Справа № 346/3282/13-ц
Провадження № 22-ц/779/695/2014
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючої Горейко М.Д.

Суддів: Бойчука І.В.,
Проскурніцького П.І.

Секретаря Гавриляк Є.М.

з участю представника апелянта
Мельничина Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» на
рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 05
лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

01.06.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №109 від 23.11.2005 року
в сумі 1 655 455,45 грн. та судових витрат.

В процесі розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача заборгованість
за вказаним кредитним договором в сумі
1 588 913,75 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 23.11.2005 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» (правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №109,
відповідно до умов якого банк надав
відповідачу грошові кошти у розмірі 42
700 євро на строк з 23.11.2005 року по 22.11.2008
року зі сплатою 15% річних за
користування кредитом, а відповідач
зобов'язався повернути кредит,
сплатити проценти за користування
кредитом та виконати свої зобов'язання
у повному обсязі у строки, передбачені
договором.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконував, у зв'язку з чим рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14.04.2009 року було
задоволено позов ВАТ «Сведбанк» в
особі Чернівецького відділення ВАТ
«Сведбанк», стягнуто з ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
від 23.11.2005 року, яка виникла станом на
19.12.2008 року, в сумі 613 748,10 грн. та в
рахунок погашення боргу звернуто
стягнення на предмет застави згідно
договорів застави від 23.11.2005 року та від
19.01.2006 року.

З часу винесення вищевказаного рішення
суду від 14.04.2009 року відповідач
продовжує не виконувати свої
зобов'язання за кредитним договором,
проплат не проводить, рішення суду в
добровільному та примусовому порядку
не виконано, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 02.02.2012 року складала 1 105
825,79 грн., а саме: 449 478,56 грн. -
заборгованість по тілу кредиту; 204 705,28
грн. - заборгованість по сплаті
відсотків; 451 641,95 грн. - пеня за
прострочення сплати кредиту.

02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено
договір факторингу №11, у відповідності
до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив
ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах
від боржників, а ТОВ «Вердикт Фінанс»
набуло право на вимогу, яка належить
ПАТ «Сведбанк» за відповідну плату, що
становить ціну продажу у розмірі та
порядку передбаченому договором. Таким
чином, відповідно до умов вказаного
кредитного договору первісний
кредитор відступив на користь позивача
право вимоги до відповідача по
кредитному договору відповідача.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору №109 від 23.11.2005 року
станом на 04.09.2013 року сума
заборгованості за пенею за період з
04.09.2012 року по 04.09.2013 року становить 196
792,84 грн., а сума заборгованості за
відсотками за період з 20.12.2008 року по
04.09.2013 року становить 462 409,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
відповідачу також було нараховано 3%
річних від простроченої суми, розмір
яких за період з 20.12.2008 по 04.09.2013 року
становить 92 481,88 грн. та заборгованість
з урахуванням індексу інфляції за
період з 20.12.2008 року по 04.09.2013 року в сумі
837 229,63 грн.

Таким чином, загальний розмір
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором №109 від 23.11.2005 року станом на
04.09.2013 року становить 1 588 913,75 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 05
лютого 2014 року відмовлено в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ
«Вердикт Фінанс» подало апеляційну
скаргу, в якій посилається на неповне
з'ясування судом обставин справи,
неналежну оцінку наявних в матеріалах
справи доказів, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що ТОВ
«Вердикт Фінанс» в обґрунтування
позовних вимог надало всі докази
переходу до них прав вимоги за
кредитним договором №109 від 23.11.2005 року
та докази існування у відповідача
ОСОБА_3 заборгованості за цим кредитним
договором, однак в порушення вимог
ст.ст. 525 ч. 1, 526, 610, 612 ч. 1, 614 ЦК України, за
наявності підстав для стягнення
заборгованості, суд відмовив в
задоволенні позову.

З наведених підстав апелянт просить
рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 05
лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ
«Вердикт Фінанс» задовольнити.

У засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав з
наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про час та день розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку. Причину неявки суду не
повідомив.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; чи
є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення
суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ
«Вердикт Фінанс», суд першої інстанції
виходив з того, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14.04.2009 року стягнуто з
відповідача ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором №109 від 23.11.2005 року.
Дане рішення набрало законної сили та
не виконується з невідомих причин.
Відповідно до умов договору факторингу
від 02.02.2012 року фактор зобов'язаний
провести заміну сторони, ставити
питання про виконання існуючого
договору і у разі неповного
задоволення заборгованості від
боржника, ставити питання про
донарахування відповідної суми, а
також неправильно застосовано закон
щодо стягнення заборгованості по
інфляції, тому вимоги позивача є
безпідставними.

Колегія суддів з таким висновком суду
не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
23.11.2005 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №109, відповідно до
якого банк надав відповідачу грошові
кошти у розмірі 42 700 євро на строк з
23.11.2005 року по 22.11.2008 року на умовах
передбачених у договорі. ОСОБА_3
зобов'язався повернути кредит,
сплатити проценти за користування
кредитом та виконати свої зобов'язання
у повному обсязі у строки, передбачені
договором із сплатою процентів у
розмірі 15,00% річних за весь строк
фактичного користування кредитом (а.с.
5-8).

Не зважаючи на взяті на себе за
кредитним договором зобов'язання,
відповідач належним чином їх не
виконував, внаслідок чого в нього
утворилась заборгованість за
кредитним договором №109 від 23.11.2005 року.

У зв'язку з порушенням відповідачем
умов кредитного договору №109 від 23.11.2005
року ВАТ «Сведбанк» в січні 2009 року
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет застави
в рахунок погашення боргу, який
рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 14.04.2009 року
задоволено (а.с. 47-48). Вказане рішення
набрало законної сили, однак
залишилось не виконаним.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України
встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 17 постанови від
30 березня 2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», роз'яснив, що
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про безпідставність позову у
зв'язку з наявністю рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 14.04.2009 року про стягнення з
ОСОБА_3 в користь ВАТ «Сведбанк»
заборгованості за кредитним договором,
не узгоджується з вищенаведеними
нормами матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, переданням ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Спеціальним договором, по суті
спрямованим на передачу права вимоги, є
договір факторингу.

Судом встановлено, що 02.02.2012 року між
ПАТ «Сведбанк», яке виступає
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в
свою чергу виступає правонаступником
АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вердикт
Фінанс» укладено договір факторингу
№11, згідно п. 2.1. якого клієнт ПАТ
«Сведбанк» відповідно до умов даного
договору відступає факторові ТОВ
«Вердикт Фінанс» свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах
від боржників, зазначених у реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить клієнту на
підставі документації, а фактор
набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає клієнту за плату грошові кошти
в розпорядження у розмірі, що становить
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором. Пунктом
2.2. даного договору встановлено, що з
моменту відступлення клієнтом
факторові прав вимоги заборгованості
від боржників, всі гарантії, надані
боржниками щодо заборгованостей,
стають дійсними для фактора та
вважаються наданими фактору. Разом з
правами вимоги фактору переходять всі
пов'язані з ними права, зокрема, права
грошової вимоги щодо нарахованих та
несплачених боржниками процентів,
комісій, штрафних санкцій та інших
обов'язкових платежів (а.с. 12-17).

Положеннями ст. 514 ЦК України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

За змістом наведеної статті, в разі
заміни кредитора у зобов'язанні
первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним.

Обсяг цих прав (наприклад, сума
заборгованості, права на стягнення
відсотків, штрафних санкцій тощо) та
умови (наприклад, боржник може виконати
зобов'язання тільки за умови надання
певної інформації) визначаються на
момент переходу цих прав до нового
кредитора.

В силу дії ч. 1 ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Як вбачається з п. 2.3. договору
факторингу №11 (а.с. 13) відступлення прав
вимоги заборгованості відбувається в
момент отримання по Акту
прийому-передачі Реєстру
заборгованості боржників, після чого
фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
заборгованостей та набуває відповідні
права вимоги. Складений, підписаний
сторонами та скріплений їх печатками
Акт прийому-передачі Реєстру
заборгованостей, за формою,
встановленою в Додатку №2 до цього
договору, підтверджує факт переходу
від клієнта до фактора прав вимоги
заборгованості.

Відповідно до п. 4.4 цього договору
передача документації здійснюється
шляхом укладення між сторонами
відповідного Акту прийому-передачі
документації за формою, встановленою в
Додатку №4 до цього договору. Акт
прийому-передачі документації
підписується уповноваженими
представниками сторін та скріплюється
печатками сторін.

Згідно Акту прийому-передачі
документації до Договору факторингу
№11 від 02.02.2013 року документація по
кредитному договору №109 була передана
банком фактору 15.02.2013 року.

Витягом з Реєстру заборгованостей
боржників від 02.02.2012 року
підтверджується факт передачі від ПАТ
«Сведбанк» до ТОВ «Вердикт Фінанс»
права вимоги за кредитним договором
№109 від 23.11.2005 року. Згідно вказаного
витягу загальна сума права вимоги, що
відступається становить 1 105 825,79 грн.
(а.с. 22).

За приписами ч. 2 ст. 517 ЦК України
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно матеріалів справи (а.с. 29, 30) ТОВ
«Вердикт Фінанс» 08.06.2013 року повідомило
ОСОБА_3 про відступлення прав вимоги за
кредитним договором №109 від 23.11.2005 року.

Таким чином, позовні вимоги до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором є підставними саме
в сумі боргу, який існував на момент
його уступки в розмірі 1 105 825,79 грн.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув, постановляючи
рішення допустив неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржуване
рішення ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального та
порушенням норм процесуального права,
що в силу дії п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення. А тому рішення Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 05
лютого 2014 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення. По суті
встановленого в апеляційній інстанції
слід ухвалити рішення про часткове
задоволення позову ТОВ «Вердикт
Фінанс».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 05
лютого 2014 року скасувати, ухваливши
нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, в користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс», місцезнаходження якого м.
Київ, вул. Костянтинівська, 15А, , на поточний рахунок №4401 у
ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346 - 1 105 825,79 грн.
(один мільйон сто п'ять тисяч вісімсот
двадцять п'ять гривень 79 коп.)
заборгованості за кредитним договором
№109 від 23.11.2005 року та 3441 грн. витрат по
оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.