АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/638/14
інстанції Полив'яний В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 24 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Лісової Г.Є.

Прокопчук Л.П.,

при секретарі: Грицак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду міста Херсона від 03
грудня 2013 року у цивільній справі за
позовом Херсонського державного
університету до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

у лютому 2013 року позивач звернувся з
вказаним позовом до суду посилаючись
на те, що 18 серпня 2009 року між сторонами
було укладено договір № 122737 про
навчання, за яким позивач зобов'язався
надати відповідачці послугу з навчання
на денній формі за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«Бакалавра» за напрямом підготовки
«Початкова освіта» з наступною видачею
відповідного документу про освіту
державного зразка, а відповідачка
зобов'язалася щомісячно вносити оплату
за освітні послуги, свої зобов'язання
останньою було порушено, наказом
позивача № 108-с від 07 травня 2012 року її
відраховано, у позові поставлено
питання про стягнення з відповідачки
на користь позивача заборгованості в
розмірі 2346,63 гривні, яка складається з
заборгованості по оплаті освітніх
послуг в розмірі 1932,15 гривні та пені в
розмірі 414,48 гривні.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Херсона від 03 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволено, ухвалено
стягнути з ОСОБА_2 на користь
Херсонського державного університету
заборгованість за договором про
навчання № 122737 від 18 серпня 2009 року, а
саме заборгованість за надані послуги
з навчання в сумі 1932,15 гривні та пені за
прострочення виконання зобов'язань в
розмірі 414,48 гривні, а всього на
загальну суму 2346,63 гривні, вирішено
питання стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на незаконність та
необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог, оскільки з
грудня 2011 року по грудень 2012 року вона
перебувала в академічній відпустці та
не отримувала освітню послугу від
позивача, позивачем пропущено строк
позовної давності щодо нарахування
пені за січень та частину лютого місяця
2012 року.

В судовому засіданні при апеляційному
розгляді справи сторони свої
процесуальні позиції підтримали, при
цьому відповідачка пояснила, що вона не
здавала зимову сесію 2012 року, а тому
повинна була бути відрахована раніше,
ніж видано наказ позивачем, про
застосування положень закону щодо
позовної давності у суді першої
інстанції не заявляла.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для його виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Ч. 2 ст. 903 ЦК України передбачено,
що у разі неможливості виконати
договір про надання послуг, що виникла
не з вини виконавця, замовник
зобов'язаний виплатити виконавцеві
розумну плату, а якщо неможливість
виконати договір виникла з вини
замовника, він зобов'язаний виплатити
виконавцеві плату в повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи
18 серпня 2009 року між сторонами було
укладено договір № 122737 про навчання, за
його пунктом 4.3 замовник повинен
вносити плату щомісяця, кожного
семестру, щороку (за один рік навчання)
шляхом перерахування суми оплати за
навчання на рахунок університету через
будь-яку банківську установу, замовник
вносить першу оплату за навчання після
видання наказу про зарахування до
числа студентів, але не пізніше ніж 10
вересня поточного року, датою платежу
вважається відмітка банку на
платіжному документі про зарахування
коштів, відповідно до довідки
відповідачку було відраховано зі
складу студентів другого курсу за
порушення умов вищезазначеного
договору з 27 квітня 2012 року, згідно
довідки-розрахунку № 70 загальна сума
заборгованості відповідачки становить
2346,63 гривні, що складається з суми
заборгованості за навчання за період з
січня 2012 року по квітень 2012 року в
розмірі 1932,15 гривні та пені в розмірі
414,48 гривні, про зазначену
заборгованість на адресу відповідачки
31 липня 2012 року було надіслано
повідомлення, п. п. 4.5, 4.6 договору
передбачено право позивача, а не
обов'язок не допустити студента до
занять чи до сесії у разі
заборгованості по оплаті за навчання
(а.с. 5, 6, 7, 8).

Відповідачкою не заперечується
того факту, що нею не здійснювалася
оплата за освітні послуги у спірний
період у заявленому до стягнення
розмірі, її посилання на перебування в
цей час у академічній відпустці не
знайшло свого підтвердження у суді,
оскільки щодо надання їй такої
відпустки відповідного наказу не
видавалося, допитана у суді
апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4
пояснила, що вона була куратором групи,
в якій навчалася відповідачка,
останньою не було зібрано необхідних
документів, зокрема висновку ЛКК, які б
могли бути підставою для надання їй
академічної відпустки, такого рішення
компетентними посадовими особами не
приймалося, відповідачка не
відвідувала заняття зі своєї вини, коли
навчальним закладом освітня послуга
надавалася.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
строк позовної давності в один рік, за
ч. 3 ст. 267 цього Кодексу позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, оскільки
відповідачкою до винесення рішення у
справі не було заявлено про
застосування позовної давності
стосовно позовних вимог про стягнення
пені, у суду не було законних підстав
для застосування вказаних положень
цивільного законодавства.

Таким чином з укладенням договору
сторони були наділені як правами, так і
обов'язками, на позивача був покладений
обов'язок надання освітньої послуги з
правом отримання відповідної оплати,
відповідачка зобов'язалася оплатити
послуги та мала право вимагати
належного їх надання з боку позивача,
її доводи про те, що за відсутності
оплати за навчання та наявну
академічну заборгованість позивач мав
її одразу ж відрахувати не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідний обов'язок позивача
договором між сторонами встановлений
не був.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу як таку, що висновку
суду не спростовує та не ґрунтується на
нормах закону, слід відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення, на неї протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _