У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної
О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

Кафідової О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання угоди недійсною, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_4 на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 21 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10
вересня 2010 року між ним та ОСОБА_4 було
укладено угоду про припинення
сумісного ведення господарської
діяльності.

На виконання угоди ОСОБА_3 виплатив
ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 85700
доларів США.

Вказуючи, що зазначена угода про
припинення сумісного ведення
господарської діяльності укладена з
порушенням вимог діючого
законодавства, оскільки ця угода не
спрямована на реальне настання
правових наслідків, позивач просив
визнати вказану угоду недійсною та
зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 у
натурі все, що одержано при виконанні
угоди.

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 21 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 10 грудня 2013 року, позов ОСОБА_3 було
задоволено. Визнано угоду про
припинення сумісного ведення
господарської діяльності від 10 вересня
2010 року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
недійсною. Зобов'язано ОСОБА_4
повернути ОСОБА_3 у натурі все, що
одержано при виконанні угоди, тобто
грошові кошти у розмірі 684 743 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_4 просить скасувати
ухвалені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
угода про припинення сумісного ведення
господарської діяльності від 10 вересня
2010 року укладена з порушенням вимог
діючого законодавства.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 10 вересня 2010
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
угоду про припинення сумісного ведення
господарської діяльності. Згідно п. 1.1.
зазначеної угоди, предметом даної
угоди є порядок добровільного
припинення сторонами партнерських
відносин щодо сумісного ведення
господарської діяльності в сфері
надання косметичних та медичних послуг
в рамках бізнесу, що має назву «Анті
Ейдж Клінік». Відповідно до п. 3.4 цієї
угоди позивач виплачує відповідачу
суму еквівалентну 120 800 доларів США за
курсом НБУ на день здійснення платежів,
а відповідач на підставі п. 3.8
добровільно відмовляється від
реалізації свого права на здійснення
підприємницької діяльності в якості
фізичної особи або в якості засновника
тих чи інших суб'єктів підприємницької
діяльності і не може займатися
наданням послуг, аналогічних тим, які
надаються на дату підписання угоди
«Анті Ейдж Клінік».

На виконання угоди ОСОБА_3 виплатив
ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 85700
доларів США.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі й щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, належним чином не
врахував, що ОСОБА_3 був ознайомлений та
добровільно підписав угоду з ОСОБА_4
про припинення сумісного ведення
господарської діяльності, а тому
фактично з нею погодився.

Крім того, визнаючи угоду про
припинення сумісного ведення
господарської діяльності недійсною та
зобов'язавши ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
у натурі, все що одержано при виконанні
угоди, тобто грошові кошти у розмірі 684
743 грн., суди належним чином не
врахували положення ст. 216 ЦК України
згідно якої визначено особливі правові
наслідки недійсності правочину,
зокрема кожна зі сторін зобов'язана
повернути другій стороні в натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення - відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Так, суди належним чином не врахували,
що відповідно до п. 3.4 спірної угоди,
позивач зобов'язався виплатити
відповідачу суму еквівалентну 120 800
доларів США, а відповідач добровільно
відмовляється від реалізації свого
права на здійснення зазначеної в угоді
підприємницької діяльності.

При цьому, зобов'язавши лише
відповідача повернути позивачу
грошові кошти, тобто частково
застосувавши двосторонню реституцію,
суди належним чином не з'ясували
правову природу самої угоди про
припинення сумісного ведення
господарської діяльності та не
з'ясували дійсні наміри сторін, які
уклали цю спірну угоду.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Згідно з п. 4 ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи,
що виникають з корпоративних відносин
у спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
зі створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були засновниками ТОВ
«Анті Ейдж Клінік».

05 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
був укладений договір купівлі-продажу
частки у статутному капіталі ТОВ «Анті
Ейдж Клінік».

Визнаючи угоду про припинення
сумісного ведення господарської
діяльності від 10 вересня 2010 року
недійною, суди належним чином не
врахували зміст самої угоди згідно
якої відповідач добровільно
відмовляється від реалізації свого
права на здійснення підприємницької
діяльності по наданню послуг,
аналогічних тим, які надаються саме
«Анті Ейдж Клінік».

Таким чином, суди належним чином не
перевірили чи не виникли між сторонами
корпоративні відносини з приводу
діяльності ТОВ «Анті Ейдж Клінік»,
засновниками якого були сторони, спори
щодо яких повинні розглядатися в
порядку господарського судочинства.

Ураховуючи, що фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, судами при ухваленні
рішення у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права
належним чином не встановлені, суди
належним чином не визначилися з
характером спірних правовідносин, такі
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 21 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 10 грудня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.В. Ступак

С.П. Штелик