АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенець
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1. поданою
через представника ОСОБА_2, на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України,
Державного підприємства
«Укрветсанзавод» про скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
скасувати наказ Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України № 844-к від 11.10.2013 року, яким
звільнено його з посади генерального
директора ДП «Укрветсанзавод»;
поновити його на посаді генерального
директора ДП «Укрветсанзавод» з дати
звільнення, а саме з 11.10.2013 року;
стягнути з ДП «Укрветсанзавод» на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу та стягнути з
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України на його
користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн.

В обґрунтування позову посилався на
порушення норм трудового
законодавства при його звільнені, а
саме він не був повідомлений за два
тижні про його подальше звільнення,
його не ознайомили з наказом про
звільнення та не видали трудову книжку,
крім того, у день звільнення він
перебував на лікарняному листку.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15.01.2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/3710/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Ластовка
Н.Д.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
рішенням суду, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не врахував п. 22 постанови Кабунету
Міністрів України № 170 від 19.03.1994 року,
згідно з яким він має бути попереджений
про наступне вивільнення за два тижні
до звільнення та не врахував ч. 3 ст. 40
КЗпП України, згідно з якою не
допускається звільнення працівника в
період його непрацездатності. Також
суд не звернув уваги на те, що
заборгованість підприємства виникла
ще до укладення з ним контракту.

У судовому засіданні апелянт та його
представник ОСОБА_5 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

ПредставникДержавної ветеринарної та
фітосанітарної служби України - Пугач
С.А. та представник Державного
підприємства «Укрветсанзавод» - Білоус
О.П. просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обгрунтованість.

06.03.2014 року через канцелярію суду
надійшли пояснення представника
Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України - ОСОБА_6,
у яких зазначено, що Державна
ветеринарна та фітосанітарна служби
України не заперечує проти поновлення
позивача на роботі. Але 14.03.2014 року від
ОСОБА_6 надійшли письмові пояснення, у
яких він зазначив, що ніяких пояснень
до канцелярії суду не подавав та будь -
яким чином офіційну позицію
Держветфітослужби щодо поданої
апеляційної скарги не висловлював.

Надалі у судовому засіданні інтереси
Держветфітослужби за довіреністю від
12.03.2014 року представляла Білоус О.П., яка
проти задоволення апеляційної скарги
заперечувала.

Виконуючий обов`язки генерального
директора ДП «Укрветсанзавод» згідно з
наказом Держветфітослужби України від
03.03.2014 року № 80-к ОСОБА_7 та ОСОБА_8, який
діяв на підставі довіреності, виданої
ОСОБА_7 не заперечували проти
задоволення апеляційної скарги та
зазначили про те, що звільнення
позивача з роботи вважають таким, що
відбулося з порушенням норм трудового
законодавства.

Надалі наказом Держветфітослужби
України від 13.03.2014 року було скасовано
наказ від 03.03.2014 року № 80-к про
виконання обов`язків генерального
директора ДП «Укрветсанзавод» ОСОБА_7.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України від
02.07.2013 року № 682-к ОСОБА_1 призначено на
посаду генерального директора
державного підприємства
«Укрветсанзавод» терміном на один рік
з 02.07.2013 року по 02.07.2014 року на умовах
укладеного з ним контракту.

02.07.2013 року між Державною ветеринарною
та фітосанітарної службою України, до
сфери управління якої належить
державне підприємство
«Укрветсанзавод» та ОСОБА_1 було
укладено контракт № 26/2013, за яким
останній зобов'язується безпосередньо
і через адміністрацію державного
підприємства «Укрветсанзавод»
здійснювати поточне управління
(керівництво) підприємством,
забезпечувати його високоприбуткову
діяльність, ефективне використання і
збереження закріпленого за
підприємством державного майна.

Згідно, пункту 7 контракту, керівник
зобов'язується забезпечити виконання
показників ефективності використання
державного майна і прибутку, також
майнового стану підприємства,
своєчасне і повне внесення
підприємством платежів до бюджету
згідно з установленим порядком та
виплату заробітної плати.

Відповідно до пункту 11 контракту,
уповноважений орган управління майном
має право звільнити керівника
достроково у випадку порушень
законодавства та умов контракту.

За підпунктом «в» пункту 25 контракту,
контракт припиняється до закінчення
терміну дії контракту у випадках
передбачених пунктами 26, 27 цього
контракту.

Підпунктом «в» пункту 26 передбачено, що
у разі невиконання підприємством
зобов'язань перед бюджетом та
Пенсійним Фондом щодо сплати податків,
зборів та обов'язкових платежів,
страхових внесків, а також невиконання
підприємством зобов'язань виплати
заробітної плати працівникам чи
недотримання графіка погашення
заборгованості із заробітної плати,
керівник може бути звільнений з посади,
а контракт розірваний з ініціативи
Уповноваженого органу управління, в
тому числі за пропозицією місцевого
органу державної виконавчої влади, до
закінчення терміну його дії.

Згідно аналізу заборгованості по
заробітній платі та податкам до
держбюджету України проведеного
Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою України
заборгованість по державному
підприємству «Укрветсанзавод» станом
на 05.12.2013 року становить 2 48,2 тис. грн.

Наказом Державної ветеринарної та
фітосанітарної служби України від
11.10.2013 року № 45-к достроково розірвано
контракт № 26/2013 від 02.07.2013 року
укладений з ОСОБА_1 відповідно до
підпункту «в» пункту 25 цього контракту
та звільнено його з 11.10.2013 року з посади
генерального директора державного
підприємства «Укрветсанзавод» за
невиконання підприємством зобов'язань
перед Пенсійним фондом щодо сплати
податків, зборів та обов'язкових
платежів відповідно дo пункту 8 статті 36
Кодексу законів про працю України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не порушувалися норми
трудового законодавства при
звільненні з роботи позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим у справі обставинам та
нормам матеріального права.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є підстави, зазначені в
контракті.

Контрактом, укладеним з позивачем,
зокрема пп. «в» п. 26 передбачено таку
підставу дострокового розірвання
контракту та звільнення, як
невиконання підприємством зобов'язань
перед бюджетом та Пенсійним Фондом
щодо сплати податків, зборів та
обов'язкових платежів, страхових
внесків, а також невиконання
підприємством зобов'язань виплати
заробітної плати працівникам чи
недотримання графіка погашення
заборгованості із заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, у тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

На контрактну форму трудового
договору не поширюється положення ст. 9
КЗпП України про те, що умови договорів
про працю, які погіршують становище
працівників порівняно із
законодавством України про працю, є
недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми договору, при укладенні
контракту закон надав право сторонам
встановлювати їхні права, обов'язки та
відповідальність, зокрема, як
передбачену нормами Кодексу законів
про працю України, так і підвищену
відповідальність керівника та
додаткові підстави розірвання
договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за п. 5 цієї статті), а також у
період перебування працівника у
відпустці. Це правило не поширюється на
випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.
Аналогічні правила застосовуються і до
випадків звільнення працівника з
підстав, передбачених ст. 41 КЗпП
України (ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» містяться
роз'яснення про недопустимість
звільнення працівника в період
тимчасової непрацездатності, а також у
період перебування у відпустці (ч. 3 ст.
40 КЗпП України), які стосуються як
передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України
випадків, так й інших випадків, коли
розірвання трудового договору
відповідно до чинного законодавства
провадиться з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Разом з тим
зміст поняття «розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу» розкрито
законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до
якого віднесено лише звільнення з
підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП
України. Це виключає охоплення змістом
терміну «розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу» будь-якого
іншого звільнення, підстава якого не
зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або
яке законодавець спеціально не
визначив як розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Такі правові висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від
26.12.20012 року № 156 цс12, яка відповідно до
ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою
для всіх суб`єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

А тому доводи апеляційної скарги про
те, що розірвання контракту у період
перебування на лікарняному листку є
порушенням норм трудового
законодавства колегія суддів вважає
безпідставними.

Суд також правильно керувавався
Положенням про порядок укладання
контракту з керівником підприємства,
що є у державній власності, при
найманні на роботу, яке затверджене
постановою Кабінету Мінстрів України
від 19.03.1993 року № 203 «Про застосування
контрактної форми трудового договору з
керівником підприємства, що є у
державній власності», які не
передбачають обов`язкового
повідомлення керівника, з яким
укладено контракт про розірвання
контракту за два тижні.

Зокрема, згідно з п. 17 даного Положення
при розірванні контракту на підставах,
встановлених у контракті, але не
передбачених чинним законодавством,
звільнення проводиться згідно з п. 8 ст.
36 КЗпП України, про що робиться
відповідний запис у трудовій книжці
керівника підприємства.

Гарантії, встановлені чинним
законодавством ураховуються при
розірванні контракту на підставах,
установлених чинним законодовством
(п.16 Положення).

Проте, контракт з позивачем розірваний
з підстав, передбачених контрактом, а
тому суд першої інстанції дійшов
правильних висновків про відсутність
правових підстав для застосування
гарантій, передбачених чинним
законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно не застосував до
спірних правовідносин Положення про
порядок уклададання контрактів при
прийнятті (найманні) на роботу
працівників, яке затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.03.1994 року № 170 колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки дане
положення не регулює порядок укладання
контрактів з керівниками підприємства.

Пунктом 1 контракту на керівника
підприємства покладено обов`язок
забезпечувати високоприбуткову
діяльність підприємства, а пунктом 7
контракту на керівника покладено
обов'язок забезпечити виконання
показників ефективності використання
державного майна і прибутку, також
майнового стану підприємства,
своєчасне і повне внесення
підприємством платежів до бюджету
згідно з установленим порядком та
виплату заробітної плати.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та це не заперечувалося
позивачем, що підприємство має
заборгованість по заробітній платі та
податкам до держбюджету України станом
на 05.12.2013 року у розмірі 2 48,2 тис. грн.

Будь - яких доказів про те, що зазначена
заборгованість виникла до укладення
контракту з позивачем, та що відповідно
до п.п. 1, 7 останнім було забезпечено
високоприбуткову діяльність
підприємства та вжито заходів для
своєчасного і повного внесення
підприємством платежів до бюджету
згідно з установленим порядком та
виплату заробітної плати матеріали
справи не містять.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції та досліджує лише ті
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вимог зазначеної норми
колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на ті докази, які не
подавалися до суду першої інстанції чи
не заявлялося клопотання про їх
витребування.

На підставі викладеного, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
є законним і обґрунтованим і не може
бути скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді