненській області,
УДАІ УМВС України в Рівненській
області, відділення ВДАІ Млинівського
РВ (з обслуговування Демидівського та
Млинівського районів) УМВС України в
Рівненській області та Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті про стягнення матеріальної
та моральної шкоди.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Млинівського районного суду
Рівненської області від 11 грудня 2013
року в позові ОСОБА_1 відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що суд
першої інстанції в порушення вимог
ст.213 ЦПК України згідно якої рішення
повинно бути законним і обґрунтованим,
обґрунтував свої висновки лише
доводами відповідача без врахування
доводів позивача і не зазначив у
рішенні причин відхилення наданих
позивачем доказів.

Стверджує, що протягом більш як
чотирьох років державні органи не
визнавали незаконного притягнення
його до адміністративної
відповідальності і позбавлення
ліцензії на право перевезення
пасажирів, чим завдали йому значної
матеріальної та моральної шкоди.

Зазначає, що Вищий адміністративний
суд України, Державний комітет України
з питань регуляторної політики та
підприємництва і Головна автомобільна
інспекція на автомобільному
транспорті України довели факт
незаконності дій посадових осіб
Державної автомобільної інспекції та
Головавтотрансінспекції України в
Рівненській області відносно нього.
Однак суд, заслухавши представників
відповідачів, проігнорував його
доводи.

Крім того, зазначає, що відмовляючи в
задоволенні позову в частині стягнення
моральної шкоди з покликанням на ст.296
КУпАП та ст.ст. 1167, 1176 ЦК України
вказуючи, що даними нормами не
передбачено стягнення моральної шкоди
за накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу, суд не
звернув увагу на вимоги ст.25 Закону
України «Про міліцію», де зазначено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
або бездіяльність працівників міліції
(закон відносить і працівників ДАІ при
виконанні ними своїх службових
обов'язків) завдали моральної втрати
громадянинові, моральних страждань,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Посилаючись на викладені обставини,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким його позовні
вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_1 займався підприємницькою
діяльністю по наданню населенню послуг
з перевезення мікроавтобусом
пасажирів та вантажів.

Постановою старшого інспектора ВДАІ
Млинівського району Рівненської
області від 05.03.2009р. його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 121 КпАП
України до 680 грн. штрафу.

Вказану постанову ОСОБА_1 оскаржив в
адміністративному порядку до
Млинівського районного суду, проте
Постановою цього суду від 22.12.2009р. в
задоволенні його вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2010р.
постанова Млинівського районного суду
залишена без змін.

Вказані постанови судів
скасовані Постановою колегії суддів
Вищого адміністративного суду України
від 03.10.2012р. за відсутністю в діях
ОСОБА_1 складу правопорушення.

08.05.2009р. Рівненським
територіальним управлінням Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті проведено планову
перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог
ліцензійної діяльності за наслідками
якої виявили ряд порушень та надали
строк для їх усунення.

19.06.2009р. вказаним управлінням
проведено повторну перевірку на
предмет виконання вимог ОСОБА_1 по
усуненню виявлених порушень, однак
встановлено, що вони ним не усунені. У
зв"язку з такими обставинами,
начальником Рівненського
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті було видано наказ № 137 від
07.07.2009р. про анулювання ОСОБА_1 ліцензії
на здійснення перевезень.

За скаргою ОСОБА_1 Головна
державна інспекція на автомобільному
транспорті України своїм наказом № 56
від 23.03.2010р. скасувала вище зазначений
наказ № 137 Рівненського
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті як незаконний.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на
його користь моральної шкоди у зв"язку
з незаконним притягненням його
органами ДАІ до адміністративної
відповідальності, суд першої інстанції
правильно послався на ст. 1167 ЦК України,
ст. 296 КпАП України які передбачають
стягнення такої шкоди тільки у разі
незаконного накладення на фізичну
особу адміністративної стягнення у
вигляді арешту або виправлених робіть.
Таке стягнення до ОСОБА_1 не
застосовувалося, а його піддано лише
штрафу.

Крім того Постановою колегії
суддів Вищого адміністративного суду
України від 03.10.2012р. лише скасовані
постанови Млинівського районного суду
та Львівського апеляційного
адміністративного суду, однак
провадження по справі не закрите
оскільки в діях ОСОБА_1 є
правопорушення, передбачене ч.1, а не ч.2
ст. 121 КпАП України.

Безпідставним є і твердження
ОСОБА_1 про те, що саме через незаконне
його притягнення до адміністративної
відповідальності Рівненським
територіальним управлінням Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті його позбавлено ліцензії на
перевезення пасажирів та вантажів,
оскільки така перевірка вказаним
управлінням проводилася планово і таке
позбавлення було пов"язано з
недотриманням ним ліцензійних вимог.

Посилання ОСОБА_1 на ті обставини,
що у зв"язку з анулюванням його
ліцензії він втратив заробіток, а тому
йому завдана і матеріальна шкода також
не підлягають задоволенню через їх
безпідставність, оскільки свою
підприємницьку діяльність він
припинив не у зв"язку з незаконним
анулюванням ліцензії, а у зв"язку із
закінченням 03.06.2009р. строку дії дозволу
на перевезення пасажирі.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про
повернення безпідставно сплаченого
ним штрафу у сумі 680 грн., то такий
порядок повернення регулюється
спільним наказом Міністерства
Внутрішніх Справ України та Державного
казначейства України від 30.11.2010р. №
536/448, а тому ОСОБА_1 слід звернутися з
такими вимогами до вказаних органів у
визначеному цим наказом порядку.

Доводи апелянта, які викладені в його
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду, з якими погоджується і
колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Млинівського районного суду
Рівненської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
С.В. Хилевич

А.М. Шеремет