Номер провадження № 22-ц/785/1886/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Артеменка І.А.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
25 листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, який також
діє в інтересах ОСОБА_4, за участю
третіх осіб: Відділ опіки та піклування
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_5, яка діє в інтересах
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, усунення від спадщини,
визнання договору дарування недійсним
та витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_2, який також діє в
інтересах ОСОБА_4, за участю третіх
осіб: Відділ опіки та піклування
Київської районної адміністрації ОМР,
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, усунення від спадщини,
визнання договору дарування недійсним
та витребування майна посилаючись на
те, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 03.07.1956 року батько
позивача - ОСОБА_6 придбав незакінчене
будівництвом домоволодіння,
розташоване АДРЕСА_1). З того часу
родина, у складі ОСОБА_7 (мати
позивача), її чоловіка ОСОБА_6 та двох
синів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мешкали у
вказаному будинку.

ОСОБА_7 була власником 2/3 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності та
свідоцтва про право на спадщину за
законом, вданих Третьою одеською
державною нотаріальною конторою від
09.04.1991 року.

14.03.2007 року ОСОБА_7 уклала договір
дарування на користь брата позивача
ОСОБА_2

23.03.2010 року ОСОБА_7 звернулась до
Київського районного суду м. Одеси про
визнання недійсним договору дарування
від 14.03.2007 року.

17.12.2010 року Київським районним судом м.
Одеси винесено рішення, відповідно до
якого позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено
в повному обсязі, а саме: договір
дарування від 14.03.2007 року визнано
недійсним та визнано (відновлено) за
ОСОБА_7 право власності на 2/3 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 22 червня 2011 року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
17.12.2010 року залишено без змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла матір ОСОБА_3 -
ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_1 від 17 березня 2012
року, виданого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у м.
Одесі Одеського МУЮ.

Після смерті матері позивач звернувся
до нотаріальної контори для прийняття
спадщини, однак там йому стало відомо,
що 06 квітня 2006 року його матір склала
заповіт на користь брата - ОСОБА_2.

Крім того, позивачу стало відомо, що
після того, як 17.12.2010 року Київський
районний суд м. Одеси визнав договір
дарування недійсним, 21.12.2010 року ОСОБА_2
уклав договір дарування вищевказаної
частини житлового будинку з надвірними
спорудами на користь ОСОБА_4, яка є
його донькою.

Враховуючи викладене, позивач
звернувся до суду із позовом в якому з
урахуванням уточнень просив визнати
заповіт від 06 квітня 2006 року недійсним,
усунути ОСОБА_2 від спадщини, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у вигляді 2/3
частини будинку АДРЕСА_1 визнати
недійсним договір дарування від 21.12.2010
року, а також витребувати у ОСОБА_4 2/3
частини будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 25 вересня 2012 року заяву
ОСОБА_3 про забезпечення позову
задоволено, накладено арешт на
домоволодіння АДРЕСА_1

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 29 жовтня 2012 року заяву ОСОБА_2
задоволено, залучено до участі у справі
у якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
відділ опіки та піклування Київської
районної адміністрації ОМР, Третю
Одеську державну нотаріальну контору.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 20 листопада 2012 року заяву
ОСОБА_2 задоволено частково, залучено
до участі у справі у якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмету спору - ОСОБА_5.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 25 листопада 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про залишення
без розгляду позовної заяви ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 25 листопада 2013 року уточнені
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково, усунуто ОСОБА_2 від спадщини,
яка відкрилася після смерті ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у вигляді 2/3
частин будинку АДРЕСА_1; визнано
договір дарування від 21 грудня 2010 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
стосовно 2/3 частин будинку АДРЕСА_1
недійсним, в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25 листопада
2013 року та постановити нове рішення
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково,
суд обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку.

Судом встановлено, що 03.07.1956 року батько
позивача - ОСОБА_6 придбав незакінчене
будівництвом домоволодіння,
розташоване АДРЕСА_1), та з того часу
родина ОСОБА_6 мешкали в зазначеному
будинку.

ОСОБА_7 була власником 2/3 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності та
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданих Третьою Одеською
державною нотаріальною конторою від
09.04.1991 року.

14.03.2007 року ОСОБА_7 уклала договір
дарування своєї частки на користь
брата позивача - ОСОБА_2

23.03.2010 року ОСОБА_7 звернулася до
Київського районного суду м. Одеси про
визнання недійсним договору дарування
від 14.03.2007 року.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 17.12.2010 року, яке було залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 22 червня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено в
повному обсязі, а саме: договір
дарування від 14.03.2007 року визнано
недійсним та визнано (відновлено) за
ОСОБА_7 право власності на 2/3 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1

Крім того судом було встановлено, що
ОСОБА_2 уклав договір дарування 2/3
частин житлового будинку з надвірними
спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_4, яка є його дочкою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, про що
свідчить свідоцтво про смерть, видане
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану у м. Одесі Одеського
МУЮ серії НОМЕР_2 від 17.03.2012 року.

У встановлений законом строк позивач
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті матері, однак, як стало відомо 06
квітня 2006 року ОСОБА_7 склала заповіт на
користь ОСОБА_2

Суд, посилаючись на вимоги ч.5 ст. 1224 ЦК
України дійшов правильного висновку,
що «за рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані».

Відповідно до ч. 6 ст. 1224 ЦК України
положення цієї статті поширюється на
всіх спадкоємців, у тому числі і на тих,
хто має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, при
вирішенні питання про усунення від
права на спадкування з цих підстав,
слід враховувати поведінку особи,
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку. Дані
обставини судом були досліджені в
повному обсязі та доведені належними
доказами, а саме висновком
судово-медичної експертизи з приводу
нанесення ОСОБА_7 легких тілесних
ушкоджень, поясненнями свідків та
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 22.03.2010 року.

Твердження апелянта про те, що 21.12.2010
року він уклав договір дарування своїй
дочці ОСОБА_4 2/3 частин житлового
будинку з надвірними спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, як власник майна, яким
розпорядився на свій розсуд, на думку
колегії суддів є хибним, оскільки на
момент вчинення даного правочину
ОСОБА_2 знав про рішення Київського
районного суду м. Одеси від 17.12.2010 року,
яким право власності на вищезазначену
частину будинку, було визнано за
померлою ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України лише
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, тому районний суд правильно
застосував норму закону про
недійсність даного правочину.

Посилання апелянта на те, що він
звертався до районного суду із
клопотання про залишення позовної
заяви ОСОБА_3 без розгляду з тих
підстав, що позивач не приймав участі у
судових засіданнях є безпідставними,
оскільки ОСОБА_3 було реалізовано свої
процесуальні права через його
представника.

Районний суд повно і всебічно дослідив
і оцінив обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
характер спірних правовідносин і
закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко