Справа № 752/6185/13-ц
Провадження № 2/752/264/14
РІШЕННЯ

Іменем України

09.01.2014 року Голосіївський районний суд
міста Києва в складі: головуючого судді
- Калініченко Л.С., при секретарі
Руденко М.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради, третя особа:
Шістнадцята київська міська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2013 року Позивач звернулася до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до Київської міської ради,
третя особа: Шістнадцята київська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на спадкове
майно, а саме будинок АДРЕСА_1, що
залишився після смерті її батька
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та
матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Оскільки, 09 червня 2011 року Шістнадцята
київська державна нотаріальна контора
повідомила Позивача про те, що видати
Свідоцтво про право на спадщину немає
можливості, оскільки частка житлового
будинку АДРЕСА_1, яка належала померлій
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 не визначена. У
зв'язку з наведеним Позивач була
змушена звернутися до суду за захистом
своїх прав.

В судовому засіданні представник
Позивача надав суду письмові додаткові
пояснення до позовної заяви, в яких
було уточнено позовні вимоги.
Остаточно Позивач просила визнати
право власності на спадкове майно у
вигляді житлового будинку, дерев'яного,
обкладеного цеглою, зазначеного на
плані під літ. А, житловою площею 21,40 кв.
м. та господарські будівлі і споруди:
гараж під літ. Г, вбиральня під літ. Д,
погріб під літ. Е, споруди під № 1-3.
Представник Позивача наголошував, що
спірне майно не є самовільним
будівництвом та зареєстроване у
відповідності до вимог чинного
законодавства, що підтверджується
наданими доказами.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив, надіслав письмові
заперечення, в яких просив відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі у зв'язку з тим, що Київська
міська рада не зверталася із заявою до
нотаріальної контори щодо визнання
спадщини відумерлою, а відтак не
порушувала прав позивача у справі.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, причин неявки суду не
повідомила, письмових пояснень по
справі не надавала.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 18 червня 1959 року
на підставі рішення народного суду І-ої
дільниці Московського району міста
Києва у справі № 2-284/59 визнано право
особистої власності на житловий
будинок з відповідними господарськими
спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 за
подружжям ОСОБА_2: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по ?
частині на кожного).

Суд дійшов висновку, що спірний
житловий будинок не є самочинним
будівництвом та перебував у спільній
сумісній власності подружжя без
виділення (визначення) частки в натурі,
що підтверджується витягом з БТІ про
державну реєстрацію прав від 13.10.2010
року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2. Спадкоємцями
його майна у вигляді ? частини
житлового будинку з відповідними
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться у АДРЕСА_1 були його:
дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1
(Позивач), які успадкували по ? частки
спадщини у вигляді ? частини житлового
будинку з відповідними господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
в АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок дерев'яний,
обкладений цеглою, зазначений на плані
(Технічному паспорті від 27.08.2010 року,
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 13 жовтня 2010 року в
книзі: 73-279, номер запису: 13800,
реєстраційний номер 31759700) під літ. А,
житловою площею 21,40 кв.м., має наступні
господарські будівлі та споруди: гараж
під літ. Г, вбиральня під літ. Д, погреб
під літ. Е, споруди під № 1-3 та
відповідно до технічного паспорту не є
самочинним будівництвом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 Першою київською
державною нотаріальною конторою за
реєстром № 20-1526 після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 видане свідоцтво
про право на спадщину за законом на ?
частину спірного житлового будинку з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1
на ім'я Позивача.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04.11.2010 року №
20-1526 та витягу з БТІ про держану
реєстрацію прав від 15.11.2010 року Позивач
є власником ? частини будинку АДРЕСА_1 у
АДРЕСА_1, що підтверджується витягом
БТІ про державну реєстрацію прав №
28007326 від 15.11.2010 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 - матері
Позивачки - свідоцтво про право на
спадщину видане не було, оскільки вона
померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частина 1 статті 551 Цивільного кодексу
УРСР (діяв на час смерті матері
Позивачки) встановлює, що якщо
спадкоємець, закликаний до
спадкоємства за законом або за
заповітом, помер після відкриття
спадщини, не встигнувши її прийняти в
установлений строк (стаття 549 цього
Кодексу), право на прийняття належної
йому частки спадщини переходить до
його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Частина 1 статті 1297 ЦК України
встановлює, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 27 квітня 2010 року у
справі № 2 - 2393/10, визначено ОСОБА_1
додатковий тримісячний строк для
подання заяви про прийняття спадщини,
що відкрилася після смерті її батьків.
На підставі вищезазначеного рішення, 08
червня 2010 року Позивачем була подана
заява про прийняття спадщини до
Шістнадцятої київської державної
нотаріальної контори.

09 червня 2011 року Шістнадцята київська
державна нотаріальна контора
повідомила Позивачу, що видати
Свідоцтво про право на спадщину немає
можливості у зв'язку з тим, що частка
житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3
не визначена.

Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК
України, частка у праві спільної
сумісної власності спадкується на
загальних підставах.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (діяв на
момент смерті матері Позивача)
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи,
заповіту померлої ОСОБА_3 не існувало, а
єдиним законним спадкоємцем першої
черги згідно зі ст. 529 ЦК УРСР була дочка
- ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

При цьому, згідно зі ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 550 ЦК УРСР встановлено, що
строк для прийняття спадщини,
встановлений статтею 549 цього Кодексу,
може бути продовжений судом, якщо він
визнає причини пропуску строку
поважними.

Представником Позивача були додатково
надані докази, а саме: квитанції та чеки
про сплату за газ, за землю, за
електроенергію, які свідчать про те, що
Позивачем, з моменту смерті
спадкодавця - ОСОБА_3 і до теперішнього
часу, фактично здійснювався і
здійснюється догляд та управління
будинком у АДРЕСА_1.

На підставі наведених доказів, суд
вважає, що Позивач вчинила необхідні
дії, що свідчать про фактичне прийняття
нею спадщини, відповідно до ст. 548, 549 ЦК
УРСР, що діяв на той час.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з витребуваної з Шістнадцятої
київської державної нотаріальної
контори спадкової справи та з наданих
Позивачем доказів, заява про прийняття
спадщини була подана Позивачкою у
встановлений строк.

Згідно за ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Суд вважає за необхідне наголосити, що
на момент подачі позову Позивач на
законних підставах вже володіла ?
частиною спірного нерухомого майна,
право на що жодною особою не
оспорювалось чи оскаржувалось.

Відтак, визнання за Позивачем права
власності в порядку спадкування
підлягає лише ? частина будинку.

Отже, з урахуванням вищевикладеного
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Київської міської
Ради про визнання права власності на
спадкове майно підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст. 524, 548, 549, 550 ЦК УРСРУ, 392, 1226,
1268-1272, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 3-5, 10, 11, 60,
88, 109, 169, 212-215, 223-226, 294, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради,
третя особа: Шістнадцята київська
міська державна нотаріальна контора
про визнання права власності на
спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності на ?
житлового будинку АДРЕСА_1, дерев'яного,
обкладеного цеглою, зазначеного на
плані під літ. А, житловою площею 21,40
кв.м., з наступними господарськими
будівлями та спорудами: гараж під літ.
Г, вбиральня під літ. Д, погріб під літ.
Е, споруди під № 1-3, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя