Головуючий суду 1 інстанції - Булгакова
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 422/268/14-ц
Провадження № 22ц/782/962/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Луганської В.М.

суддів: Яреська А.В., Маляренко
І.Б.

за участю секретаря: Веселова
С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційними скаргами
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області, ОСОБА_2 на
рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 12 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_2 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області про
відшкодування шкоди, внаслідок
отримання травми на виробництві,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області про
стягнення моральної шкоди, в
обґрунтування якого вказав, що 11.03. 1998
року, працюючи на шахті „Ніканор- Нова"
м. Зоринська Перевальського району
Луганської області, в якості
проходчика з ним стався нещасний
випадок на виробництві, внаслідок
якого він отримав трудове каліцтво.
Висновком МСЕК йому було встановлено
ступінь втрати працездатності з 24.04.2001
року - 45 % за трудовим каліцтвом вперше і
безстроково та встановлена 3 група
інвалідності. Внаслідок отриманого
ним трудового каліцтва він протягом
всьгог часу відчуває моральні
страждання, отримав психологічну
травму, його працездатність суттєво
обмежена, що прямо вплинуло на життєві
плани. Просив суд стягнути з
відповідача моральну шкоду у розмірі 70
000 грн.

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково, суд стягнув з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області на користь
позивача моральну шкоду в сумі 8 000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області просить
рішення суду першої інстанції
змінити, зменшивши розмір стягненої
моральної шкоди, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
змінити та стягнути на його користь
моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
апелянта Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області підтримав
апеляційну скаргу, посилаючись на
обставини, викладені в апеляційній
скарзі та просить зменшити розмір
стягненої моральної шкоди до 4 500 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу відповідача не визнали,
підтримали свою апеляційну скаргу,
посилаючись на обставини, викладені в
апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач має право на
відшкодування моральної шкоди з
відповідача, відповідно до ст. 13, п. "є" ч.
1 ст.21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» , оскільки страховий
випадок стався в період дії
вказаного закону.

Такий висновок суду першої інстанції
підтверджуються матеріалами справи та
відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач в період
часу з 1996 року по 12.09.2001 рік працював на
ДП шахта «Ніканор-Нова» м. Зоринська
Перевальського району Луганської
області. 11.03.1998 року о 00 годин 30 хвилин з
позивачем стався нещасний випадок - під
час буріння шпурів у вибої
вентиляційного квершлагу № 2
відшарувшимся шматком породи покрівлі
був збитий з ніг, після удару по спині,
при падінні позивач вдарився лівою
стороною голови о грунт. Внаслідок
обвалу та нещасного випадку позивач
отримав травму - субтотальне
травматичне відшарування сітківки
лівого ока, що підтверджується Актом №
49 від 12.07.1999 року про нещасний випадок.
Відповідно до довідки МСЕК №110054 від 24
квітня 2001 року ОСОБА_2 встановлено
ступінь втрати професійної
працездатності в розмірі 45%, у зв'язку з
трудовим каліцтвом, встановлено 3 групу
інвалідності.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до статті 9 Закону України
„Про охорону праці"відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності "

Згідно роз'яснень, що містяться в
пунктах 1, 1-2, 1-4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (з послідуючими
змінами), відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
його здоров'я від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, провадиться згідно із
законодавством про страхування від
нещасного випадку. Це законодавство
складається з Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Закону від 14 жовтня 1992
року № 2694-ХП „Про охорону праці" (у
редакції Закону від 21 листопада 2002 року
№ 229-ІУ), КЗпП України, а також
законодавчих та інших
нормативно-правових актів у тій їх
частині, що не суперечить Закону №1105-XIV.

Спори про відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

За таких підстав, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що трудове
каліцтво, яке сталося з позивачем,
відповідно до ст. 13 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" - є страховим випадком
з настанням якого відповідно до п. "є" ч.
1 ст.21 Закону (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
зобов'язує Фонд відшкодувати грошову
суму за моральну шкоду, за наявності
факту заподіяння такої шкоди
потерпілому (на час встановлення МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності).

Законом України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що у разі настання
страхового випадку Фонд зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку,
згідно ст. 21 Закону, надати соціальні
послуги і провести виплати,
передбачені цією нормою права, зокрема,
своєчасно та в повному розмірі
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я, виплачуючи йому: є)
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Відшкодування моральної (немайнової)
шкоди застрахованим особам незалежно
від відшкодування майнової втрати
відповідно до вимог закону України „
Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин) було
одним із засобів захисту особистих
немайнових прав працівника. Обов'язок
по відшкодуванню моральної шкоди
застрахованим особам, як це було
передбачено підпунктом 1 частини
першої статті 21, частиною третьою
статті 28 „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" ,
покладався на установи Фонду.

Не заслуговують уваги доводи
апеляційної скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області в частині
того, що законом України „ Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" з 20.03.2007 року не
передбачено відшкодування моральної
шкоди не заслуговують уваги, виходячи з
наступного. Законом України від 23
лютого 2007 року N 717-V "Про внесення змін
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" внесені зміни до
абзацу 4 статті 1, підпункту "е" пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28, а також виключено
частину третю статті 34 вказаного
Закону, скасовано право потерпілих на
виробництві громадян на відшкодування
їм моральної (немайнової) шкоди за
рахунок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Однак, право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності. 24.04.2001 року позивачу
встановлено вперше 45% втрати
професійної працездатності, тобто в
період дії , підпункту "е" пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28, а частини третьої
статті 34 Закону „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"

Доводи апеляційної скарги про те, що
встановлення факту моральної шкоди
отриманої внаслідок ушкодження
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, віднесено до виключної
компетенції МСЕК, а у наданій позивачем
довідці МСЕК відсутній висновок про
встановлення позивачу наявності
моральної шкоди внаслідок ушкодження
здоров'я не заслуговують на увагу,
оскільки відсутність висновку МСЄК
щодо визначення наявності та розміру
моральної шкоди не є підставою для
відмови у задоволенні позову у разі
звернення працівника до суду з
відповідним позовом за захистом своїх
прав, за наявності інших доказів, які
підтверджують спричинення моральної
шкоди.

У разі, якщо відповідач не
погоджується з доводами позивача про
наявність моральної шкоди та її
розміру, то відповідач, відповідно до
вимог статей 10,60 ЦПК України, не був
позбавлений можливості заявити
клопотання про призначення експертизи.
Як вбачається із матеріалів справи
відповідачем як під час розгляду
справи в суді першої інстанції не
заявлялося.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК
щодо допустимості доказів, закон не
вимагає підтвердження саме висновком
МСЕК наявність моральної шкоди.

Щодо визначеного розміру моральної
шкоди на користь позивача, то в цій
частині судове рішення відповідає
вимогам чинного законодавства та
роз'ясненням, що містяться в пункті 14
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром компенсації
моральної шкоди, оскільки він не
протиречить закону, відповідає
встановленим судом обставинам справи,
а також принципам розумності та
справедливості, тому доводи
апеляційної скарги позивача не
заслуговують уваги.

Суд дав належну оцінку вказаним
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 315ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Перевальському
районі Луганської області, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 12 лютого 2014 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: