Справа №576|2857|13 Головуючий у суді у 1
інстанції - Кривцова Номер провадження
22-ц/788/513/14 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 05 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Глухівської міської державної
нотаріальної контори Сумської області,
Реєстраційної служби Глухівського
міськрайонного управління юстиції
Сумської області,

про звернення стягнення на предмет
іпотеки (квартиру) в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
виселення з квартири (предмету іпотеки)
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітньої
дитини, надання Банку права
зареєструвати право власності на
квартиру в Державному реєстрі, права на
отримання витягу з Державного реєстру
та зобов'язання реєстраційної служби
Глухівського міськрайонного
управління юстиції надати Банку витяг
з Державного реєстру про зареєстроване
право власності на іпотечну квартиру,
надання Банку права на отримання в
держнотконторі дублікату договору
купівлі-продажу квартири та
зобов'язання Глухівської міської
державної нотаріальної контори надати
Банку дублікат договору
купівлі-продажу квартири (предмета
іпотеки), передання в управління Банку
квартири (предмета іпотеки), -

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 05 лютого 2014
року позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру загальною площею 53,5 кв.м.,
житловою площею 30,7 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в
рахунок погашення заборгованості за
договором про іпотечний кредит №
17/ДІУ-2008/142 від 15 квітня 2008 року, в
розмірі 206537,67 грн., шляхом надання ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» права від
свого імені продажу будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу
даної квартири, з можливістю
здійснення ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки з початковою ціною, яка
встановлюється на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності.

Відмовлено в частині позову ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про виселення та про передачу в
управління Банку квартири.

Відмовлено в частині позову ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до Глухівської
міської державної нотаріальної
контори Сумської області,
реєстраційної служби Глухівського
міськрайонного управління юстиції
Сумської області про надання Банку
права та про зобов'язання вчинити дії.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» судовий збір у
розмірі 2065, 38 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права просить скасувати оскаржуване
рішення суду в частині відмови в позові
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

По суті доводить, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
задоволенні позовної вимоги щодо
виселення з квартири (предмету іпотеки)
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітньої
дитини, посилаючись на те, що в
матеріалах справи відсутні докази
отримання відповідачами вимоги про
виселення. Стаття 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 109 ЖК України передбачає
обов'язок іпотекодержателя
повідомляти осіб про виселення
виключно у випадку обрання ним
позасудового способу реалізації права
на звернення стягнення на предмет
іпотеки. Вказує, що судом не мотивовано
рішення про відмову в передачі
іпотечної квартири в управління Банку,
а відповідно до ст. 34 Закону України
«Про іпотеку» дана вимога підлягає
задоволенню.

Також доводить, що для виконання
судового рішення Банк зобов'язаний
надати нотаріусу правовстановлюючі
документи на предмет іпотеки, якими він
не володіє, що передбачено п.п. 1.1 глави 2
розділу 2 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року
№296/5. Суд помилково вважав наміром
Банку зареєструвати право власності за
собою, оскільки ця позовна вимога
полягала у перенесенні із старого
реєстру до нового раніше
зареєстрованої інформації про право
власності ОСОБА_2

Рішення в частині звернення стягнення
на предмет іпотеки не оскаржується.

У судовому засіданні представник Банку
Лемешев М.Д. підтримав доводи
апеляційної скарги, а представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти них,
вважав рішення суду першої інстанції
законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений
договір про іпотечний кредит №
17/ДІУ-2008/142, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 217020
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11%
річних, зі строком погашення кредиту до
15 квітня 2038 року, на придбання квартири
АДРЕСА_1.

Згідно п. 2.4 вказаного кредитного
договору, позичальник зобов'язаний
щомісячно до 15 числа кожного місяця
здійснювати погашення кредиту та
сплачувати нараховані Кредитором
відсотки у складі щомісячних
ануїтетних платежів в розмірі 2066,73 грн.
відповідно до графіку погашення
кредиту.

ОСОБА_2 не виконув належним чином
зобов'язань за кредитним договором,
внаслідок чого станом на 22 жовтня 2013
року у нього виникла заборгованість у
розмірі: 223 487,67 грн., що складається з
заборгованості по кредиту 210039,89 грн.,
простроченої заборгованості по
кредиту 826,98 грн., прострочених
процентів 12 061,09 грн., пені 559,71 грн.

ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав
факт наявності у нього заборгованості
перед Банком по кредитному договору.

Під час розгляду справи в суді
відповідач частково погасив
заборгованість, на загальну суму 10 650
грн., дані суми платежів були враховані
Банком станом на 27 січня 2014 року при
уточненні позовних вимог.

03 лютого 2014 року відповідач здійснив
платіж на суму 6 300 грн на погашення
заборгованості.

Для забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору (п. 3.1, п. 3.2
кредитного договору) між ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 15 квітня
2008 року було укладено іпотечний
договір, згідно з яким відповідач
передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.
Визначена договором іпотеки вартість
квартири становить 289 360 грн. Квартира
належить відповідачу на праві
власності за договором купівлі-продажу
від 15 квітня 2008 року.

Право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
вимагати дострокового повернення
кредиту передбачено п. 5.2.4 кредитного
договору, де зазначено, що кредитор має
право припинити видачу кредиту,
відмовити позичальнику у продовженні
строку дії цього Договору, а також
вимагати від позичальника
дострокового повернення суми кредиту в
частині або в цілому, сплати відсотків
за його користування та інших платежів,
що належать до сплати за цим договором,
у випадку невиконання або неналежного
виконання позичальником будь-яких
зобов'язань за цим договором або за
Іпотечним договором, в тому числі, але
не виключно, у випадку: прострочення
сплати чергового платежу за кредитом
та відсотків за користування Кредитом
понад 2 (двох) місяців; порушень
позичальником в період дії цього
договору будь-яких умов цього Договору,
у тому числі позичальник несвоєчасно
або не в повному обсязі здійснював
зарахування грошових коштів на
погашення заборгованості за кредитом
та/або на сплату процентів, позичальник
не сплатив або сплатив несвоєчасно чи
не в повному обсязі комісійну
винагороду, тощо.

Право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
звернути стягнення на предмет іпотеки
та порядок звернення стягнення на
предмет іпотеки визначені п. 2.1.10, п. 2.1.15
Іпотечного договору.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрований за місцем проживання:
АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за місцем
проживання: АДРЕСА_2.

Фактично відповідачі не проживають у
АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки.
Відповідач ОСОБА_2 хоча і
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(предмет іпотеки), однак фактично
проживає за іншою адресою, що
підтверджується і листуванням Банку з
цим відповідачем.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
розірвано за рішенням Глухівського
міськрайонного суду від 13 грудня 2012
року, відповідачі проживають окремо,
дитина мешкає разом з матір'ю ОСОБА_3

Листами № 351/08-13 від 08 серпня 2013 року та
№ 10-07/912 від 11 листопада 2013 року Банк
надіслав відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3
письмові вимоги про виконання
порушеного зобов'язання, попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у випадку непогашення
заборгованості та вимоги про виселення
з предмету іпотеки.

У матеріалах справи відсутні докази
отримання відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вказаних вимог і відмови їх у
добровільному порядку звільнити
квартиру Банком суду не надано, що є
підставою для відмови в задоволенні
цієї позовної вимоги. Також відсутні
законні підстави для задоволення
вимоги про передання в управління
Банку вказаної іпотечної квартири.

Позовні вимоги Банку до Глухівської
міської державної нотаріальної
контори Сумської області,
реєстраційної служби Глухівського
міськрайонного управління юстиції
Сумської області є необґрунтованими і
передчасними.

Банк не довів, що його право щодо
реєстрації права власності, отримання
витягу та дублікату документу
порушене, невизнане чи оспорене.

До вирішення судом питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, право Банку на проведення
будь-яких дій, пов'язаних з реалізацією
предмета іпотеки ще не виникло.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній
частині суд першої інстанції врахував
всі факти, що входять до предмета
доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено
відповідачами, тоді як Банк на
порушення положень ст. 60 ЦПК України, не
надав належних доказів на
підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням на
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено,
що звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», зокрема, передбачено,
що примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення,
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Як убачається з матеріалів справи, Банк
направляв 08 серпня 2013 року ОСОБА_2, а 11
листопада 2013 року ОСОБА_3 письмову
вимогу дострокового повернення
кредиту, виконання договірних вимог та
виселення відповідачів з предмету
іпотеки (а.с. 37, 38). Проте, в матеріалах
справи відсутні належні письмові
докази про отримання вказаних вимог
цими відповідачами, як того вимагають
вищенаведені норми закону, іншого
позивачем в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не доведено.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності підстав у
задоволенні позовної вимоги про
виселення з квартири (предмету іпотеки)
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітньої
дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України
«Про іпотеку» після прийняття рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки і з метою отримання продукції,
плодів та доходів, забезпечення
належного господарського використання
переданого в іпотеку нерухомого майна
згідно з його цільовим призначенням
предмет іпотеки на підставі договору
між іпотекодавцем і іпотекодержателем
або рішення суду може бути переданий
іпотекодержателю або іншій особі в
управління на період до його
реалізації у порядку, встановленому
цим Законом. Управління майном
здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції на законних підставах
відмовив у задоволенні вимоги Банка
про передання в його управління
квартири (предмета іпотеки), оскільки
Банком не доведено для якої саме мети -
отримання продукції, плодів та доходів,
забезпечення належного господарського
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням вищевказана
квартира (предмет іпотеки) на період до
її реалізації має бути передана в
управління Банку. Вищезгаданий
іпотечний договір не містить в собі
умов з цього приводу.

Інші доводи апеляційної скарги, так як
і позовні вимоги, в задоволенні яких
відмовлено, не ґрунтуються на
положеннях вищезазначеного іпотечного
договору, ст.ст. 37-39 Закону України «Про
іпотеку», тому до уваги не приймаються.

Крім того, не погоджуючись з доводами
апеляційної скарги, колегія суддів
приймає до уваги, що за встановлених
обставин справи, зокрема щодо строку
дії вищезгаданих договору про
іпотечний кредит, іпотечного договору
до 15 квітня 2038 року боржник вправі до
дня продажу предмета іпотеки на
прилюдних торгах виконати вимогу за
основним зобов'язанням чи ту її
частину, виконання якої прострочено,
разом з відшкодуванням будь-яких
витрат та збитків, завданих
іпотекодержателю, включаючи судові
витрати, витрати на оплату винагороди
залученим експертам (оцінювачам,
юристам), витрати на підготовку до
проведення прилюдних торгів тощо. Таке
виконання є підставою для припинення
реалізації предмета іпотеки на
прилюдних торгах. Умови договорів, що
обмежують це право боржника, є
недійсними.

Якщо інше не встановлено іпотечним
договором, у разі коли основне
зобов'язання підлягає виконанню
частинами, боржник може скористатися
правом, встановленим частиною першою
цієї статті, один раз на рік або двічі
протягом строку дії основного
зобов'язання. В разі перевищення цих
показників боржник має право припинити
реалізацію предмета іпотеки лише
шляхом повної сплати решти суми за
основним зобов'язанням (ч.ч. 1, 2 ст. 42
Закону України «Про іпотеку»).

Решта доводів апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 05 лютого 2014
року в оскаржуваній частині залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -