АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1403/14
Головуючий І-ої інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

4 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Дзержинського районного
суду міста Харкова від 18 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
ОСОБА_5, про виселення, -

в с т а н о в и л а:

15 жовтня 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду із вказаним позовом,
який уточнила 28 жовтня 2013 року.

Просила: виселити ОСОБА_4 із
квартири АДРЕСА_1 в належне йому на
праві приватної власності житло - у
квартиру АДРЕСА_2.

В обгрунтування позову
посилалась на те, що є власником
квартири АДРЕСА_1.

У квартирі зареєстровані і
проживають її донька - ОСОБА_5, її
колишній чоловік - ОСОБА_4, онука ОСОБА_6

12 березня 2013 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4
розірвали шлюб.

ОСОБА_4 ніколи не був членом її
сім'ї.

Проживання і реєстрація ОСОБА_4 у
квартирі порушує її право власності
щодо володіння, користування і
розпорядження нею.

ОСОБА_4 і ОСОБА_7 є співвласниками
42/200 частин комунальної квартири
АДРЕСА_2, яка складається із двох
кімнат, в якій ОСОБА_4 був
зареєстрований до 23 листопада 2011 року.

Посилаючись на вказані обставини,
просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
проживає у квартирі на законних
підставах. Власниками квартири вважає
себе і колишню дружину - ОСОБА_5

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
ОСОБА_5, вважала позовні вимоги ОСОБА_3
законними і обґрунтованими.

Рішенням Дзержинського районного
суду міста Харкова від 18 грудня 2013 року
ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким її
позов задовольнити. При цьому
посилається на: недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у
справі, рішення суду не оскаржили.

Відповідач ОСОБА_4 подав письмові
заперечення на апеляційну скаргу.
Вважав її безпідставною, а рішення суду
першої інстанції - законним і
обґрунтованим.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з підстав, передбачених
п.п.2, 3 , 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд
першої інстанції вважав встановленим,
що ОСОБА_4 вселився у квартиру АДРЕСА_1 у
якості члена сім'ї - ОСОБА_5, яка була
власником квартири і з якою він
перебував у зареєстрованому шлюбі, а
тому підстав для його виселення за
позовом нового власника квартири -
ОСОБА_3 не має.

Погодитися з таким висновком не
можна, оскільки він не відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

Рішенням Дзержинського районного
суду міста Харкова від 25 лютого 2011 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3
Визнано договір купівлі-продажу від 14
липня 1999 року квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу за реєстровим №1175,
зареєстрований комунальним
підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» за
реєстровим № П-1-21376 від 23 липня 1999 року,
частково недійсним у частині, що
стосується покупця ОСОБА_5 Визнано
покупцем за вказаним договором ОСОБА_3
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, яка придбана згідно
вказаного договору купівлі-продажу від
14 липня 1999 року, з моменту її придбання.

Рішення набрало законної сили
(а.с.6-8).

Згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності ОСОБА_3
23 липня 2013 року зареєструвала своє
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

При цьому зазначено, що право
власності у ОСОБА_3 на вказану квартиру
виникло на підставі рішення
Дзержинського районного суд міста
Харкова від 25 лютого 2011 року (а.с.10).

Встановлено також, що колишнє
подружжя ОСОБА_5 поселилося у квартирі
АДРЕСА_1 у 1999 році, в той час, коли
власником цієї квартири на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
14 липня 1999 року, визнаного чинним
судовим рішенням частково недійсним у
частині покупця, була ОСОБА_5

Встановлено також, що ОСОБА_3 у
місті Харкові не проживає. З подружжям
ОСОБА_5 однією сім'єю у вказаній
квартирі ніколи не проживала. ОСОБА_4
ніколи не був членом її сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з
урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користується житловим приміщенням у
порядку, визначеному відповідно до
угоди з власником.

За змістом вказаних норм право
членів сім'ї власника будинку, квартири
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно і є похідним від
прав самого власника.

Закон не передбачає перехід прав
і обов'язків попереднього власника до
нового власника у частині збереження
права користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку, квартири.

Рішенням Дзержинського районного
суду міста Харкова від 25 лютого 2011 року
ОСОБА_5 позбавлено права власності на
квартиру АДРЕСА_1 і визнано її покупцем
і власником ОСОБА_3

У ст.41 Конституції України
закріплено принцип непорушності права
власності.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права. Способи захисту права
власності передбачені нормами ст.ст. 16,
386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Права власника житлового будинку,
квартири, визначені ст.383 ЦК України та
ст..450 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

З огляду на це, судова колегія
вважає за необхідне рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_4
виселити із квартири АДРЕСА_1.

Підстав для виселення ОСОБА_4 у
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_2 не має.

Посилання ОСОБА_4 на те, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю його і ОСОБА_5, не
підтверджено ніякими доказами.

Рішенням Дзержинського районного
суду міста Харкова від 25 лютого 2011 року
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу від 14 липня 1999 року
покупцем квартири була ОСОБА_3, а не
ОСОБА_5, цим же рішенням за нею було
визнано право власності на вказану
квартиру.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Безпідставним є і посилання
ОСОБА_4 на те, що він не знав про те, що
власником квартири є ОСОБА_3

Із рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 25
лютого 2011 року вбачається, що ОСОБА_4
був відповідачем у справі, позов ОСОБА_3
визнав.

За адресою спірної квартири
ОСОБА_4 зареєструвався уже після
постановлення вказаного рішення - 30
листопада 2011 року.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.
2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного
суду міста Харкова від 18 грудня 2013 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 із квартири
АДРЕСА_1.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: