Справа № 361/2397/13-ц Головуючий у І
інстанції Білик Г.О.Провадження №
22-ц/780/381/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова
Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Власенко
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення
та усунення перешкод в користуванні
житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом зняття з
реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
якому просив вселити його в квартиру
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не чинити перешкод у здійсненні ним
права користування зазначеною
квартирою. Свої вимоги ОСОБА_1
обґрунтовував тим, що спірна квартира
була придбана ним разом з сином ОСОБА_4
28 січня 1998 року на підставі договору
купівлі-продажу в рівних частках.

30 липня 1999 року ОСОБА_1 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_2, після чого 30 березня 2004
року уклав договір дарування ? частки
квартири на користь останньої.

Син позивача ОСОБА_4 належну йому
на праві власності ? частину квартири
продав ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 20 жовтня 2004 року.

Влітку 2012 року ОСОБА_1 був змушений
протягом місяця доглядати за своєю
матір»ю, яка являється інвалідом 1-ої
групи та проживає в Бориспільському
районі, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
скориставшись його відсутністю,
змінили замки у вхідних дверях
квартири і з того часу не допускають
його до неї.

Квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом
ОСОБА_1, в ній знаходяться його майно та
особисті речі, в зв»язку з чим він і
просив суд вселити його у вищевказане
житлове приміщення та зобов»язати
відповідачів не чинити перешкод у
користуванні ним.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду
зустрічний позов до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом зняття ОСОБА_1 з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що після
того як її матір ОСОБА_2 у 2011 році
подарувала їй ? частину спірної
квартири, вона являється єдиним її
власником, постійно проживаючи у ній. В
квартирі також зареєстрований ОСОБА_1
та її мати ОСОБА_2 Оскільки ОСОБА_1 не є
членом її сім'ї, на нього не
розповсюджуються гарантії,
передбачені законодавством, зокрема
ст. 156 ЖК України для членів сім'ї
власника житлового будинку (квартири).
Враховуючи викладене, просила усунути
їй перешкоди у здійсненні права
власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом
зняття ОСОБА_1 з рестраційного обліку
за вказаною адресою.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 жовтня 2013 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2, про усунення
перешкод у здійсненні права
власності щодо квартири АДРЕСА_1,
шляхом зняття відповідача з
реєстраційного обліку - задоволено та
зобов'язано ОСОБА_1 знятися з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення про
задоволення його позову та відмову в
задоволенні зустрічного.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на
праві приватної власності ОСОБА_3 на
підставі договору дарування ? частки
квартири від 07 листопада 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Броварського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та на підставі договору
купівлі-продажу ? частки квартири,
укладеного 20 жовтня 2004 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_3

Крім власника ОСОБА_3 в квартирі
також зареєстровані її мати ОСОБА_2 та
бувший чоловік матері ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 та
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки ОСОБА_1 не є членом сім'ї
нового власника квартири ОСОБА_3, то
остання мала право звернутися до суду з
позовом про усунення перешкод у
здійсненні права власності стосовно
вищевказаної квартири шляхом зняття
ОСОБА_1 з реєстраційного обліку, з чим
погоджується і колегія суддів,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ст. 316 ЦК України право
власності являє собою право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, яким він розпоряджається на
власний розсуд.

Діяльність власника може бути
обмежена чи припинена або власника
може бути зобов"язано допустити до
користування його майном інших осіб
лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Ст. 321 ЦК України передбачає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права або обмежений у його
здійсненні, крім випадків,
встановлених законом та у
встановленому законом порядку.

Власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння (ст. 391 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, передбачають права
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім"ї, інших осіб і розпоряджатися
житлом на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать дружина, їх
діти і батьки. Членами сім'ї власника
будинку (квартири) може бути визнано й
інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з власником будинку
(квартири) і ведуть з ним спільне
господарство.

Аналіз змісту вказаних правових
норм дає підстави для висновку, що
право члена сім'ї власника квартири на
користування житлом існує лише за
умови, що ця особа залишається
власником житла.

Оскільки житлові права членів сім'ї
власника квартири є похідними від прав
власника цієї квартири, то припинення
права власності особи на квартиру
припиняє право членів його сім'ї на
користування цією квартирою.

Згідно ст. 346 ЦК України право
власності припиняється, зокрема в разі
відчуження власником свого майна.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, членом сім"ї якої був ОСОБА_1,
подарувала належну їй частину квартири
ОСОБА_3 07 листопада 2011 року, і саме з
цього моменту у ОСОБА_1 припинилося
право користування квартирою, оскільки
воно було похідним від права власності
на неї ОСОБА_2

Враховуючи викладене, законним та
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про наявність підстав до
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
та усунення їй перешкод у користуванні
власністю шляхом зняття ОСОБА_1 з
реєстраційного обліку, оскільки він не
є членом її сім"ї і право користування
даною квартирою втратив з моменту
припинення права власності на неї
ОСОБА_2, членом сім"ї якої він являвся.

Посилання апелянта на те, що він є
членом сім'ї власника квартири ОСОБА_3
не ґрунтуються на законі, а тому до
уваги колегією суддів не беруться.

Доводи апелянта про порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, як підставу для
скасування судового рішення, колегією
суддів відхиляються, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи, натомість справа судом
вирішена правильно, відповідно до норм
матеріального права та з дотриманням
норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не
містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 жовтня 2013 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: