У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Писаної Т.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про відшкодування моральної
шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 08 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Луганської області від 25 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про
відшкодування моральної шкоди.
Вказала, що 15 квітня 2012 року
близько 03 години відповідачка
дозволила керувати автомобілем
ВАЗ-210994, реєстраційний номер НОМЕР_1,
неповнолітньому племіннику ОСОБА_5,
який не мав навиків та прав на
керування автомобілем. Внаслідок
порушень правил дорожнього руху
ОСОБА_5, скоїв наїзд на позивачку,
спричинивши їй тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

Просила стягнути з відповідачки як з
особи, яка сприяла неповнолітньому у
неправомірному користуванні
транспортним засобом, завдану їй
моральну шкоду в розмірі 40 тис. грн.

У вересні 2013 року позивачка доповнила
позов вимогами про стягнення 40 тис. грн
із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як до особи, яка
заподіяла шкоду.

Рішенням Старобільського районного
суду Луганської області від

08 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто на її користь з ОСОБА_5 5 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 25 листопада

2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 про відшкодування моральної
шкоди.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування ухвалених у
справі судових рішень, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із ухваленням нового рішення у
справі про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий
суд вважав, що моральну шкоду завдану
позивачці джерелом підвищеної
небезпеки, має відшкодовувати
неповнолітній ОСОБА_5

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення, про відмову в
позові, апеляційний суд вважав, що
оскільки у неповнолітнього ОСОБА_5
немає власного майна та прибутку, то
він не може нести відповідальності за
завдану шкоду.

Проте з висновками місцевого та
апеляційного судів погодитися не
можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 31 цього ж Кодексу
сторони мають рівні процесуальні права
і обов'язки.

Крім прав та обов'язків, визначених у
статті 27 цього Кодексу, позивач має
право протягом усього часу розгляду
справи збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитися від позову,
а відповідач має право визнати позов
повністю або частково. До початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити предмет або підставу
позову, а відповідач - пред'явити
зустрічний позов.

Згідно з ч. ч. 2-4 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Із справи вбачається, що 15 квітня 2012
року ОСОБА_6 передала неповнолітньому
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та який не мав
навиків та законного права на
керування транспортними засобами,
ключі від автомобіля ВАЗ-210994,
реєстраційний номер
НОМЕР_1. О 03 годині неповнолітній
ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ-210994,
реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив
правила дорожнього руху - скоїв наїзд
на позивачку, спричинивши їй тілесні
ушкодження середньої тяжкості. У
зв'язку із отриманими тілесними
пошкодженнями позивачка перебувала на
стаціонарному лікуванні з 15
квітня 2012 року по 05 травня 2012 року.

Постановою Старобільського районного
суду Луганської області від 29
листопада 2012 року кримінальну справу
відносно неповнолітнього ОСОБА_5
закрито і до нього застосовано заходи
виховного характеру.

Із справи також вбачається, що у липні
2013 року ОСОБА_4 звернулася до місцевого
суду з позовом про відшкодування
моральної шкоди до ОСОБА_6 як особи, яка
сприяла неправомірному заволодінню
автомобіля неповнолітнім ОСОБА_5
автомобілем (а. с. 3-5).

У вересні 2013 року позивачка доповнила
позов вимогами про стягнення 40 тис. грн
із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як до особи, яка
заподіяла шкоду (а. с. 35-36).

Вказані обставини свідчать про те, що
позивачка використала надане їй ст. 31
ЦПК України право на збільшення
позовних вимог.

Між тим із справи вбачається, що
доповнення ОСОБА_4 позовних вимог
місцевим судом безпідставно
ототожнено із заміною відповідача і в
наслідок цього позовні вимоги до
ОСОБА_6 місцевим судом взагалі не
розглядалися.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд не звернув уваги
не неправильне тлумачення місцевим
судом доповнення від вересня 2013 року до
позовних вимог від липня 2013
року і сам припустився цих порушень.

Зазначені обставини свідчать про те, що
суди не визначилися із предметом
судового спору, підставами звернення
до суду та обсягом заявлених у
місцевому суді вимог.

Оскільки судами не розглянуті всі
позовні вимоги розгляд яких є спільним,
то ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Старобільського районного
суду Луганської області від
08 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Луганської області
від 25 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Писана Т.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.