У Х В А Л А

20 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»),
третя особа - ОСОБА_5, про визнання
недійсними кредитного договору та
договору поруки, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на
рішення Печерського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визнати недійсними пункти 1.7.
та 1.8. кредитного договору №708/ФКВ-07,
укладеного сторонами 5 липня 2007 року та
застосувати реституцію, зобов'язавши
ПАТ «Дельта Банк» повернути ОСОБА_4 10 000
грн 93 коп. комісійних, які сплачені нею
в період з 1 липня 2010 року по 31
грудня 2011 року за управління кредитом,
а також в порядку реституції повернути
210 дол. США, які сплачені в рахунок
комісії за видачу готівки. Також, з
урахуванням недійсності указаних
пунктів кредитного договору, позивачка
просила визнати недійсним договір
поруки №708/Zфпор-07 від 5 липня 2007 року,
укладений між ПАТ «Дельта Банк» та
ОСОБА_5 на забезпечення виконання
указаного кредитного договору.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4
зазначала, що відповідно до п. 3.6. Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту банки не
мають права встановлювати платежі, які
споживач має сплатити на користь банку
за дії, які банк здійснює на власну
користь (ведення справи, договору,
облік заборгованості споживача тощо),
або за дії, які споживач здійснює на
користь банку (прийняття платежу від
споживача тощо) або що їх вчиняє банк
або споживач з метою встановлення,
зміни або припинення правовідносин
(укладення кредитного договору,
внесення до нього змін, прийняття
повідомлення споживача про
відкликання згоди на укладення
кредитного договору тощо).

Таким чином, стягнення плати на користь
банку за управління є порушенням п.3.6.
Правил та ущемленням прав позивача як
споживача банківських послуг.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 24 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 21
листопада 2013 року, в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про визнання
недійсним п. 1.8. кредитного договору та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов ОСОБА_4 не підлягає
задоволенню, керуючись при цьому
нормами ст. ст. 627, 1068 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 24 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 21
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник