Єдиний унікальний номер 219/4652/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1195/2014
Головуючий у 1 інстанції - Радченко Л.
Доповідач - Лісовий О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: КІЯНОВОЇ С.В., ІВАНОВОЇ А.П.

При секретарі ГАНЖЕЛА М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 17 грудня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору довічного утримання
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 17 грудня 2013 року у задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору довічного утримання
недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на те, що
судом першої інстанції при ухваленні
рішення порушені норми діючого
матеріального та процесуального
законодавства.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору довічного
утримання недійсним, який в подальшому
уточнила, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_3, після якої
залишилося спадкове майно на частку
будинку по АДРЕСА_1.

Оскільки позивачка є спадкоємцем
першої черги, тому, звернулась до
Артемівської нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, де їй
стало відомо, що за життя у 2002 році
мати склала заповіт на імя
відповідачки, але вона має право на
обов»язкову частку спадщини в порядку
ст.1241 ЦК України.

Після спливу 6-місячного строку ,
звернувшись до нотаріуса за
отримання документів на спадщину,
нотаріусом було повідомлено, що є
договір довічного утримання від
11.04.2002 року від імені матері на ім'я
відповідачки, з яким вона не
погоджується.

Вважає, що при наявності такого
договору не міг бути посвідченим
заповіт від 20.08.2002 року, і в серпні
2002року нотаріус не зміг би його не
знайти в спадковому реєстрі.

Також, за життя мати їй говорила, що
ніякого договору довічного утримання
вона не підписувала.

Позивачка впевнена, що спірний договір
мати за життя не підписувала,
зазначений договір не містить підпису
матері, тому, просить визнати договір
довічного утримання № 2-1571 від 11.04.2002
року від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2
недійсним.

Заслухавши доповідача, позивачку
ОСОБА_1, яка підтримала доводи
апеляційної скарги та просила їх
задовольнити, відповідачку ОСОБА_2, яка
просила рішення суду залишити без змін,
заперечуючи проти апеляційної скарги,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Судом першої інстанції
встановлено, що 11.04.2002 року був
укладений договір довічного
утримання на жилий будинок, який
посвідчений державним нотаріусом
Першої Артемівської державної
нотаріальної контори Бова Т. В.,
зареєстрований у реєстрі за № 2-1571, за
яким ОСОБА_3 передає у власність
ОСОБА_2 належні їй на праві власності
4/6 частини будинку з усіма
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що знаходяться
у АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці розміром 525 кв.м., а
ОСОБА_2 зобов'язана довічно повністю
утримувати ОСОБА_3 (а.с. 34).

Відповідно до вказаного договору та
витягу з реєстраційної книги
нотаріуса, договір підписаний
сторонами в присутності нотаріуса.
Особу сторін встановлено, дієздатність
перевірено,а також, перевірено
належність гр..ОСОБА_3 відчуждаємого
будинку ( а.с.34, 105-106).

Згідно до листа
Міністерства юстиції України від
04.01.2012р. « Щодо результатів звернення»
проведеною перевіркою встановлено,
що 11.04.2002 р. за реєстровим № 2-1571
державним нотаріусом Першої
артемівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7 було посвідчено
договір довічного утримання між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 ( а.с.19-20).

Аналогічні відомості
містяться у листі Головного управління
юстиції у Донецькій області від 03.11.20011
р. ( а.с.23-25).

Згідно до листа Першої
Артемівської державної нотаріальної
контори від 13.11.2013р. остання
повідомляє, що ПКМУ № 671 від 26.05.2004 р.
було запроваджено Державний реєстр
правочинів. До цього часу електронних
реєстрів для реєстрації правочинів в
Україні не існувало. В спадковому
реєстрі реєструються тільки спадкові
справи, свідоцтва, заповіти та
спадкові договори. Договір довічного
утримання був записаний тільки в
реєстрі нотаріальних дій ( а.с.104).

Позивач, як на підставу своїх
вимог посилається на норми ЦК
України в ред..2003 р. ( ст.ст.203,215 ЦК
України без зазначення частин), між
тим, правовідносини, які склалися між
сторонами, регулюються нормами ЦК
України в ред..1963 р., які діяли на час
укладання оспорюваного позивачем
договору, а саме, главою 3 « Угоди» та
главою 37 « Довічне утримання».

Під час розгляду справи
позивачка не уточнила підстави своїх
вимог, крім того, судом позивачці було
роз'яснено, що для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі, у т.ч. посмертну
почеркознавчу експертизу, технічну
експертизу документа або щодо
психічного стану особи.

Між тим, позивачем не було
заявлено клопотання щодо призначення
будь-якої експертизи в підтвердження
своїх позовних вимог.

Таким чином, під час
розгляду справи встановлено, що
оспорюваний договір довічного
утримання за формою та змістом
відповідає вимогам діючого
законодавства на час його укладання, а
саме ст.ст.424,426 ЦК України ( в ред..1963 р.).
Підстав для визнання даного договору
недійсним відповідно до положень ст.
ст. ст.ст.47,48,55 ЦК України ( в ред..1963 р.)
судом не встановлено. Отже,
обґрунтування позову було спростовано
дослідженими в суді доказами, правових
підстав для задоволення позовних вимог
позивачки судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджуючись з
висновками суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову про
визнання договору довічного утримання
недійсним, виходить з того, що
позивачка відповідно до вимого ст. 11 та
ст. 60 ЦПК України не надала доказів та
не довела обставин, на підставі яких
можна зробити висновок про недійсність
оспорюваного договору, позивачка не
погоджуючись з діями суду першої
інстанції при розгляді її позову, та в
обгрунтування своїх доводів про
недійсність підпису її покійної матері
на оспорюваному договорі, відмовилася
від призначення та проведення
почеркознавчої експертизи і в
апеляційному суді.

Таким чином рішення суду законне
і обгрунтоване, доводи апеляційної
скарги позивачки були предметом
дослідження у суді першої інстанції,
висновків суду вони не спростовують.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України апеляційний суд -

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 17 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: