У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рахівського районного суду від
3 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Рахівської РДА,
управління Держземагенства у
Рахівському районі про визнання
незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
державного акту на право власності на
землю і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу 1/2 частини дачного
будинку недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рахівського районного суду
від 3 грудня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження голови Рахівської РДА
від 13 липня 2007 року № 310, яким ОСОБА_1
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,1000 га, розташовану за
межами населеного пункту - полонина
Драгобрат Рахівського району, для
рекреаційного призначення (дачне
будівництво).

Визнано недійсним державний акт на
право власності на землю площею 0,1000 га
розташовану за межами населеного
пункту - полонина Драгобрат
Рахівського району, серії ЗК № 044783 від
24 липня 2007 року, цільове призначення
якої - для дачного будівництва, виданий
ОСОБА_1

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу 1/2 частини дачного
будинку недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким зустрічний позов
задовольнити, а в задоволенні
первісного позову - відмовити. Апелянт
вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Як на підставу своїх вимог
посилається на те, що договір
купівлі-продажу 1/2 частини дачного
будинку було укладено під впливом
обману. Зокрема, ОСОБА_2 не виконала
взятих на себе зобов'язань та не
сплатила всіх сум, передбачених
договором купівлі-продажу 1/2 частини
дачного будинку. Крім того, про
виготовлення державного акту на право
власності на землю ОСОБА_2 було відомо
ще в 2007 році, а не цього року, коли вона
мала намір приватизувати спірну
частину земельної ділянки.

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно статті 116 ЗК України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності і права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до абз. 1 п. 12 розд. X
"Перехідні положення" ЗК України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзацах другому
та четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Повноваження органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування
передбачені ст. 122 ЗК України,
відповідно до 1.4 якої (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин) обласним державним
адміністраціям надано право
передавати земельні ділянки на їх
території із земель державної
власності у власність або у
користування у межах міст обласного
значення та за межами населених
пунктів для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року у справі № 6-71цс13.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням голови Рахівської РДА
від 13 липня 2007 року № 310 ОСОБА_1 було
затверджено проект землеустрою та
передано у приватну власність земельну
ділянку загальною площею 0.1000 га, для
дачного будівництва, на території
Ясінянської селищної ради, полонина
«Драгобрат", що в смт. Ясіня Рахівського
району Закарпатської області, за
межами населеного пункту.

На підставі цього розпорядження гр.
ОСОБА_1 24 липня 2007 року видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку, серії ЗК 044783, площею 0.1000 га.,
яка розташована в Закарпатській
області Рахівського району, на
території Ясінянської селищної ради,
на полонині "Драгобрат", за межами
населеного пункту, з цільовим
призначенням земельної ділянки для
дачного будівництва. Кадастровий номер
земельної ділянки: :08:001:0165.

Визнаючи незаконним та скасовуючи
розпорядження голови Рахівської РДА
суд першої інстанції правильно
встановив, що це розпорядження
прийнято з перевищенням наданих
повноважень, оскільки Рахівська РДА не
наділена правом передавати земельні
ділянки із земель державної власності
у власність громадянам за межами
населених пунктів для дачного
будівництва.

Згідно ч. 1, 3 ст. 377 ЦК України, до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача). Якщо
житловий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці,
наданій у користування, то у разі їх
відчуження до набувача переходить
право користування тією частиною
земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.

У відповідності до ч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК
України, у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення. У
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 червня 2007 року між сторонами було
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до якого ОСОБА_2 купила 1/2
частину дачного будинку, що
розташований на земельній ділянці в
смт. Ясіня, Рахівського району
Закарпатської області полонина
«Драгобрат».

З вказаного слідує, що до ОСОБА_2, в
результаті виникнення у неї права
власності на 1/2 частину дачного
будинку, перейшло право власності на 1/2
частину земельної ділянки, яка зайнята
цим нерухомим майном та яка необхідна
для його обслуговування.

Таким чином, підстав для видачі ОСОБА_1
державного акту на право власності на
землю в цілому площею 0.1000 га не було.
Цей державний акт є незаконним, а тому
вірно визнаний судом недійсним.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(стаття 261 ЦК України).

Позивачка ОСОБА_2 строк позовної
давності не пропустила, оскільки про
видачу розпорядження голови
Рахівської РДА та видачу державного
акта їй стало відомо тільки цього року,
коли вона мала намір приватизувати
належну їй на праві користування
частину спірної земельної ділянки.

Ця обставина підтверджується зокрема
листом № 4968/02/0825 від 7 жовтня 2013 року
Головного управління Держземагенства
у Закарпатській області, наданого
ОСОБА_2 на її усний запит, який наявний у
матеріалах справи.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу 1/2
частини дачного будинку недійсним, то в
його задоволенні обґрунтовано
відмовлено, оскільки цей договір
укладено відповідно до вимог статті 657
ЦК України, яка передбачає письмову
форму, нотаріальне посвідчення та
державну реєстрацію.

Підстав для визнання правочину
недійсним, передбачених статтею 215 ЦК
України, немає. Доказів, які б свідчили,
що цей правочин укладений під впливом
обману, в матеріалах справи не має, а
судом не встановлено.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування немає, а доводи
апеляційної скарги, на думку колегії
суддів, не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Керуючись статтею 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від
3 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________