Провадження №2/761/945/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Губиш Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Авто
Просто", ОСОБА_2 про визнання угоди
недійсною та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АВТО
ПРОСТО" (далі по тексту - відповідач 1,
ТОВ "АВТО ПРОСТО"), ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач 2, ОСОБА_2) про
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що у серпні 2012 року їй стало відомо, що
її мати ОСОБА_2, яка є відповідачем по
даній справі, від її імені та без її
дозволу, 08.07.2010 року уклала угоду №0322517
з ТОВ "АВТО ПРОСТО" про надання послуг у
придбанні автомобіля Кіа сее d,
вартістю 140000 гривень. ОСОБА_2 поставила
свій підпис від імені позивача в
додатках до угоди та приклала копію
паспорта ОСОБА_1 Після чого, відповідач
2 перерахувала на користь відповідача 1
від імені позивача внески на загальну
суму 22404,73 гривень та вступний внесок в
розмірі 5040,00 гривень. Сплачені кошти
належали позивачу, вона віддала їх
ОСОБА_2 на збереження. ОСОБА_1 вважає, що
дана угода є недійсною, оскільки
вчинена з недодержанням вимог ст. 203 ЦК
України, відповідно до якої особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Оскільки, укладена угода
між ОСОБА_1 та ТОВ "АВТО ПРОСТО" не
відповідає вимогам закону, позивач
просить визнати її недійсною та
стягнути з відповідача 1 на її користь
кошти у розмірі 27444,73 грн., сплачені
ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_1 ТОВ
"АВТО ПРОСТО" за внески.

В судове засідання, призначене на
12.03.2014 року, позивач не з'явилась, в
позовній заяві просила суд розглянути
справу у її відсутність.

Представник відповідача ТОВ "АВТО
ПРОСТО" - Павленко С.В. проти позову
заперечив, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на необґрунтованість
заявлених позовних вимог, відсутність
доказів та відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнала, просила суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, зазначила, що вона ставила
підпис в усіх документах, що стосуються
укладення угоди з ТОВ «АВТО ПРОСТО»,
замість своєї доньки - ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні,
08.07.2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ "АВТО
ПРОСТО" було укладено угоду №0322517 про
надання послуг у придбанні автомобіля
Кіа сееd, вартістю 140000 гривень. Даний
правочин підтверджується наявною в
матеріалах справи копією угоди №0322517
від 08.07.2010 року (а.с.4), додатком №1 до
угоди №0322517 (а.с.5).

ОСОБА_1 була ознайомлена з правилами
функціонування системи придбання в
групах автотак, що підтверджується її
підписом в додатку №2 до угоди 0322517
(а.с.6-10).

Відповідно до угоди №0322517 про надання
послуг у придбанні автомобіля Кіа сееd,
ОСОБА_1 були сплачені внески на рахунок
ТОВ "АВТО ПРОСТО" в розмірі 27444,73 грн., що
підтверджується квитанціями, наявними
в матеріалах справи (а.с.11-13), та не
заперечується представником ТОВ "АВТО
ПРОСТО".

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009р. № 9
визначено: "Судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4,
10 та 203 ЦК зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1,8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину".

Частиною 2 статті 202 ЦК України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у
відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Однак, обставина, а саме не підписання
позивачем оспорюваної угоди, на яку
посилається позивач, як на підставу для
задоволення позову про визнання угоди
недійсною та стягнення коштів, не
знайшла свого підтвердження у судовому
засіданні, оскільки позивачем не
надано належних та допустимих доказів
в підтвердження свої вимог.

Для встановлення належності підпису
позивача, який наявний в угоді,
необхідні спеціальні знання, а суд не
володіє такими знаннями.

Відповідно до ст.143 ЦПК України, для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

В судовому засіданні сторонам було
роз'яснено їх право заявити клопотання
про призначення експертизи, однак
сторони не скористались своїм правом,
передбаченим законом.

У судовому засіданні відповідачка, яка
є матір'ю позивача, підтвердила, що вона
роз'яснювала позивачці щодо можливості
клопотати перед судом про призначення
експертизи, проте, зі слів
відповідачки, ОСОБА_1 не виявила
бажання про заявлення клопотання про
призначення експертизи.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не знайшов законних підстав у
визнанні відповідачем 2 позову,
вважаючи, що ОСОБА_2 є заінтересованою
особою у розгляді даної цивільної
справи, оскільки є матір'ю позивачки.
Крім того, дане визнання суперечить
закону та порушує права відповідача 1, а
тому, на думку суду, рішення не може
ґрунтуватися лише на визнанні позову
одним із відповідачів.

За таких обставин, з урахуванням
обставин справи, а також підстав, з яких
позивач просить визнати угоду № №0322517
від 08.07.2010 року недійсною, суд вважає, що
позивачем не доведено і не надано
доказів, та не було їх встановлено і під
час розгляду справи в суді, які б
підтверджували позовні вимоги для
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів, а тому відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, оскільки вони є
безпідставними, і такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто Просто", ОСОБА_2
про визнання угоди недійсною та
стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: