АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/3127/14
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 47 суддя
суддя Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 грудня 2013 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, -

В с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу посилаючись на те, що з 05.09.2008 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого
сторони дітей не мають. Шлюбні
відносини між сторонами припинені,
оскільки між ними відсутнє
взаєморозуміння, що привело до втрати
між ними почуття поваги та любові. З
лютого 2013 року між ними остаточно були
припинені подружні стосунки та ведення
спільного господарства. Вважає, що
подальше спільне життя з відповідачем,
як подружжя, примирення і збереження
шлюбу неможливе. Позивач просив суд
шлюб розірвати (а.с.2-3).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено (а.с.27).

В апеляційній скарзі (а.с.31-33) ОСОБА_1
просить рішення суду змінити, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, виключивши з мотивувальної
частини висновку про припинення
шлюбних відносин з лютого 2013 року:

- висновок суду щодо припинення
сумісного проживання та ведення
спільного господарства є
необґрунтований;

- в матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що сторони припинили
сумісне проживання саме з лютого 2013
року;

- суд не звернув уваги, що позивач
зазначає різні дати фактичного
припинення шлюбних відносин в різних
процесуальних документах - лютий 2013
року та 01 березня 2013 року.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що шлюбні
стосунки між сторонами остаточно
припинено з лютого 2013 року, спільне
господарство не ведуть.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції в частині визначення
часу фактичного припинення шлюбу не
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що про
припинення шлюбних відносин між
сторонами з лютого 2013 року зазначено в
позовній заяві позивача (а.с.2-3), а в
заяві від 10 грудня 2013 року позивач
вказує про припинення шлюбних відносин
з 01 березня 2013 року (а.с.25).

В свою чергу відповідач в заяві від 10
грудня 2013 року наголошує, що до початку
грудня 2013 року між сторонами існували
стосунки та велося сумісне
господарство (а.с.21-22).

В мотивувальній частині рішення судом
першої інстанції наведено висновок про
припинення шлюбних стосунків з лютого
2013 року (а.с.27).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України в
мотивувальній частині рішення суду має
бути зазначені мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти.

Судове рішення в оскарженій частині
щодо визначення строку припинення
шлюбних стосунків вимогам п.3 ч.1 ст.215
ЦПК України не відповідає.

Рішення суду першої інстанції не
містить мотивів, з яких суд першої
інстанції:

- вважає встановленим факт припинення
шлюбних стосунків з лютого 2013 року;

- бере до уваги пояснення позивача щодо
часу припинення шлюбних стосунків у
якості доказу;

- відхиляє пояснення відповідача щодо
іншого часу припинення шлюбних
стосунків.

Відповідно до роз'яснень, наведених в
п.11 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11, рішення суду у справі про
розірвання шлюбу повинно відповідати
вимогам ст.215 ЦПК; у ньому, зокрема, має
бути зазначено дату й місце реєстрації
шлюбу, час та причини фактичного його
припинення, мотиви, з яких суд визнав
збереження сім'ї можливим чи
неможливим, обґрунтовані висновки з
приводу інших заявлених вимог.

Як вбачається зі справи, всупереч
вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України ні одна з
сторін не довела час фактичного
припинення шлюбу, який вона зазначає в
своїх вимогах і запереченнях.

Тому висновок суду щодо визначення
часу фактичного припинення шлюбу з
лютого 2013 року слід визнати
необґрунтованим та виключити з
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції.

Встановлення часу фактичного
припинення шлюбу має значення при
розгляді спору щодо поділу спільного
майна подружжя, тому це питання може
бути вирішено при розгляді в суді спору
щодо поділу спільного майна подружжя.

Оскільки вирішення питання про
встановлення часу фактичного
припинення шлюбу не впливає на
правильність рішення про розірвання
шлюбу, то підстав для скасування
рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на це колегія суддів вважає за
необхідне змінити рішення суду першої
інстанції про задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в
частині обґрунтування задоволення
позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 грудня 2013 року змінити в частині
обґрунтування задоволення позову.

Виключити з мотивувальної частини
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 грудня 2013 року висновки суду про
припинення шлюбних стосунків між
сторонами з лютого 2013 року.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: