Справа № /222/63/14-ц
Провадження № 2/222/107/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
Володарський районний суд Донецької
області в складі:

Головуючого - судді:
Подліпенця Є.О.,

при секретарі: Темір
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Володарське
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом вказуючи, що йому та
членам його родини належить право
власності на будинок АДРЕСА_1. До 2003
року в даному будинку разом з ним та
його сім'єю мешкав і його син ОСОБА_2, а в
2003 році він, не знявшись з
реєстраційного обліку, виїхав на
постійне місце проживання в м.
Маріуполь Донецької області. Також
зазначає, що він з дружиною не
працюють, син матеріальної допомоги їм
не надає, піклування до них не проявляє
та добровільно знятися з
реєстраційного обліку за місцем
реєстрації в їх будинку не бажає. На
підставі ст.ст. 71,72 ЖК України просить
визнати ОСОБА_2 особою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням, а саме належним йому на
праві власності будинком АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги по вищезазначеним
підставам підтримав у повному обсязі
та наполягав на їх задоволенні. Також
суду пояснив, що йому та членам його
родини, а саме: дружині, доньці та сину,
який є відповідачем по справі, належить
будинок АДРЕСА_1. До 2003 року його син
ОСОБА_2 мешкав в даному будинку, а з 2003
року він виїхав та мешкає зв своєї
родиною за іншою адресою. Йому взимку
важко сплачувати комунальні послуги за
світло та газ, оскільки наявність
прописки сина в будинку не дає
можливості оформити субсидію. Спочатку
син не заперечував знятися з
реєстраційного обліку, але потім став
ухилятися від розмов на цю тему. На
підставі того, що його син, будучі
прописаним в будинку не мешкає в ньому
понад 10 років просить визнати його
втратившим право користування жилим
приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
неодноразово не з'явився, хоча належним
чином повідомлявся про дату, місце і
час розгляду справи.

Ознайомившись з позовною заявою,
вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, письмові
докази, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що позивачу
на праві приватної спільної часткової
власності належить 1/4 частка будинку
АДРЕСА_1, та по 1/4 частки вищевказаного
будинку належить ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно КП
«Володарське БТІ».

Згідно копії погосподарської книги
№ 9 на 2011- 2015 роки в будинку АДРЕСА_1
зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки виконкому
Боївської сільської ради
Володарського району Донецької
області № 903 від 22.11.2013 року позивач
ОСОБА_1 дійсно мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 та має склад сім'ї: дружина
ОСОБА_3, син ОСОБА_2, донька ОСОБА_1 та
онука ОСОБА_5

Згідно Акту обстеження від 22.11.2013
року на підтвердження факту не
проживання за місцем реєстрації,
складеного депутатом Боївської
сільської ради з участю сусідів,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2003 року за місцем
реєстрації: АДРЕСА_1 не мешкає, проживає
з родиною в м. Маріуполі.

Згідно правового змісту ст.ст. 71,72
Житлового Кодексу наймачі житлового
приміщення або члени їх сімей можуть
бути визнані судом такими, що втратили
право користування жилим приміщенням,
зокрема за умови, що вони не проживають
у ньому без поважних причин понад 6
місяців.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 Житлового
Кодексу користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення. Договір найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією і наймачем - громадянином
на ім'я якого видано ордер.

Позивач просить задовольнити
позовні вимоги на підставі ст.ст. 71, 72
Житлового Кодексу, а саме на підставі
того, що відповідач, як член його сім'ї
прописаний, але не проживає у його
будинку тривалий час, однак оскільки
позивач є власником будинку, а не
наймачем, а відповідач також не є
наймачем зазначеного житла, та членом
сім'ї позивача, оскільки з цього
приводу не надано жодних належних
доказів, то дані норми ЖК суд не може
застосувати до спірних правовідносин,
оскільки вони регулюють інші
правовідносини, які не є предметом
розгляду даної справи.

Проте, виникли правовідносини
регулюються нормами ЦК України,
переважно ст. 405 цього Кодексу, на яку
позивач не посилається як на підставу
задоволення позовних вимог, а тому
розглядаючи справу в межах заявлених
вимог, суд вважає, що в задоволенні
позову саме з підстав зазначених
позивачем слід відмовити.

Також слід зазначити, що відповідно
до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод в здійсненні ним
права власності і розпорядженні своїм
майном.

Згідно положень ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Діяльність власника
може бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку
встановлених законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частки спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Таким чином, оскільки будинок
АДРЕСА_1 являється приватною спільною
частковою власністю сторін, що також не
заперечується позивачем, то у позивача
немає права вимоги щодо визнання
відповідача таким, що втратив право
користування зазначеним будинком,
оскільки таким чином порушуються права
відповідача в частині користування
своїм майном, а тому і з цих підстав
позов задоволенню не підлягає.

Крім цього, враховуючи, що позивачу в
задоволенні його позовних вимог
відмовлено, суд вважає, що на підставі
ст. 88 ЦПК України сплачений ним судовий
збір при зверненні до суду
відшкодуванню на його користь з боку
відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 61, 71, 72 Житлового
Кодексу, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 391, 358, 405 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Володарський районний суд
Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Володарський
районний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу до
Апеляційного суду Донецької області
через Володарський районний суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Є.О. Подліпенець.