СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц796/4085/14
Головуючий в 1 інстанції: Шум Л.М.
Доповідач : Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого: Желепи О.В.

Суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.

При секретарі: Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім`єю та поділ
майна, -

Заслухавши доповідь судді Желепи
О.В., пояснення сторін їх представників,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

встановила :

Позивач звернувся до суду з
позовом про встановлення факту
проживання однією сім`єю з
відповідачем та поділу майна набутого
ними за час спільного проживання.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання з червня
2009 року до лютого 2011 року однією сім`єю,
без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_3.

Визнано автомобіль ВМW Х1, 2010 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
об`єктом права спільної сумісної
власності сторін.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ,
представник відповідача в її інтересах
подав апеляційну скаргу в якій просив
рішення скасувати та відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_4 в повному
обсязі.

В скарзі посилався на те, що
висновок суду про подання позивачем
заяви про залишення без розгляду його
позову в частині поділу квартири не
відповідає дійсним обставинам, так як
позивач від цих вимог відмовився. Суд
порушив норми процесуального права
оголосивши в одному судовому засіданні
ухвалу про залишення частини вимог без
розгляду та короткої частини судового
рішення. Суд в порушення вимог ст.. 212
ЦПК України не досліджував докази.
Суддя в порушення вимог закону
посвідчила копії наданих позивачем
документів прямо в залі судового
засідання, оглянувши їх оригінали.
Позивач в порушення вимог ст. 74 СК
України не надав суду докази того, що
під час спільного проживання з
відповідачкою, він не перебував у
будь-якому іншому шлюбі, а також
доказів розірвання ним шлюбу з
громадянкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Висновок суду про сплату позивачем
коштів на придбання спірного
автомобіля є лише припущенням суду та
належними доказами не підтверджений.
Не доведені також інші обставини, щодо
оплати вартості автомобіля.
Відповідачка сплатила за автомобіль 125
000 грн., про що надала суду докази, які
помилково не були враховані. Висновок
суду про проживання сторін однією
сім`єю не відповідає обставинам справи,
так як відповідачка займаючись
підприємницькою діяльністю, та
постійно переїзжаючи з одного міста до
іншого не могла проживати з позивачем,
а лише знаходилась у нього в гостях,
коли приїздила до Києва. Скарга також
містить доводи, щодо неправильного
розподілу судом судових витрат.

В апеляційному суді представники
відповідача доводи скарги підтримали.

Представник позивача заперечував
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Статтею 74 СК України передбачено, що
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім`єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в іншому шлюбі , поширюються
положення глави 8 цього кодексу.

Так, згідно ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ст. 71 СК України, майно,
що є об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини:

Відповідно до Акту ОСББ
«Осокорки-Київ» від 11.10.2012 р. в квартирі
АДРЕСА_1, у період з травня 2009 р. по лютий
2011 р. проживали ОСОБА_4 - позивач по
справі, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3 - діти позивача, та ОСОБА_3
відповідачка по справі (т, 1 а.с. 4).

Встановлено та підтверджено
представниками відповідачки та
відповідачкою у своїх письмових
поясненнях (т. 1 а.с. 152-157), що вона у
період з лютого 2009 р. по лютий 2011 р,
підтримувала статеві стосунки з
позивачем, який в свій час передав їй
ключі від своєї квартири.

Свідок ОСОБА_4 (син позивача), в судовому
засіданні показав, що він з початку 2009
року проживав разом зі своєю сестрою,
батьком та відповідачкою по справі
однією сім`єю АДРЕСА_1. Відповідачка
проживала з батьком в
незареєстрованому шлюбі, вели спільне
господарство. Про те, що відповідачка є
батьковою дружиною знали всі їхні
родичі. Також, свідок зазначив, що його
бабуся продала належну їй квартиру,
гроші віддала батьку, а той з
відповідачкою купили автомобіль.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в судовому
засіданні показали, що між собою є
подружжям, проживають вони напроти
будинку позивача, з яким товаришують ще
з часу перебування його у шлюбі з
попередньою дружиною. Показали, що
знають відповідачку, як цивільну
дружину позивача, оскілкьи він так її
представив при їх знайомстві. Далі
свідки показали, що у 2010 р. були на
ювілеї у позивача, де відповідачка була
представлена всім як його дружина. При
цьому, на зазначеному святкуванні були
присутні батьки останньої, які
проголошували в адресу позивача та
відповідачки побажання на добробут
їхньої спільної сім'ї.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
показала, що є сусідкою позивача, з яким
проживають в одному під`їзді та
товаришують тривалий час, з яким разом
святкують дні народження та інші свята.
Свідок зазначила, що з початку 2009 р.
відповідачка почала проживати у
позивача, як його дружина. Свідок
повідомила, що їй відомо, що сторони
вели спільне господарство, здійснювали
спільні покупки. Також, свідку відомо,
що сторонами був придбаний автомобіль
ВМW, реєстраційний номер НОМЕР_1. Однак,
на початку 2011 р. сторони припинили
стосунки, внаслідок чого відповідачка
з'їхала з квартири позивача.

Оцінивши, надані позивачем докази в їх
сукупності, суд вважав встановленим, що
сторони по справі з червня 2009 року по
лютий 2011 року проживали однією сім`єю
без реєстрації шлюбу.

Також суд встановив, що в цей
період , відповідно до Контракту № 10-379А
від 20.03.2010 р. укладеного між
відповідачкою ОСОБА_3 та ТОВ «АВТ
Баварія» був придбання автомобіля ВМW
XI, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
382 488,60 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі
від 08 червня 2010 року, автомобіль був
переданий відповідачці.

Враховуючи, що вказаний автомобіль
був придбаний в період спільного
проживання сторін однією сім`єю, без
реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку,
що він є об`єктом спільної сумісної
власності.

Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що висновки суду
першої інстанції щодо доведеності
задоволених судом позовних вимог,
відповідають встановленим обставинам
справи та положенням матеріального
закону.

Доводи апеляційної скарги, про
те, що позивач відмовився від вимог про
визнання квартири спільним майном, а
суд помилково залишив позов в цій
частині без розгляду спростовуються
матеріалами справи, а саме заявою про
залишення частини вимог без розгляду
(а.с.55).

Доводи скарги про те, що суд не мав
права в одному судовому засідання
постановляти ухвалу про залишення
частини вимог без розгляду, а також, що
суддя не мала право завіряти своїм
підписом копії документів не
ґрунтуються на вимогах ЦПК України, та
не впливають на правильність
постановленого судом рішення.

Доводи представника позивача,
про те, що його довірителем на
придбання автомобіля були внесені
особисті кошти в сумі 125 000 грн., також на
правильність висновків суду не
впливають, тому, що вказана сума є
меншою ніж Ѕ від повної вартості
автомобіля, а враховуючи, що автомобіль
визнаний спільною сумісною власністю
сторін, то відповідно до вимог СК
України, кожен з них має право на Ѕ
частину цього майна.

Доводи апеляційної скарги, щодо не
доведеності факту проживання сторін
однією сім`єю в період придбання
спірного автомобіля також не
приймаються апеляційним судом, так, як
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що з
наданих позивачем доказів, які
перераховані вище, такий факт був
доведений. При цьому колегія суддів
виходить з того, що свідчення з приводу
спільного проживання , а також
наявності між сторонами усталених
сімейних стосунків, надавались
сторонніми людьми, які не зацікавлені у
вирішенні спору на користь однієї із
сторін. Також колегія суддів виходить з
того, що ні до суду першої інстанції ні
до апеляційного суду відповідачкою не
надавались будь-які докази на
спростування тих обставин про які суду
повідомляв позивач та свідки, допитані
за його клопотанням. Посилання
відповідача на те, що вона займалась
підприємницькою діяльністю, а у
позивача на квартирі знаходилась у
гостях, спростовуються наданими суду
позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги про
недоведеність позивачем факту не
перебування його в зареєстрованому
шлюбі з іншою особою - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, спростовуються,
дослідженим апеляційним судом
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року, відповідно
до якого шлюб між позивачем та ОСОБА_6
був розірваний.

Доводи з приводу неправильного
розподілу судом судових витрат, також є
помилковими, тому, що з врахуванням
уточнених позивачем вимог, суд
правильно , виходячи з вимог ст. 88 ЦПК
України розподілив судові витрати між
сторонами.

Суд першої інстанції повно
встановив обставини, що мають значення
для даної справи. Висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Суд при винесенні рішення правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: