інстанції - Алфьоров А. М.Номер
провадження 22-ц/788/566/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 44
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Таран С. А., Собини О. І.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 17 лютого 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: Ковпаківський
районний відділ м. Суми управління ДМС
у Сумській області, про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зняття з
реєстрації, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 17 лютого 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду в частині відмови
у задоволенні позовних вимог про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
позивач оскаржила в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду в зазначеній частині скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги,
визнавши відповідача таким, що втратив
право користування жилим приміщенням.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що суд першої інстанції
безпідставно не прийняв до уваги
надані нею докази про те, що відповідач
більше року без поважних причин не
проживає у належному їй на праві
власності жилому будинку, втратив
інтерес до спірного житла, хоча вона
ніяким чином не чинить йому перешкоди у
користуванні цим житлом, без його
допомоги утримує будинок.

Позивач також критично ставиться до
показів допитаних в судовому засіданні
за клопотанням відповідача свідків про
те, що до жовтня 2013 року ОСОБА_4 проживав
у спірному будинку, враховуючи, що
жоден свідок не був у будинку та
будь-які обставини подружнього життя
сторін їм не відомі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 і її представника
ОСОБА_5 про задоволення апеляційної
скарги, пояснення відповідача ОСОБА_4 і
його представника ОСОБА_6 про залишення
рішення суду без змін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 20 травня 1983 року по 16 квітня 2003 року
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, який потім розірвали (а.с.5, 10).

Позивачу ОСОБА_3 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24 серпня 1990 року на праві
особистої приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1
(а.с.8, 11-14), в якому сторони значаться
зареєстрованими (а.с.15, 18).

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_3 посилалась на те, що колишній
чоловік з 2008 року не проживає разом з
нею у вказаному будинку, так як
добровільно перейшов жити в інше місце.

Натомість відповідач ОСОБА_4
заперечував вказані обставини,
заявляючи, що не проживає в спірному
будинку з грудня 2013 року, коли позивач
звернулась до суду з даним позовом, щоб
не створювати конфліктні ситуації.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не
втратив право користування спірним
будинком, так як позивач не довела
належними та допустимими доказами
обставин того, що він без поважних
причин понад один рік відсутній у
спірному будинку.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч.4 ст.156 ЖК України, до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Виходячи з вимог ч.ч.1,2 ст.405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Аналіз наведених норм матеріального
права, а також з урахуванням
встановлених обставин у справі, дає
підстави стверджувати, що припинення
відповідачем ОСОБА_4 сімейних відносин
з власницею спірного будинку
позивачкою ОСОБА_3 не позбавило його
права користуватися тим житлом.

Крім того, обставини відсутності
ОСОБА_4 за місцем проживання з 2008 року і
на час звернення до суду з даним
позовом в грудні 2013 року, на що
посилається в своїй апеляційній скарзі
позивач, не підтверджені належними,
допустимими, обґрунтованими та
переконливими доказами.

Зокрема, як вбачається з показів
допитаних в судовому засіданні суду
першої інстанції свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є сусідами ОСОБА_4,
вони періодично, 2-3 рази на тиждень
бачили ОСОБА_4 за місцем проживання по
АДРЕСА_1, за виключенням останніх 2-3
місяців, тобто з листопада 2013 року.
Також вказані особи засвідчили, що
бачили, як ОСОБА_4 виконував
сільськогосподарські роботи на городі
біля будинку, а також по господарству
протягом зазначеного періоду часу, в
тому числі і влітку 2013 року.

Крім того, свідок ОСОБА_7 показав, що він
бачив, як влітку 2012 року ОСОБА_4 утепляв
будинок зі сторони дороги, а також
самостійно виконував інший дрібний
ремонт по господарству.

З письмового повідомлення органу
міліції від 13 січня 2014 року вбачається,
що з приводу конфлікту між сторонами
проводилась перевірка, за результатами
якої ОСОБА_4 винесено попередження про
неприпустимість вчинення насильства в
сім'ї (а.с.23).

Таким чином, показами вказаних свідків
підтверджено факт того, що відповідач
після розірвання шлюбу, в тому числі і
після 2008 року, не втратив інтерес до
спірного будинку, як до місця свого
проживання, так як і в повідомленні
органу міліції йдеться про конфлікт в
сім'ї, у зв'язку з чим доводи
апеляційної скарги про протилежне
висновків місцевого суду не
спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що вказані особи ніколи не були в
будинку позивача та не знають обставин
подружнього життя сторін, на думку
колегії суддів, ще не є підтвердженням
того, що ці свідки дали неправдиві
покази стосовно того, що відповідач не
втратив право користування спірним
житловим будинком.

Що стосується показів сина сторін
ОСОБА_10 про те, що відповідач більше
року не проживає за спірною адресою без
поважних причин, то колегія суддів
ставиться до них критично, враховуючи,
що вказана особа є зацікавленою у
вирішенні даного спору.

Також колегія суддів ставиться
критично до показів свідка ОСОБА_11,
враховуючи, що він проживав у спірному
будинку лише три дні влітку 2011 року, що
не виключає можливої відсутності
відповідача за зазначеною адресою
протягом цього періоду часу.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідач не надає коштів на
утримання будинку не можуть бути
підставою для задоволення позовних
вимог, однак можуть бути предметом
самостійних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач не ставив питання про його
вселення та не звертався до
правоохоронних органів із заявами з
приводу того, що його право на
проживання у спірному будинку
порушується також не свідчать про
помилковість рішення суду стосовно
відмови в позові, оскільки самою
позивачкою не заперечується, що вона не
змінювала замки на вхідних дверях до
будинку, а відповідач має ключі від
дверей.

До твердження позивачки в апеляційній
скарзі про те, що відповідач проживає
однією сім'єю з іншою жінкою, у зв'язку з
чим не користується спірним житлом,
колегія суддів також ставиться
критично, оскільки вони не
підтверджені належними та допустимими
доказами, є лише припущенням.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 17 лютого 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -