інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/408/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук
Л. В.,

при секретарі - Губарик К. А.,

з участю:

представника відповідача ПАТ
"Діамантбанк" Бакая А. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Публічного акціонерного товариства
"Діамантбанк", приватного нотаріуса
Луцького міського нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_5 про
визнання недійсним іпотечного
договору за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 в червні 2013 року звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства "Діамантбанк"
та приватного нотаріуса Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_5 про визнання
недійсним іпотечного договору. Вимоги
обґрунтовує тим, що 21 червня 2013 року їй
стало відомо з мережі Інтернет, що
Луцькою філією приватного
підприємства "Спеціалізоване
підприємство Юстиція" на 05 липня 2013
року призначені прилюдні торги з
примусової реалізації майна, належного
її чоловікові ОСОБА_4 з яким вона
перебуває у фактичних шлюбних
відносинах, а саме: двокімнатної
квартири загальною площею 33,6 кв.м.,
житловою площею 22,4 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке її
чоловік передав в іпотеку з метою
виконання своїх зобов'язань перед ПАТ
"Діамантбанк" по договору іпотечного
кредиту № 005ДІУ/Л17 від 19 червня 2008 року.
У них з відповідачем є спільна дочка
ОСОБА_3. Вказує, що квартира, яка була
передана ОСОБА_4 в іпотеку банку, є
єдиним житлом в якому проживає їхня
сім'я. Іншої власності, в тому числі,
житлової у них немає. Вищевказаний
правочин вчинений без дозволу органу
опіки і піклування, що суперечить, на її
думку, ст. 224 ЦК України. Просила про
задоволення позову.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати.

Представник відповідача ПАТ
"Діамантбанк" Бакай А.В. апеляційну
скаргу не визнав та просив її відхилити
як безпідставну.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явився, хоч
належним чином були повідомлений про
час та місце розгляду справи, про
причини неявки до суду не повідомили.

Колегія суддів вважає, що справу
можливо розглянути за відсутності
осіб, які не з'явилися в судове
засідання, за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши пояснення особи, яка бере
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 слід відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Згідно ч. 6 цієї статті правочин, який
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх або
непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України
"Про охорону дитинства", батьки або
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Частиною четвертою ст. 12 Закону України
"Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей" передбачено, що для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності, на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органу
опіки та піклування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Іпотечний договір укладається між
одним або декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню (ч.
1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку").

Як передбачено п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 177
Сімейного кодексу України, батьки
малолітньої дитини не мають права без
дозволу органу опіки і піклування
вчиняти такі правочини щодо її
майнових прав, як укладання договорів,
що підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, в тому числі, договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири, а також відмовлятися від
майнових прав дитини.

Із наявних у матеріалах справи та
досліджених доказів судом першої
інстанції встановлено, що 19 червня 2008
року між ОСОБА_4 та ПАТ "ДіамантБанк" був
укладений договір про іпотечний кредит
№ 005ДІУ/Л17, за умовами якого банк надав
грошові кошти в сумі 196000 грн., а
позичальник зобов'язувався належним
чином використати їх та повернути
отриманий кредит, а також сплатити
відсотки за користування кредитом в
розмірі 14,5% річних в порядку, на умовах
та в строки, визначені договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ОСОБА_4 та ПАТ
"Діамантбанк" 19.06.2008 р. укладений
іпотечний договір, реєстровий № 1533,
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_5 За
умовами іпотечного договору банку було
передано в іпотеку нерухоме майно, а
саме: двохкімнатну квартиру загальною
площею 33,64 кв.м., житловою площею 22,4
кв.м., яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 11-13)

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 умов
договору про іпотечний кредит №
005ДІУ/Л17 приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_6 17.08.2011 року
був вчинений виконавчий напис про
звернення стягнення на вказану
квартиру (а.с. 10).

За твердженням позивачки ОСОБА_2 вона з
червня 2002 року і по даний час перебуває
у фактичних шлюбних відносинах із
відповідачем ОСОБА_4 За час перебування
у фактичних шлюбних відносинах у них 26
січня 2004 року народилась спільна дочка
ОСОБА_3, що підтверджується копією
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
від 14 грудня 2004 року. (а.с. 17)

Суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що твердження
позивача про наявність у
неповнолітньої ОСОБА_3 станом на дату
укладення договору іпотеки майнових
прав на квартиру, що є предметом
іпотеки не відповідає дійсності.

Згідно з умовами пунктів 5.1.-5.3.
іпотечного договору від 19.06.2008 р.
іпотекодавець гарантував, що предмет
іпотеки є його власністю, не є
предметом іпотеки за іншими
зобов'язаннями, не переданий третім
особам у користування, в тому числі, у
найм, оренду, лізинг, у спорі та під
арештом не перебуває, документація
надана ним при укладенні договору є
достовірною (а.с. 13).

З копії витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно № 18976597 від 27.05.2008 року
вбачається, що єдиним власником
квартири, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с. 32) Крім того,
ОСОБА_4 своїми заявами від 19 червня 2008
року, посвідченими приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_5, ствердив, що спірна
квартира є його особистою приватною
власністю, він не перебував та не
перебуває у шлюбі, дітей, які мають
право користування квартирою, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, немає
(а.с. 51, 53).

Крім того відсутність у дитини
майнових прав на квартиру
підтверджується довідкою
житлово-комунального підприємства № 5
від 27.05.2008 р. № 340, яка була надана
нотаріусу перед укладанням спірного
договору іпотеки. З цієї довідки
вбачається, що станом на 27.05.2008 р. дитина
не мала права власності на квартиру, не
була зареєстрована в ній та не
проживала за даною адресою (а.с. 31).
Відтак у нотаріуса не було
необхідності витребовувати згоду
органу опіки і піклування на укладання
договору іпотеки.

Згідно довідки житлово-комунального
підприємства № 5 від 05.06.2008р. № 364 станом
на 05.06.2008 р. дитина ОСОБА_3 зареєстрована
в житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_2
за місцем реєстрації її матері -
позивача ОСОБА_2 (а.с. 31). Отже, суд
правильно вважав, що дитина мала право
користування саме цим приміщенням, а не
спірною квартирою, яка є предметом
договору іпотеки.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при укладанні спірного договору
іпотеки від 19.06.2008 р., його сторонами
дотримано усіх необхідних вимог,
встановлених ст. 203 ЦК України, Законом
України "Про іпотеку", Законом України
"Про нотаріат" та Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України.

Таким чином суд апеляційної інстанції
відхиляє доводи апелянта та
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що заявлені ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Судом першої інстанції постановлено
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 11 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: