Єдиний унікальний номер 251/8036/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/597/2014
Головуючий у І інстанції Мітьков
М.В.Єдиний унікальний номер 251/8036/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/597/14Категорія
42Доповідач Барков В. М.У Х В А Л А
21 січня 2014 рокум. Донецьк
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді Маширо О.П.,
суддів Баркова В.М.,
при секретарі Сачко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 02 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про вселення, з участю третьої
особи Служби у справах дітей
Горлівської міської ради,
Рішенням Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 02
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено повністю.

Вселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартиру
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах відповідача ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог про вселення ОСОБА_4,
посилаючись на те, що висновки суду
щодо вселення позивачки в спірну
квартиру не відповідають обставинам
справи, порушено норми процесуального
і матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_2, які просили
скаргу задовольнити, пояснення
представника позивачки ОСОБА_6 та
прокурора Сердобінцевої С.Г., які
просили залишити рішення суду без змін,
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи скарги, апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно перевірив
всі доводи сторін, дав правильну
правову оцінку встановленим фактам і
доказам і зробив правильний висновок
про те, що ОСОБА_4 разом із донькою
необхідно вселити в спірну квартиру.

Як встановлено судом першої інстанції,
з 21 квітня 2007 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі який розірвано
рішенням Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 04
вересня 2012 року.

Від спільного подружнього життя мають
доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_3 та його донька
ОСОБА_5 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Позивачка ОСОБА_4 та не повнолітня
ОСОБА_5 зареєстровані в цій квартирі з 29
липня 2009 року як члени родини
відповідача (а.с. 25).

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 64 ЖК України
передбачено, що до членів сім'ї наймача
належать дружина, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Таким чином розірвання шлюбу між
сторонами та припинення позивачкою
сімейних відносин з відповідачем -
власником квартири, не позбавило її
права користування займаним житловим
приміщенням.

Заперечуючи проти позовних вимог та
ухваленого у справі рішення,
відповідач та його представник в
судовому засіданні апеляційного суду
пояснили, що позивачка залишила
квартиру добровільно, відповідач її не
виганяв і не заперечує проти
проживання доньки.

Між тим, допитані судом першої
інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9
підтвердили, що відповідач вигнав
позивачку з квартири та змінив замки на
дверях.

Належними та допустимими доказами ці
пояснення свідків відповідачем не
спростовані, з позовом про визнання
позивачки такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
спірній квартирі, відповідач до суду не
звертався.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив
також з пояснень самого відповідача,
який заперечував проти вселення
позивачки.

При цьому апеляційний суд також
враховує, що малолітня донька сторін
після розірвання шлюбу залишилася
проживати із позивачкою, відповідач
місце проживання дитини із собою не
визначав, і оскільки остання є
співвласником спірної квартири, дитина
має право проживати в ній разом із
своєю матір'ю.

Тому суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про необхідність
вселення ОСОБА_4 в спірну квартиру.

Інші доводи апеляційної скарги не
приводять апеляційний суд до висновку
про порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права які є підставами
для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 02
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді