Провадження №22-ц/784/842/14
Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його
представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
відповідачки ОСОБА_5, її представника
ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_7,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 29 січня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, розташованою по
вул. Комсомольській, 34, в м. Миколаєві.

В грудні 2013 року ОСОБА_5 подала
зустрічний позов теж про визначення
порядку користування тією ж земельною
ділянкою.

Ухвалою місцевого суду від 10 грудня 2013
року обидва позови об'єднані в одне
провадження.

В своїх позовах сторони посилались на
те, що між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 постійно
виникають конфлікти з приводу
користування спільною земельною
ділянкою, площею 1333 кв. м, яка
закріплена за цим будинком.

При цьому позивач просив визначити
порядок користування вказаною
земельною ділянкою за другим варіантом
судової будівельно-технічної
експертизи. А відповідачка наполягала
на можливості визначення порядку
користування спірною землею за третім
варіантом тієї ж експертизи.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 29 січня 2014 року
відмовлено у задоволенні обох позовів.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_5, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення вимог процесуального
законодавства, просила рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення лише її позовних вимог.

Вислухавши суддю - доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
обставини, які визнані сторонами, а
тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
не підлягають доказуванню. Зокрема,
згідно правовстановлюючих документів,
наявних в матеріалах цивільної справи
та матеріалах інвентаризаційної
справи № 2975 Миколаївського ММБТІ, на
час вирішення справи судом сторони є
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1.
Їх ідеальні частки у праві спільної
часткової власності на цю нерухомість
становлять: у ОСОБА_5 - 18/100 (на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 1 квітня 2004 року); у
ОСОБА_2 - 30/100 (за свідоцтвами про право
на спадщину від 17 травня 1984 року і 22
липня 1996 року); у ОСОБА_10 - 3/20 (на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування від 13 березня 1986
року); у ОСОБА_11 - 19/100 (на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 20 грудня 2000 року); у
ОСОБА_9 - 18/100 часток.

Згідно довідки відділу комунального
господарства м. Миколаєва від 7
грудня 1950 року для обслуговування
вказаного домоволодіння за ним
закріплена земельна ділянка, площею 1333
кв. м. Оскільки питання про передачу
вказаної земельної ділянки у власність
співвласникам спірного будинку не
вирішувалось, то вона перебуває у їх
спільному користуванні відповідно до
положень ст. ст. 92, 120, 126, 158 ЗК України,
ст. 377 ЦК України.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 р. ,,Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" роз'яснено, що
громадяни, яким жилий будинок,
господарські будівлі та споруди і
земельна ділянка належать на праві
спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок.

Наступні зміни в розмірі часток у
спільній власності на жилий будинок і
господарські будівлі, що сталися у
зв'язку з прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
установленого порядку використання та
розпорядження земельною ділянкою.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Таким чином кожна із співвласників має
право на виділення в його користування
земельної ділянки із загального
складу, але в розмірі, який відповідає
його частці у вартості будинку,
господарських будівель та споруд.

У той же час, при вирішенні питання
поділу вказаної земельної ділянки,
необхідно вираховувати можливості
нормального користування будинком і
здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, можливість проходу та заїзду з
вулиці на подвір'я, тощо, а також вимоги
санітарних правил і правил
протипожежної безпеки. При цьому суд
може залишити в сіпльному користуванні
лише ділянки, роздільне користування
якими встановти неможливо.

З матеріалів судової
будівельно-технічної експертизи від 20
квітня 2013 року видно, що експертом
запропоновано чотири можливих
варіанти визначення порядку
користування спірною земельною
ділянкою.

При оцінці зазначених варіантів
місцевий суд правильно виходив із
первісних часток попередніх
співвласників у даному домоволодінні
та фактичного порядку користування
спірною ділянкою, який складався
протягом 30 останніх років. При цьому
суд ретельно дослідив відповідність
висновків експерта, діючим державним
будівельним, санітарним та
протипожежним правилам і нормам.

Так, перший варіант поділу, складений
за поясненнями ОСОБА_5 по фактичному
порядку користування, не відповідає
часткам співвласників у домоволодінні
і має відхилення більше ніж на 40 кв.м
від належної площі земельної ділянки
кожному зі співвласників, що грубо
порушує їх права

Другий варіант, складений за
поясненнями ОСОБА_2 та співвласників
ОСОБА_11 (по фактичному порядку
користування), ще більше не відповідає
часткам співвласників у домоволодінні,
оскільки має відхилення більше ніж на
70 кв.м. від належної площі земельної
ділянки кожному зі співвласників, що
грубо порушує права інших
співвласників та фактично позбавляє
ОСОБА_5 будь-якої, ділянки під городом.

Третій варіант поділу, складений за
пропозицією ОСОБА_5, найбільш
відповідає ідеальним часткам
співвласників, але зовсім не
відповідає фактичному порядку
користування, що склався між сторонами
протягом багатьох років. До того ж цей
варіант передбачає виділення у
користування ОСОБА_2 ділянки під город
за рахунок ділянки городу, якою
користується відповідач ОСОБА_10 і на
якій розташовані плодові насадження
останнього, без вирішення питання
компенсацій.

Четвертий варіант, складений за
пропозицією ОСОБА_2, виходячи з
фактичного порядку користування,
допускає незначні відхилення від
ідеальних часток співвласників, але за
складною конфігурацією ділянки
загального користування. Тут
передбачається наявність різних
ділянок спільного користування
різного розміру в різних частинах
подвіря і кожна з яких пропонується
виділятися у спільне користування
різним співвласникам (по двоє-троє
осіб), що взагалі унеможливлює
дотримання принципу виконуваності
судового рішення. Цей варіант до того ж
грубо порушує вимоги ДБН, оскільки
залишає ОСОБА_5 прохід до її житлового
будинку менше 1,0 м. шириною і позбавляє
її права користуватися загальним
подвір'ям для вільного проходу до
ділянки городу та вбиральні.

Крім того, всі запропоновані експертом
варіанти поділу передбачають
виділення сторонам спільної ділянки
для в'їзду до їх частин житлових
будинків шириною лише 2,45 м, тоді як п. 7.5
ДБН В.3.2-2-2-2009 встановлено, що проїзд для
пожежних і інших машин повинен бути
шириною не менше 3,0 м.

Враховуючи щільність забудови спірної
земельної ділянки усіма
співвласниками та розташування
будівель і споруд в різних частинах
ділянки, експерт ОСОБА_12 в судовому
засіданні місцевого суду також
підтвердила, що виділити у
користування сторін земельні ділянки,
які відповідають їх часткам у праві
власності, при дотримання діючих
державних будівельних, санітарних та
протипожежних нормам і правил, з
урахуванням фактичного порядком
користування, неможливо.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано
взяв до уваги ту обставину, що хоча
відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до
суду з позовними вимогами про
виділення їм у користування частини
спірної земельної ділянки не
звертались, проте ОСОБА_2 і ОСОБА_5
просили виділити у користування
земельні ділянки не тільки собі, а й з
іншим співвласниками, що порушує
засади цивільного судочинства (ст. ст.
10, 11), які визначають, що суд може
вирішити питання про права лише тих
осіб, які звернулись до суду з
відповідним позовом.

Правильно встановивши зазначені
обставини справи та надавши їм вірну
правову оцінку, суд першої інстанції
ухвалив обґрунтоване рішення про
відмову в задоволенні як первісного,
так і зустрічного позовів, оскільки
запропоновані ОСОБА_2 і ОСОБА_5 способи
не дають можливості вирішити даний
спір. Однак це не позбавляє сторони
можливості вирішити таке питання за
правилами добросусідства чи в інший
передбачений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів та
іншого розуміння вказаних норм
матеріального права, указаних
висновків місцевого суду не
спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги, щодо
недоліків у розгляді справи, які не
вплинули на суть ухваленого рішення, не
спростовують указаних висновків
місцевого суду, а тому не можуть бути
підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 313 - 316 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: