Справа № 490/62/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Гуденко О.А., при
секретарі - Аслановій Е.Е.,

за участі представника заявника
ОСОБА_1, представника суб'єкта
оскарження ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві скаргу
боржника ОСОБА_3 про визнання дій
державних виконавців Центрального
відділу ДВС Миколаївського міського
управління юстиції неправомірними, -

ВСТАНОВИВ :

07 серпня 2012 року боржника у
виконавчому провадженні ОСОБА_3
звернувся до суду зі скаргою, в якій
просив визнати незаконними дії
Центрального відділу ДВС по проведенню
оцінки нерухомого майна - 12 частини
нежитлових приміщень, які розташовані
по АДРЕСА_2 у м. Миколаєві; зобов'язати
Центральний ВДВС у першу чергу
накласти стягнення на приналежну йому
12 частину житлового будинку по АДРЕСА_3
у м. Миколаєві. В обґрунтування своїх
вимог скаржник посилався на порушення
державним виконавцем його права вибору
черговості накладення стягнення на
майно, передбаченого ч.5 ст.52 Закону
України «Про виконавче провадження» .

Справа розглядалася судом
неодноразово, 15 січня 2014 року справу
передано судді Гуденко О.А.

Ухвалою суду від 12 березня 2014 року за
заявою скаржника залишено без розгляду
вимоги скарги в частині зобов'язання
Центрального ВДВС у першу чергу
накласти стягнення на приналежну йому
12 частину житлового будинку по АДРЕСА_3
у м. Миколаєві.

Також 12 березня 2014 року представник
скаржника ОСОБА_1 подав суду заяву про
зменшення вимог скарги, остаточно
просив суд визнати необгрунтованою
відмову Центрального ВДВС у
задоволенні вимог боржника ОСОБА_3 у
визнанні першочерговості накладення
стягнення на нерухоме майно боржника -
12 частину житлових приміщень по
АДРЕСА_3 у м. Миколаєві при наявності
іншого майна.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3
та його представники ОСОБА_4 та ОСОБА_1
просили про задоволення уточнених
вимог скарги в повному обсязі. В
обгрунтування заявлених вимог
посилалися на те, що державному
виконавцю та в.о. начальнику ВДВС
неодноразово та завчасно подавалися
відповідні заяви про незгоду боржника
з накладенням арешту та проведенням
оцінки для звернення в подальшому
стягнення саме на нежитлові об'єкти по
АДРЕСА_2 , оскільки там зареєстровані та
реально працюють декілька юридичних
осіб, земельна ділянка, на якій це
нерухоме майно розташоване, належить
іншій особі. Отже позбавлення його
права власності саме на цей об'єкт
нерухомості, за наявності у нього
іншого майна, призведе до втрати ним
фактично єдиного джерела доходів і
грубо порушує права сторонніх
юридичних осіб, які знаходяться за ціє
адресою.

Представник ВДВС в судовому засіданні
проти задоволення скарги заперечував,
паосилаючись на дотримання вимог ЗУ
"Про виконавче провадження" та
Інструкції з проведення виконавчих дій
щодо остаточного визначення
черговості звернення стягнення саме
державним виконавцем, а також на
відсутніть в матеріаліх виконавчого
провадження будь-яких даних про
наявність у боржника іншого майна, адже
нерухомість за адресою АДРЕСА_3 є
житловим будноком, в якому
зареєстровані та проживають малолітні
діти.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_5
ОСОБА_6 у минулому судовому засіданні
вимоги скарги не визнав та просив
відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши поясгнення сторін, вивчивши
матеріали справи, судом встановлене
наступне.

Рішенням Центрального районного суду
м.Миколаєва від 02 березня 2010 р. стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 334 747грн. 90коп. та судові витрати в
сумі 1950грн. 00коп. На виконання цього
рішення 06 грудня 2010р. був виданий
виконавчий лист, а 24 січня 2011р.
постановою державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ відкрито
виконавче провадження за заявою
стягувача. Постановою державного
виконавця Центрального ВДВС від 24
березня 2011 р. накладено арешт на все
майно боржника.

У зв'язку з невиконанням зазначеного
судового рішення боржником у
добровільному порядку, розпочато
проведення виконавчих дій по
примусовому їх виконаннію. В зв'язку з
чим 10 травня 2012 р. було реалізований
належний боржнику автомобіль Mitsubishi
Pajero Wagon, що був предметом застави в
забезпечення виконання кредитного
договору, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ
«ОТП Банк» .

З пояснень представника Центрального
ВДВС ММУЮ та матеріалів справи
вбачається, що на виконанні ВДВС
перебуває зведене виконавче
провадження щодо боржника ОСОБА_3,
загальна заборгованість якого на
теперішній час складає 263 559,13 грн. з
врахуванням виконавчого збору та
витрат на проведення виконавчих дій.

19 червня 2012 р. державним виконавцем був
складений акт опису й арешту майна 12
частини нежитлових приміщень,
розташованих АДРЕСА_2

22 червня 2012 р. від ОСОБА_3 до
Центрального ВДВС надійшла заява, в
якій ним було запропоновано у першу
чергу накласти стягнення на 12 частку
житлового будинку по АДРЕСА_3

Відповідно до ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження»
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів, і лише за відсутності у
боржника коштів і цінностей - на
належне йому інше майно, за винятком
того, на яке згідно із законом не може
бути накладено стягнення.

Стягнення на нерухоме майно
звертається за відсутності у боржника
достатніх коштів чи рухомого майна з
додержанням правил ст. 63 Закону
України «Про виконавче провадження»

Відповідно до ч.5 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. У будь якому
разі черговість стягнення на кошти та
інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.
Проте відмова державного виконавця
задовольнити зазначену вимогу
боржника може бути визнана в судовому
порядку необґрунтованою, коли
очевидно, що ця вимога не порушувала
інтересів стягувача й не ускладнювала
виконання рішення.

Відповідно до ст. 57 цього Закону
постановами державного виконавця може
бути накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до п. 23 Постанови № 6 Пленуму
ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах", боржник
має право запрополнувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу. У будь-якому
випадку черговість стягнення на кошти
та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем,
проте відмову державного виконавця
задовольнити зазначену вимогу
боржника може бути визнано в судовому
порядку необгрунтованою, коли
очевидно, що им виконавцем в повному
обсязі виконані вимоги ст. 52 ЗУ «Про
виконавче провадження» щодо
першочерговості стягнення на кошти
боржника , інші цінності, у тому числі
кошти на рахунках і вкладах боржника у
банках та інших фінансових установах,
і лише за відсутності у боржника коштів
і цінностей - на належне йому інше
майно, адже не з'ясовано наявність у
боржника таких коштів і цінностей,
зважаючи на те, що ОСОБА_3
зареєстрований як підприєимець, є
засновником декількох юридичних осіб,
отже має дохід,звітує до органів
Міністерства доходів та зборів.

Крім того, в матеріалах справи
містяться суперечливі документи
стосовно дійсної грошової оцінки як
арештованого нерухомого майна , так і
майна, на яке в першу чергу просив
звернути стягнення боржник, отже
державним виконавцем до кінця не
з'ясовано чи відповідає вартість майна
боржника за адресами АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_2 сумі боргу.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що боржнику на праві
власності належить і інше майно : 12
частка чотирикімнатної квартири
АДРЕСА_1 , а також дві земельні ділянки ,
площею 0,86 та 0,10 га, розташованих на
теріторії Коларівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області (а.с.5,9 т. 2). Проте, судом не
з'ясована можливість звернення
стягнення на зазначене майно.

Як визнали в судовому засіданні
учасники процесу та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_3 з весни 2007
року фактично проживає за адресою
АДРЕСА_4 частка якої належить йому на
праві власності. В належній йому 12
частині житлового будинку в м.
Миколаєві по АДРЕСА_3 він не проживає,
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 05 липня 2013 року про його
вселення до цього будинку виконано
формально. На теперішній час в будинку
зареєстровані власник іншої 12 частини
ОСОБА_5 з двома малолітніми дітьми та
колишня дружина ОСОБА_3 та мати ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 зі своєю родиною. Також на
теперішній в провадженні Центрального
районного суду м.Миколаєва перебуває
цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про припинення права власності
останнього на частку в спільному майні-
вказаному житловому будинку.

За такого, немає підстав і вважати, що
Центральний ВДВС ММУЮ зобов'язаний у
першу чергу накласти стягнення на
належну боржнику 12 частину житлового
будинку по АДРЕСА_3 , оскільки, за
наявності у останнього інших об'єктів
нерухомого майна та джерел доходів, не
можна вважати, що такий порядоку не
порушує передбачену ч.1 ст. 63 Закону
України «Про виконавче провадження»
черговість звернення стягнення на
кошти, будинок, квартиру, інше
приміщення фізичної особи, оскільки по
теперішній час в будинку зареєстровані
як сам боржник, так і члени його
колишньої родини, включаючи малолітніх
дітей.

На підставі викладеного, згідно зі
ст.52,57 Закону України "Про виконавче
провадження», суд приходить до
висновку, що є необгрунтованими дії
державного виконавця Ульянова О.Ю. та
посадових осіб Центрального ВДВС щодо
відмови у розгляді вимог боржника
ОСОБА_3 щодо визначенні черговості
накладення стягнення на кошти та інше
майно при примусовому виконанні
вищевказаного виконавчого листа та
остаточної визначення першочерговості
звернення стягнення саме на 12 частину
нежитлових будівель по АДРЕСА_2 ,
оскільки таким не порушено інтересів
стягувача, натомість ускладнює
виконання рішення з огляду на те, що
нежитлові будівлі розташовані на
земельній ділянці, яка не належить
боржникові, а також за цією адресою
зареєстровані юридичні особи, які не є
стторонами у виконавчому провадженні,
отже таке може вплинути на їх права та
обов'язки.

Керуючись ст. ст. 30, 62, 209, 210, 387 ЦПК
України, суд , -

УХВАЛИВ :

Скаргу боржника ОСОБА_3 на
неправомірні дії державних
виконавців Центрального відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції - задовольнити частково.

Визнати необгрунтованою відмову
державних виконавців та посадових осіб
Центрального відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції у розгляді вимог боржника
ОСОБА_3 щодо визначенні черговості
накладення стягнення на кошти та інше
майно при примусовому виконанні
виконавчого листа № ц2-67310 , виданого
Центральним районним судом м.Миколаєва
06 грудня 2010 року.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги до апеляційного
суду Миколаївській області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Суддя
Гуденко О.А.