АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/2451/2014
інстанції: Богінкевич С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Подільського
районного суду міста Києва від 5 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного акціонерного товариства
«НФСК «Добробут» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ПрАТ «НФСК «Добробут»
про відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 23 887,76 грн та 5 000,00 грн. моральної
шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
29 липня 2012 року приблизно об 11 годині 25
хвилин при проїзді перехрестя
рівнозначних доріг в с. Мала
Олександрівка Бориспільського району
Київської області з вини ОСОБА_4
сталася ДТП, оскільки останній, керуючи
автомобілем Fiat Doblo, державний номер
НОМЕР_2 не надав перевагу в русі
автомобілю, який рухався з правої
сторони та скоїв зіткнення з
автомобілем Тойота, державний номер
НОМЕР_1, яким керувала вона.

Заочним рішенням Подільського
районного суду міста Києва від 5 грудня
2013 року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення не
дослідив усіх обставин справи, які
мають важливе значення для її
правильного вирішення, в результаті
чого дійшов помилкового висновку про
неналежність позивача у справі та
необхідність відмови у задоволенні
позову.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представник ПрАТ «НФСК «Добробут»,
належним чином повідомленого про дату,
час та місце розгляду справи у судове
засідання не прибув, про причини неявки
суд не повідомив, у зв'язку із чим
колегія суддів вважала за можливе
слухати справу у його відсутність на
підставі частини 2 статті 305 ЦПК
України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її задоволення
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення не
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
шкода завдана в результаті ДТП
власнику транспортного засобу, який і є
потерпілою особою, а тому виходячи із
приписів ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», відповідно до
яких страхове відшкодування
виплачується саме потерпілій особі,
дійшов висновку, що ОСОБА_2 є неналежним
позивачем у справі.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2012 року об
11 годині 25 хвилин при проїзді
перехрестя рівнозначних доріг в с. Мала
Олександрівка Бориспільського району
Київської області з вини ОСОБА_4
сталася ДТП, за участю автомобіля Fiat
Doblo, яким він керував, державний номер
НОМЕР_2, та автомобіля Тойота, державний
номер НОМЕР_1, яким керував позивач.

Постановою Дарницького районного суду
міста Києва від 14 вересня 2012 року
ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та на момент вчинення зазначеної
ДТП його цивільна відповідальність
була застрахована відповідачем ПрАТ
«НФСК «Добробут».

Автомобіль Тойота, державний номер
НОМЕР_1 належить доньці позивача ОСОБА_6
на праві приватної власності, ОСОБА_7
керувала ним на підставі довіреності,
копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно вказаної довіреності власник
автомобіля уповноважив позивача
представляти його інтереси в усіх
необхідних органах з питань
експлуатації та розпорядження
вказаним транспортним засобом.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України
страховик здійснює виплату страхового
відшкодування відповідно до умов
договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третіх осіб.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

16 серпня 2012 року суб'єктом оціночної
діяльності СПД ОСОБА_8 був складений
Звіт № 1851 U, відповідно до висновків
якого вартість відновлювального
ремонту пошкодженого автомобіля
Тойота державний номер НОМЕР_1 склала 23
895 гривень 83 копійки, однак фактично
відновлення пошкодженого автомобіля
склало 23 487 гривень 76 копійок, витрати
за послуги евакуатора у розмірі 350
гривень та 50 гривень за виготовлення
копії звіту про оцінку
відновлювального ремонту.

Судом встановлено, що 30 липня 2012 року
саме позивач звернулася до відповідача
із заявою про ДТП та отримала лист N 9810
від 30 липня 2012 року з переліком
необхідних документів, які 25 вересня 2012
року були надані відповідачу.

З наведеного слід дійти висновку, що
позивач є особою, яка на відповідній
правовій основі володіла транспортним
засобом на момент ДТП та, з урахуванням
делегованих їй власником автомобіля
повноважень є належним суб'єктом
вимоги страхового відшкодування.

За таких обставин колегія дійшла
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
щодо відшкодування заподіяної
матеріальної шкоди у розмірі 23 887,76 грн,
оскільки такі вимоги є обґрунтованими
та такими, що знайшли своє
підтвердження при розгляді справи.

Разом з тим, відсутні законні підстави
для відшкодування позивачу моральної
шкоди, оскільки на відміну від
заподіяння матеріальної шкоди не
підтверджені належними та допустимими
доказами у розумінні вимог
процесуального закону. Позивачем не
доведено факту заподіяння такої шкоди
саме відповідачем та не надано доказів
на її підтвердження.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин рішення суду назвати
законним та обґрунтованим не можна, а
тому воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позову на підставі пункту
другого частини 1 статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Подільського районного
суду міста Києва від 5 грудня 2013 року
скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства «НФСК
«Добробут» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «НФСК «Добробут» на користь
ОСОБА_223 887,76 грн матеріальних збитків.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «НФСК «Добробут» на користь
ОСОБА_2судові витрати 358,32 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко