АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

5 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідачів -
Прилипка Є.М.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» та Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 27 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах», Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання права
на отримання страхової виплати
внаслідок нещасного випадку та
відшкодування моральної шкоди,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась з позовом, в якому
просила визнати несправедливим та
недійсним п.11.2 Договору страхування
від нещасних випадків, що стосується
визначення способу сплати регулярних
платежів з карткового рахунку № 4149 4378
0591 8628: визнати договір страхування
таким, що набрав законної сили від
08.10.2012 року; визнати за нею право на
отримання страхової виплати внаслідок
нещасного випадку від 19.10.2012 року та
зобов'язати ПАТ «Страхова компанія
«Інгосстрах» згідно умов договору
страхування виплатити їй належне
страхове відшкодування та стягнути з
ПриватБанку моральну шкоду в розмірі 10
000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 27 серпня 2013 року
позовні вимоги задоволено частково,
визнано договір страхування від
нещасних випадків № К2МONS -12912Z8 від
01.10.2012, укладений між страхувальником
ОСОБА_3 та страховиком Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Інгосстрах» таким, що набрав
законної сили з 10.10.2012 року, визнано за
ОСОБА_3 право на отримання страхової
виплати (страхового відшкодування)
внаслідок нещасного випадку від 19.10.2012
року згідно умов договору страхування
від нещасних випадків № К2МONS - 1291278 від
01.10.2012 року, укладеного між
страхувальником ОСОБА_3 та страховиком
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Інгосстрах»,
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.,
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» в доход держави судовий
збір у розмірі 229 грн. 40 коп., в інших
частинах позовних вимог відмовлено.

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/152/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Чех Н.А.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Кулікова С.В.Не
погодившись з таким рішенням,
представник відповідачів ПрАТ «СК
«Інгосстрах» та ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулась з апеляційними скаргами, в
яких просить скасувати рішення та
ухвалити нове, яким повністю відмовити
в позові ОСОБА_3 до ПрАТ СК
«Інгосстрах», ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання права на отримання страхової
виплати внаслідок нещасного випадку та
відшкодування моральної шкоди та
покласти на позивача судові витрати.

В своїй скарзі ПрАТ «СК «Інгосстрах»
не погоджується зі стягненням
моральної шкоди та зазначає, що позивач
не обґрунтувала свої вимоги щодо
стягнення моральної шкоди, не
зазначила та не надала суду доказів та
розрахунку.

Також на думку представника апелянта,
позивач ОСОБА_3 власним підписом в
договорі засвідчила, що вона
ознайомлена та згодна зі всіма умовами,
в т.ч. і умовою Договору страхування
щодо № 918628, з якого буде
здійснюватися сплата страхового
платежу та будь-яких зауважень до
жодного пункту договору позивач не
заявила, тому апелянт не погоджується з
висновком суду про визнання договору
страхування таким, що набрав законної
сили та визнання за ОСОБА_3 права на
отримання страхового відшкодування.

Крім того, ПрАТ «СК «Інгосстрах»
вважає, що рішення суду першої
інстанції ґрунтується на припущеннях,
оскільки позивачем не було надано
відповідних доказів.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» висловлює думку, що суд
ухвалив рішення без повного,
всебічного та об'єктивного дослідження
всіх обставин справи та допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права та обґрунтовує
свою думку доводами, що аналогічні
доводам ПрАТ «СК «Інгосстрах».

В судовому засіданні представник
відповідачів підтримав доводи
апеляційних скарг, просив їх
задовольнити з викладених в них
підстав.

Представник позивача заперечував
проти апеляційної скарги за
необґрунтованістю її доводів.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., вислухавши пояснення сторін,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
встановлених в судовому засіданні
обставин та дійшов обґрунтованого
висновку, що умова договору
страхування, яка є істотною, щодо
визначення способу сплати страхових
внесків, в частині зазначення номеру
карткового рахунку була невідповідна,
невірна, тобто - несправедлива.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, так як він в повній мірі
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам Закону.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» заборонено нечесну
підприємницьку практику, яка включає
будь-яку діяльність, що вводить
споживачів в оману, Відповідно до ст. 18
Закону, якщо положення договору
визнано несправедливими, таке
положення може бути змінено або
визнано недійсним.

Посилання представника апелянтів на
те, що позивач ОСОБА_3 власним підписом
в договорі засвідчила, що вона
ознайомлена та згодна зі всіма умовами,
в т.ч. і умовою Договору страхування
щодо № 918628, з якого буде
здійснюватися сплата страхового
платежу, колегія суддів вважає
необґрунтованим, оскільки судом першої
інстанції було правильно встановлено,
що спочатку було внесено у страховий
договір картковий рахунок не
активований, а в подальшому - після
виправлення цієї помилки та заміни
неактивованого карткового рахунку
позивача на активований, у зв'язку з чим
не відбулося вчасного списання
страхових платежів саме працівником
ПриватБанку (страховим агентом), що з
урахуванням п.8 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», згідно
якого нечіткі або двозначні положення
договорів із споживачами тлумачаться
на користь споживача, і підтверджують
висновок суду про неналежне виконання
відповідачами своїх обов'язків.

Вищевикладене також є підставою для
відшкодування моральної шкоди, при
цьому колегія суддів погоджується з її
розміром, що правильно визначений
судом першої інстанції та спростовує
твердження апелянтів про
недоведеність підстав для її
стягнення, оскільки під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру, яких споживач
зазнав унаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ, що
настали через незаконні винні дії
продавця, виготівника, виконавця або
через їх бездіяльність. Розмір
відшкодування моральної шкоди
встановлюється судом і визначення його
не ставиться в залежність від
наявності матеріальної шкоди, вартості
товару (робіт, послуг), суми неустойки, а
має ґрунтуватися на характері й обсязі
моральних і фізичних страждань,
заподіяних споживачеві у кожному
конкретному випадку (п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №5 від
12 квітня 1996 р. «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів».

Колегія суддів вважає достатньою для
стягнення моральної шкоди у
встановленому розмірі ту обставину, що
позивач для відновлення своїх
порушених прав, маючи травми, вимушена
була звертатись до відповідачів та
юристів, для вирішення спору, витрачала
на це свій час, що в результаті
призвело до страждань та переживань.

Інші доводи апеляційних скарг
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційних скарг,
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах» та Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»на рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 27 серпня 2013 року відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 27 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: