Справа №173/2481/13-ц
Провадження №2/173/70/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання -
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання недійсною
додаткової угоди №014/3169/151778/82/03 від 12
листопада 2010 року до кредитного
договору № 014/3169/151778/82 від 31 липня 2008
року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
недійсною додаткової угоди №
014/3169/151778/82/03 від 12 листопада 2010 року до
кредитного договору № 014/3169/151778/82 від 31
липня 2008 року. До початку розгляду
справи по суті позивач збільшив свої
позовні вимоги та просив суд: визнати
недійсною додаткову угоду №
014/3169/151778/82/03 від 12 листопада 2010 року до
кредитного договору № 014/3169/151778/82 від 31
липня 2008 року; зобов'язати ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» надати
розрахунок суми процентів, які були
нараховані банком в період з 12
листопада 2010 року до 10 вересня 2013 року
на суму залишкової заборгованості за
процентами, яка вказана в п. 2.3.2
додаткової угоди 014/3169/151778/82/03 від 12
листопада 2010 року; зобов'язати ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» скасувати
нарахування процентів, які були
нараховані банком в період з 12
листопада 2010 року до 10 вересня 2013 року
на суму залишкової заборгованості за
процентами, яка вказана в п. 2.3.2.
додаткової угоди 014/3169/151778/82/03 від 12
листопада 2010 року. В обґрунтування
позовної заяви зазначено, що 12
листопада 2010 року між позивачем та
публічним акціонерним товариством
«РайффайзенБанк аваль» було укладено
додаткову угоду 014/3169/151778/03 до
кредитного договору № 014/3169/151778/82 від 31
липня 2008 року. Позивач посилається на
порушення прав споживача під час
укладення даної додаткової угоди,
зокрема інформація про сукупну
вартість кредиту та графік погашення
кредиту до додаткової угоди була
надрукована меншим шрифтом ніж текст
основної угоди, у зв'язку з цим позивач
не мав можливості ознайомитись з даною
інформацією належним чином. Також в
додатковій угоді відсутня умова про
нарахування процентів на залишкову
заборгованість за процентами, що, в
свою чергу призвело до збільшення
сукупної вартості кредиту. Позивач
зазначає також про те, що Банк,
повідомляв йому про різні суми
заборгованості за кредитом, в яких він
виявив розбіжності. У зв'язку з чим
звертався до банку з листами про
надання суми заборгованості, проте
відповіді не отримав. Позивач також як
споживач не отримав від Банку варіанти
повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяг. Перед укладенням договору йому
не було повідомлено про податковий
режим сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію.
На думку позивача, додаткова угода має
нечіткі положення, а її умови є
несправедливими. Банк ввів позивача в
оману відносно реальної вартості
сукупного кредиту, що полягало в
замовчуванні даної інформації, а також
приховання збільшення заборгованості,
а тому позивач не мав можливості
оцінити реальні наслідки підписання
додаткової угоди і таке рішення не
відповідало його внутрішній волі. З
урахуванням зазначених обставин
ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною
дану додаткову угоду до кредитного
договору.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
та просили суд задовольнити позовні
вимоги, підтвердили обставини,
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнала,
проти задоволення позовних вимог
заперечувала та вважала позов
необґрунтованим. Суду пояснила, що
умова приєднання відсотків до наявної
заборгованості передбачена умовами
докової угоди. Перед підписанням угоди
позичальнику було повідомлено про
умови споживчого кредитування, про
орієнтовну вартість кредиту, графік
повернення кредиту. Додаткову угоду
позивач підписав добровільно і ніхто
його на це не примушував і він мав
можливість ознайомитись з усіма її
умовами до її підписання. Також
відповідач зазначає, що позивач
підписав всього три додаткові угоди,
які містять однаковий спосіб
врегулювання заборгованості по
кредиту. Підписуючи третю додаткову
угоду у позивача не було жодних
зауважень до її змісту, а заява про
неможливість прочитання тексту
додаткової угоди виникла лише після
спливу двох років після її підписання
та після того як відповідач звернувся
до суду з позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Представник відповідача також
зауважила, що позивач, отримавши кошти
в кредит, повинен чітко усвідомлювати,
що зобов'язаний повернути їх до банку у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, і сплата процентів також є
його обов'язком.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

31 липня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством « Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір 014/3169/151778/82, згідно з
умовами якого позивач отримав кредит
на споживчі цілі в сумі 21879 дол. США на
строк до 31 липня 2018 року (а.с.8-12). 12
листопада 2010 року між сторонами було
підписано додаткову угоду 014/3169/151778/82/03,
згідно з умовами якої строк кредиту
було збільшено до 31 липня 2028 року,
тимчасово на період з 30 листопада 2010
року до 31 жовтня 2011 року сторони
домовились зменшити щомісячного
платежу. Пунктом 2.3.3. було передбачено
збільшення фактичної заборгованості
на суму залишкової заборгованості та
процентами. Пунктом 3.3. також
передбачено, що на підставі додаткової
угоди з 12 листопада 2010 року фактична
заборгованість за кредитом
збільшується на суму заборгованості за
процентами. Таке збільшення не
супроводжується видачею кредитних
коштів позичальнику. Позичальник взяв
на себе зобов'язання здійснити
погашення заборгованості щомісячними
платежами у відповідності до графіку
погашення кредиту. Додаткова угода
містила також додатки - розрахунок
сукупної вартості кредиту (а.с.15),
орієнтовний графік погашення кредиту
(а.с.16-17) та графік погашення кредиту
(а.с.18-19).

Згідно зі ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до ст.ст. 6, 627
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначення умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Будь-яких доказів недотримання
сторонами вимог ст. 203 Цивільного
кодексу України під час підписання
додаткової угоди 12 листопада 2010 року
судом не встановлено.

Статтею 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачено, що
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язаний
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Перед укладанням договору про
надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про: 1)
особу та місцезнаходження
кредитодавця; 2) кредитні умови,
зокрема: а) мету, для якої споживчий
кредит може бути витрачений; б) форми
його забезпечення; в) наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; г) тип
відсоткової ставки; ґ) суму, на яку
кредит може бути виданий; д) орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких як адміністративні
витрати на страхування, юридичне
оформлення тощо); е) строк, на який
кредит може бути одержаний; є) варіанти
повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; ж) можливість дострокового
повернення кредиту та його умови; з)
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; и) податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію; і)
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

Зі змісту кредитного договору та
оспорюваної додаткової угоди
вбачається, що умови ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
Банк виконав, про що свідчить підпис
позивача, як на самому договорі,
додатковій угоді, так і на додатках до
них.

Суд вважає необґрунтованими
посилання позивача на те, що йому не
було відомо про збільшення суми
кредиту та про нарахування процентів
на проценти після підписання
додаткової угоди, оскільки умовами
додаткової угоди чітко передбачено
збільшення фактичної заборгованості
на суму залишкової заборгованості та
процентами, зокрема в п. 2.3.3., 3.3
додаткової угоди.

Позичальнику було надано графік
погашення кредиту, з яким позивач
ознайомся та здійснював щомісячні
платежі, що підтверджується
розрахунком заборгованості (а.с.50-52).

При цьому суд приймає до уваги, що
щомісячний платіж, передбачений
додатковою угодою було зменшено,
порівняно з щомісячним платежем,
передбачених кредитним договором
(а.с.43). Саме з цих підстав позивач
погодився на підписання додаткової
угоди, що він не заперечував в судовому
засіданні.

Суд не вбачає в діях відповідача
будь-яких порушень прав позивача як
споживача, оскільки всі умови
кредитування були передбачені в змісті
додаткової угоди, жодна інформація не
була прихована від позичальника.
Позивач перед підписанням додаткової
угоди до кредитного договору не
звернувся за консультацією до
відповідних спеціалістів, ознайомився
з умовами додаткової угоди, погодився з
ними та виконував їх. Відповідно до п. 19
постанови Пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» помилка, допущена стороною
правовідносин унаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення, не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Також суд приймає до уваги, що з
вимогами про визнання додаткової угоди
недійсною позивач звернувся до суду
лише після звернення відповідача з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Тим самим, на думку
суду, позивач намагається уникнути
відповідальності за порушення умов
договору.

Отже підстав для визнання додаткової
угоди недійсною не встановлено.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надати
розрахунок суми процентів, які були
нараховані банком в період з 12
листопада 2010 року до 10 вересня 2013 року
на суму залишкової заборгованості за
процентами, яка вказана в п. 2.3.2
додаткової угоди 014/3169/151778/82/03 від 12
листопада 2010 року та зобов'язання ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» скасувати
нарахування процентів, які були
нараховані банком в період з 12
листопада 2010 року до 10 вересня 2013 року
на суму залишкової заборгованості за
процентами, яка вказана в п. 2.3.2.
додаткової угоди 014/3169/151778/82/03 від 12
листопада 2010 року суд вважає також
необґрунтованими з огляду на наступне.

Банк надавав ОСОБА_1 роз'яснення про
порядок отримання розрахунку
заборгованості у відділенні банку
(а.с.69), а тому позивач має можливість
отримати даний розрахунок самостійно.

Вимога про скасування нарахування
процентів з 12 листопада 2010 року до 10
вересня 2013 року протирічить умовам
додаткової угоди, яка є обов'язковою
для виконання сторонами. Окрім того, в
судовому засіданні представник
позивача пояснив суду, що позивач не
погоджується з порядком та сумою
нарахованих процентів за додатковою
угодою, а тому, на думку суду, він має
право надати свій розрахунок
заборгованості за процентами, як
заперечення у справі за позовом Банку
до нього про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1
необґрунтованими, а тому позов не
підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що у відповідності до п. 7
ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» позивач звільнений від сплати
судового збору, судові витрати у справі
відсутні.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст.ст. 6, 203, 215,
626, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст.
10,11,60,212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» про визнання недійсною
додаткової угоди №014/3169/151778/82/03 від 12
листопада 2010 року до кредитного
договору № 014/3169/151778/82 від 31 липня 2008
року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, проте не були присутні під час
його проголошення мають право
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко