Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді
- Шимківа С.С.,

суддів
- Бондаренко Н.В., Малько О.С.,

секретар судового засідання
- Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
11 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання
частково недійсним договору дарування
та витребування майна,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 11 грудня 2013 року задоволено позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
визнання частково недійсним договору
дарування та витребування майна.

Визнано частково недійсним договір
дарування будівлі аптеки від 25
листопада 2011 року, що знаходиться у
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі № 289.

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути
безоплатно у власність ОСОБА_3 1/2
частини будівлі аптеки, що в АДРЕСА_1.

Вважаючи рішення суду таким, що
постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що даний
спір вже був предметом розгляду в
господарському суді Рівненської
області.

Так, рішенням господарського суду
Рівненської області від 19 квітня 2012
року, прийнятим у справі між тими ж
сторонами, з тих же підстав, з тим самим
предметом позову, в задоволенні
позовних вимог було відмовлено.

У зв'язку з чим вважає, що провадження у
даній справі підлягає закриттю.

Також зазначає, що позовні вимоги про
покладення на неї зобов'язання
повернути частину даного приміщення є
безпідставними, оскільки вона не
являється власником спірного
приміщення.

Судом невірно застосовано норми
матеріального права стосовно захисту
права власника, оскільки позивач не
являється та ніколи не був власником
спірного приміщення.

Посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить скасувати рішення суду
та постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити за його
безпідставності.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Як убачається з матеріалів справи 01
червня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
визнання договору дарування недійсним,
визнання за ним права власності та
витребування майна (т. 1 а.с. 2-5).

У процесі розгляду справи позовні
вимоги неодноразово змінювалися.
Згідно поданого представником
позивача чергового клопотання про
зміну позовних вимог, останні
зводяться до визнання частково
недійсним договору дарування будівлі
аптеки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
від 25 листопада 2011 року і застосування
правових наслідків недійсності
правочину, а саме: зобов"язати ОСОБА_1
безоплатно повернути у власність
ОСОБА_3 1/2 частини будівлі аптеки, що
знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с. 36).

Постановляючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги є
обгрунтованими, позивачем вірно обрано
спосіб захисту його права, а саме:
визнання договору дарування частково
недійсним та про повернення майна.

Такі висновки суду не відповідають
нормам матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 21 січня 2008 року, виданого
виконавчим комітетом Рівненської
міської Ради на підставі розпорядження
міського голови м. Рівне від 18 січня 2008
року № 51-р ОСОБА_3 була власником
будівлі аптеки загальною площею 410,4
кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1. Право
власності зареєстроване КП Рівненське
міське бюро технічної інвентаризації
(т.1 а.с. 115-116).

Стаття 317 ЦК України передбачає, що
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження майном.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

25 листопада 2011 року ОСОБА_3 подарувала
вказане приміщення аптеки ОСОБА_1 про
що свідчитть укладений між ними
договір дарування (т. 1 а.с. 117).

ОСОБА_2, оспорюючи укладений договір
дарування нерухомості, власником якої
він не був, не вказав яким нормам
Цивільного Кодексу України суперечить
цей правочин.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють визначені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік
не є вичерпним і суд може захищати
цивільне право або інтерес іншим
способом. Однак, такий спосіб має бути
встановлений законом або договором.

Згідно ст.ст. 387, 392 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділи ним.
Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Ч. 3 ст. 388 ЦК України визначено, якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права лише у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачем не доведено порушення його
прав укладенням оспорюваного
правочину між власником майна та
обдарованою особою, а тому його позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги в частині
закриття провадження у справі не
заслуговують на увагу, оскільки
господарським судом вирішувався спір
між господарюючими суб"єктами ( т. 1 а.с.
118-122).

На підставі ст.ст. 16, 203, 215, 387, 392 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду від
11 грудня 2013 року скасувати.

ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
договору дарування та витребування
майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1720
грн. 50 коп. в рахунок відшкодування
затрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий-суддя
Шимків С.С.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.