РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Гирич С. В.

при секретарі судових засідань
Попович Х.І.

з участю позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_5

та представника відповідача
Львівської міської ради Попович
Я.Д.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Львівської міської ради,
ОСОБА_4, третьої особи: реєстраційна
служба Львівського міського
управління юстиції про скасування в
частині ухвали Львівської міської
ради, визнання недійсним державного
акту про право приватної власності на
земельну ділянку та скасування
державної реєстрації права власності,
визнання права постійного
користування земельною ділянкою, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до
відповідачів, третьої особи про
скасування ухвали Львівської міської
ради від 07.04.2005 року №2184 «Про передачу
громадянам у приватну власність
земельних ділянок» в частині передачі
у приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2 загальною
площею 686 м.кв.; визнання недійсним
державного акту від 28.03.2007 року серії ЯБ
№354403 про право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,0686
га; скасування державної реєстрації
права власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку розташованої за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 0,0686 га; та
визнання за ним права постійного
користування земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 686
м.кв.

Свої вимоги мотивує тим, що в період
перебування у шлюбі із відповідачкою
ОСОБА_4, з 14.05.1997 рок по 27.12.2011 року, ними
було придбано у власність чотири
квартири в багатоквартирному будинку
АДРЕСА_1 які згодом були об'єднані в
одну квартиру. У зв'язку із тим, що увесь
будинок був набутий ними у спільну
власність подружжя, вважає, що у їхнє
спільне користування перейшла
земельна ділянка закріплена за
будинком, площею 686 м.кв. Однак, як він
дізнався в ході розгляду справи за
позовом ОСОБА_4 про поділ спільного
майна подружжя, земельна ділянка,
закріплена за будинком є власністю
виключно ОСОБА_4 згідно державного акту
про право власності на земельну
ділянку від 28.03.2007 року, виданого на
підставі ухвали Львівської міської
ради від 07.04.2005 року №2184.

Вважає здійснену відповідачем
приватизацію земельної ділянки
незаконною, оскільки на момент
приватизації, він як один із подружжя
та співвласник будинку мав право
користування земельною ділянкою
закріпленою за ним, а відтак мав рівні
із ОСОБА_4 права на отримання спірної
земельної ділянки у власність. При
цьому зазначив, що положення Сімейного
кодексу України, яке визначає, що
земельна ділянка набута у власність за
час шлюбу одним із подружжя є його
приватною власністю, не може бути
застосоване до спірних правовідносин,
оскільки введено в дію з 13.06.2012 року,
після настання спірних правовідносин.
Таким чином, оскільки вважає, що
оскаржуваними ухвалою та державним
актом про право власності на землю
порушуються його права, просить позов
задоволити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2,
його представник ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали у повному об'ємі, дали
пояснення аналогічні вище наведеним.
Додатково пояснили, що позивачем не
пропущено позовну давність, оскільки
про існування ухвали та державного
акту про право власності на земельну
ділянку йому стало відомо лише в серпні
2012 року під час розгляду в суді
цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя. Крім
цього, позивач уточнив, що йому дійсно
було відомо про те, що ОСОБА_4 подавала
документи на приватизацію спірної
земельної ділянки виключно на себе,
обдуривши його, що згодом половину
ділянки разом з будинком йому подарує.
Однак про завершення процедури
приватизації і отримання державного
акту про право власності на землю йому
не було нічого відомо до серпня 2012 року.

Представник відповідача Львівської
міської ради Попович Я.Д. в судовому
засіданні відносно позову заперечив,
суду пояснив, що ухвала Львівської
міської ради від 07.04.2005 року №2184 «Про
передачу громадянам у приватну
власність земельних ділянок» в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_4
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 686 м.кв. є законною,
оскільки була прийнята на підставі
вичерпного переліку документів, що
вимагався чинним законодавством. У
заяві стояло питання про приватизацію
земельної ділянки виключно за одним
власником, жодних обмежень не було,
позивач власником будинку на той час не
значився, а тому вважає в цій частині
позовні вимоги безпідставними. Крім
цього вважає безпідставною вимогою
позивача про визнання за ним права
постійного користування на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 оскільки відповідно
до положень чинного земельного
законодавства фізична особа не може
бути суб'єктом права постійного
користування земельною ділянкою. А
тому просить у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_4, її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги заперечили. Відповідач
пояснила, що на момент приватизації
земельної ділянки по АДРЕСА_1 право
власності на житловий будинок було
оформлене та зареєстроване виключно
на неї, про це відповідач знав і проти
цього не заперечував, а тому Львівська
міська рада правомірно приватизувала
ділянку виключно на неї. Крім того
вказала, що позивачу про здійснення
приватизації земельної ділянки було
добре відомо, оскільки на той час вони
перебували у шлюбі, відносини були
нормальні, вона надала чоловіку
доручення, він збирав документи на
приватизацію, а також вони разом
подавали заяву на приватизацію, текст
якої написав позивач, а вона підписала.
Після винесення ухвали про передачу у
власність ділянки виготовлялася
технічна документація. Коли вона
забрала державний акт, то показувала
чоловіку, при цьому вони разом вивчали
можливість побудови гаражу на ділянці.

А тому вважає безпідставним твердження
позивача про те, що про ухвалу та
державний акт про право власності на
земельну ділянку йому стало відомо
лише в серпні 2012 року, позивач подав
позов зі спливом позовної давності, а
тому просить застосувати позовну
давність до заявлених позовних вимог
та відмовити з цих підстав у
задоволенні позову.

Третя особа реєстраційна служба
Львівського міського управління
юстиції явку свого представника в
судове засідання не забезпечила
повторно, про час та місце розгляду
справи була повідомлена у
встановленому законом порядку,
подавала до суду клопотання про
слухання судового засідання 27.01.2014 року
без участі представника третьої особи
(а.с.66), а тому суд вважає за можливе
розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, дослідивши та перевіривши
усі обставини справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд позов відхиляє з
таких підстав.

Згідно ухвали Львівської міської ради
від 07.04.2005 року №2184 (а.с.8) відповідачу
ОСОБА_4 передано у приватну власність
земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною
площею 686 м.кв.

На підставі зазначеної ухвали, ОСОБА_4
видано державний акт від 28.03.2007 року
(а.с.9) про право власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею
0,0686 га.

Позивач оспорюючи зазначені ухвалу
Львівської міської ради та державний
акт про право власності вважає, що такі
є незаконними, оскільки він, як власник
спільного майна подружжя - половини
будинку АДРЕСА_1 мав рівне право із
відповідачем ОСОБА_4 брати участь у
приватизації земельної ділянки
закріпленої за будинком.

Дійсно, у відповідності до положень п. В
ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки, зокрема
на підставі приватизації земельних
ділянок, що були раніше надані їм у
користування.

Положеннями ч.1 ст.120 Земельного кодексу
України визначено, що до особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Судом безспірно встановлено, що
позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 в
період часу з 14.05.1997 року по 27.12.2012 року
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається із договорів
купівлі-продажу від 18.12.1998 року
(а.с.70,72,74,76,79), реєстраційних посвідчень
(а.с.71,73,75,77), відповідач ОСОБА_4 придбала
у попередніх власників у приватну
власність квартиру НОМЕР_1 квартиру
НОМЕР_2 разом із гаражем, квартиру
НОМЕР_3 та квартиру АДРЕСА_1.

На підставі розпорядження
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 12.11.2004 року
№1651 «Про оформлення права власності на
будинок АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4.» (а.с.85)
придбані відповідачем квартири були
об'єднані в один об'єкт нерухомості -
житловий будинок, та ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право власності від
12.11.2004 року №ЛЖ1168 (а.с.48) на житловий
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 185
м.кв. разом із гаражем площею 20,9 м.кв.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно (а.с.50),
право власності ОСОБА_4 на житловий
будинок АДРЕСА_1 зареєстроване у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно 01.12.2004 року за №8744479.

Крім цього, як вбачається із архівного
витягу з рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради від 26.10.1953 року
№1596 (а.с.154), за будинком АДРЕСА_1 було
закріплено земельну ділянку площею 692,7
м.кв.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що дійсно, якби позивач у
встановленому законом порядку оформив
та зареєстрував свою частку у праві
спільної сумісної власності на будинок
АДРЕСА_1 він би мав право звернутися до
Львівської міської ради по питанню
приватизації спірної ділянки разом із
дружиною ОСОБА_4

Разом з тим у відповідності до положень
ст. 257 ЦК України законодавцем
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4,5 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захистові.

Крім цього у п.11 своєї постанови №14 від
18.12.2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» Пленум Верховного
Суду України роз'яснив, що встановивши,
що строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Судом встановлено, що позовні вимоги
про визнання недійсною в частині
ухвали Львівської міської ради від
07.04.2005 року №2184 «Про передачу
громадянам у приватну власність
земельних ділянок» в частині передачі
у приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2 загальною
площею 686 м.кв.; визнання недійсним
державного акту від 28.03.2007 року серії ЯБ
№354403 про право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,0686
га; скасування державної реєстрації
права власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку розташованої за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 0,0686 га,
пред'явлені позивачем поза межами
трирічного строку встановленого для
захисту його цивільного права, і
відповідачем в ході судового розгляду
заявлено про застосування судом
наслідків спливу позовної давності для
цих позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ствердив,
що про приватизацію відповідачем
ОСОБА_4 спірної земельної ділянки він
дізнався лише в серпні 2012 року під час
розгляду іншого спору між подружжям, а
тому вважає, що строк звернення з
позовом до суду не пропустив.

Проте суд такі доводи позивача вважає
необґрунтованими та їх відхиляє
виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, і
дані обставини не заперечуються
сторонами, що приватизація земельної
ділянки, закріпленої за житловим
будинком АДРЕСА_1 здійснювалася в
період з 2004 по 2007 роки, коли сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Крім цього, як вбачається із долученої
до матеріалів справи довіреності від
03.12.2004 року (а.с.191), відповідач ОСОБА_4
уповноважила ОСОБА_2 представляти її
інтереси у відповідних органах влади
при проведенні державної реєстрації
права власності на будинок з
приналежними до нього будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_2 отримати
оригінал свідоцтва про право на це
майно та витяг про реєстрацію право
власності на вищезгаданий будинок; а
також при оформленні всіх необхідних
документів по приватизації на її ім'я
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1
та отримати державний акт про право
приватної власності на її ім'я.

На виконання наданого йому доручення
позивачем здійснювалася підготовка
відповідного пакету документів для
приватизації земельної ділянки по
АДРЕСА_1 про що свідчить отриманий на
його ім'я архівний витяг з рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 26.10.1953 року №1596 (а.с.154).

Крім цього, як в судовому засіданні сам
позивач ОСОБА_2 визнав, що ним
власноручно заповнялася від імені
ОСОБА_4 заява від 21.12.2004 року (а.с.161) на
ім'я міського голови м. Львова про
передачу їй однооосібно в приватну
власність земельну ділянку,
закріпленої за будинком АДРЕСА_1 яку
підписала ОСОБА_4 і яку вони подали до
Львівської міської ради .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
ствердила, що на той час вони з
позивачем перебували у шлюбі,
відносини були нормальні, вона була
більш зайнята на роботі а тому
уповноважила чоловіка займатися
питаннями приватизації земельної
ділянки. Про таку йому було достовірно
відомо. Доручення було дійсним на час
прийняття рішення про передачу ділянки
їй у власність, після чого вона
займалася питанням виготовлення
технічної документації для Державного
акту. Коли в 2007році вона отримала такий,
позивач також знав про нього, тримав
його в руках, так як вони розглядали
можливість побудови гаражу на цій
ділянці. Сам позивач ствердив, що про
приватизацію ділянки відповідачкою
він знав, але вона його обманула так як
обіцяла по завершенню приватизації
подарувати ? частини йому.

Виходячи з наведеного суд приходить до
переконливого висновку, про те, що
позивач ОСОБА_2, приймаючи активну
участь у підготовці та подачі у міську
раду документів на приватизацію
земельної ділянки по АДРЕСА_1
достовірно знав про обставини
приватизації спірної ділянки лише
відповідачем ОСОБА_4 і вважаючи такі
дії незаконними, вправі міг звертатися
до суду із позовом про захист свого
права.

Більш того, оскільки достеменно знаючи,
що право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 зареєстроване виключно за
ОСОБА_4 та не оспорюючи це право, а
навпаки сприяючи їй у здійсненні
одноосібної приватизації земельної
ділянки закріпленої за будинком,
убачається правильним висновок про те,
що на той час позивач свідомо бажав
настання саме таких наслідків
приватизації, за яких відповідач
ОСОБА_4 набувала б у власність шляхом
приватизації усю земельну ділянку по
АДРЕСА_1.

Тому суд вважає, що позивач звернувся
до суду за захистом свого порушеного
права поза межами встановленого
законом трирічного строку, поважності
причин пропущення позовної давності
суду не навів, клопотання про визнання
поважними причин пропущення позовної
давності до суду не подав, а відтак в
задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити у зв'язку із
спливом позовної давності.

Крім цього, суд вважає, що в задоволенні
позову про визнання за ОСОБА_2 права
постійного користування земельною
ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 слід
відмовити за безпідставністю вимог,
оскільки в розумінні положень ст. 92
Земельного кодексу України позивач не
є суб'єктом права постійного
користування землею, а відтак
позивачем обрано спосіб захисту своїх
прав не передбачений ст. 16 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10,60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Львівської міської ради, ОСОБА_4,
третьої особи: реєстраційна служба
Львівського міського управління
юстиції про скасування ухвали
Львівської міської ради від 07.04.2005 року
№2184 «Про передачу громадянам у
приватну власність земельних ділянок»
в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 686
м.кв.; визнання недійсним державного
акту від 28.03.2007 року серії ЯБ №354403 про
право власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку розташованої за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 0,0686 га;
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_4 на земельну ділянку
розташованої за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 0,0686 га - відмовити за
спливом позовної давності.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Львівської міської ради, ОСОБА_4,
третьої особи: реєстраційна служба
Львівського міського управління
юстиції про визнання за ним права
постійного користування земельною
ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 загальною
площею 686 м.кв. - відмовити за
безпідставністю вимог.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга в строки і порядок
передбачені ст. 294 ЦПК України до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд.

Суддя:
Гирич С. В.