Єдиний унікальний номер 269/299/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/2760/2014
Головуючий у 1 інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: ІВАНОВОЇ А.П., КІЯНОВОЇ С.В.

При секретарі Ганжела М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки

на рішення Совєтського районного суду
м.Макіївки Донецької області від 17
лютого 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Совєтського районного суду
м.Макіївки Донецької області від 17
лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди, заподіяної в
результаті ушкодження здоров'я 25000 грн.

В апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції не в повному обсязі врахував
обставини справи, невірно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що спричинення
моральної шкоди не є
матеріально-правовою презумпцією, тому
повинно бути доведено не лише сам факт
спричинення моральної шкоди, а й,
особливо, її розмір. Відділення Фонду
заявляло клопотання про призначення
експертизи з метою отримання висновку
медичних органів щодо наявності у
позивача моральної шкоди, однак суд
залишив клопотання без задоволення,
посилаючись на те, що у позивача вже
встановлена стійка втрата
працездатності. Відмова суду в
задоволенні клопотання про
призначення експертизи порушує вимоги
ст.145 ЦПК України про обов'язкове
призначення експертизи, за клопотанням
хоча б однієї із сторін у зв'язку із тим,
що при розгляді питання про наявність
чи відсутність моральних страждань
потерпілого від профзахворювання або
нещасного випадку необхідно вставити:
характер і ступінь ушкодження здоров'я,
психічний стан потерпілого та глибину
моральних страждань, що може вплинути
на розмір моральної шкоди. Зазначено,
що особа звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання завдана не з її вини, отже,
підстав для стягнення моральної шкоди
з відділення Фонду немає. Крім того,
позивач був повідомлений про шкідливі
умови роботи та наслідки їх дії на його
організм, але продовжував працювати,
розуміючи, що подальша трудова
діяльність може привести до погіршення
здоров'я та користувався пільгами і
компенсаціями, які передбачені для тих,
хто працює в таких умовах. Згідно даних
особової справи у зв'язку із втратою
професійної працездатності відділення
Фонду сплатило позивачу одноразову
допомогу в розмірі 6400грн., на
теперішній час сума щомісячних
страхових виплат становить 2844,42грн., до
того, ж позивач отримує пенсію за віком
в розмірі 2266,58грн. За переконанням
відділення Фонду у позивача не
порушено життєві стосунки. У позовній
заяві відсутні посилання на те, у чому
полягає завдання моральної шкоди
позивачеві з боку Фонду, не
обґрунтовано її розмір та не надано
жодних доказів, які б це
підтверджували, відсутні докази, які б
підтверджували порядок розрахунку
розміру моральної шкоди. Крім того, суд
не дав належної оцінки пояснення
представника відділення, що обов'язок
по відшкодуванню моральної шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності та
галузевої належності та провадиться
власником або уповноваженим ним
органом у випадку, якщо порушення
законних прав робітника привели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків та вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Суд при розгляді справи
мав врахувати ступінь вини
заподіювача, характер та тривалість
страждань, але суд не розглядав ці
питання. Крім того, позивачем не надано
доказів заподіяння йому моральної
шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я
на виробництві.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 працював в
шахтоуправлінні «Донбас» ВО
«Донецьквугілля» з 1994 року по 08.01.2002
року і звільнений за ст.40 ч.2 КЗпП
України за станом здоров'я, про що
свідчить трудова книжка (а.с.4-7).

Факт нещасного випадку, який стався з
позивачем 21.04.2001 року підтверджено
актом за № 76, складеним 23.04.2001 року за
формою Н-1 (а.с. 8).

Висновком МСЕК від 08.01.2002 року позивачу
встановлена стійка втрата професійної
працездатності 80%, з переоглядом через
один рік (а.с.9).

Позивач в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, згідно письмовому
клопотанню просив розглянути справу
без його участі.

Заслухавши доповідь судді,
представника апелянта Ціоненко С.В.,
яка підтримала доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачу
внаслідок отримання травми на
виробництві заподіяна моральна шкода,
яка полягає в тому, що позивач тривалий
час перебував на лікуванні в лікарні,
переніс операції, в молодому віці став
інвалідом, за станом здоров'я його
звільнено з роботи, до теперішнього
часу пересувається за допомогою
палиці, за рахунок скорочення кінцівки
у нього кульгавість, він позбавлений
можливості повноцінного життя,
змушений додавати зусиль до
організації свого життя.

Даний висновок відповідає положенням
ст.23 ЦК України та Рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004, згідно з яким моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», які діяли на час
виниклих правовідносин, на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди. Доводи апеляційної
скарги про відсутність наявності факту
заподіяння позивачу моральної шкоди
спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем отримана травма на
виробництві в результаті нещасного
випадку, за висновком МСЕК від 08.01.2002р.
йому встановлена стійка втрата
професійної працездатності 80% (а.с.9),
проти чого не заперечував і
представник апелянта.

В зв'язку з чим суд обґрунтовано
послався на положення ст.ст. 21, 28, 34 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
дійшов висновку про наявність факту
завдання позивачу моральної шкоди
внаслідок виробничої травми та стягнув
з відповідача на її відшкодування
грошову компенсацію.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди з Фонду,
суд урахував, що виробничою травмою
позивачу завдані моральні та фізичні
страждання, він не може вести звичайний
спосіб життя, з дотриманням вимог ч.3
ст.34 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», а
саме, що позивач на 80% втратив
професійну працездатність та
враховуючи стан здоров'я позивача,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, стягнув
компенсацію у розмірі 25000грн., та навів
в рішенні відповідні мотиви стягнення
моральної шкоди саме такого розміру.

Як вбачається з матеріалів справи,
огляд МСЕК про встановлення позивачу
вперше 80% втрати професійної
працездатності відбувся 08.01.2002р., тобто
до змін, внесених ЗУ «Про внесення змін
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 року №717,
якими з вищевказаного Закону виключені
положення, що регулюють обов'язок
відповідача по відшкодуванню
моральної шкоди.

Таким чином, в даному випадку
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
повинно відшкодовувати моральну шкоду.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи,
апеляційний суд вважає за можливе
погодитись з вказаним розміром
компенсації моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про
непризначення судом першої інстанції
експертизи з метою отримання висновку
медичних органів щодо наявності у
позивача моральної шкоди
спростовуються матеріалами справи, з
яких не вбачається наявність
письмового клопотання про призначення
експертизи, як того вимагає ст.137 ЦПК
України.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд. -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м.Макіївки
відхилити.

Рішення Совєтського районного суду
м.Макіївки Донецької області від 17
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: