Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 0809/6293/2012
Провадження №: 2/332/69/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.
м.
Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в
складі: головуючого судді Ретинської
Ю.І., при секретарі Івановій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
в обґрунтування якого зазначила, що
09.10.2010 вона надала ОСОБА_3 грошові кошти
в розмірі 15 тисяч доларів США строком
до 01.06.2011 року, що підтверджується
розпискою. ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_1
позичені кошти, у зв'язку із чим ОСОБА_1
звернулася із позовом до ОСОБА_3 про
стягнення боргу. У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
померла. 06.06.2011 року ОСОБА_2 звернулася
до приватного нотаріуса Запорізького
нотаріального округу із заявою про
прийняття спадщини за заповітом. У
зв'язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2,
як спадкоємиці ОСОБА_3 заборгованість
за договором позики в сумі 15000 доларів
США в гривні за курсом НБУ на дату
ухвалення рішення суду.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні просили
задовольнити позовні вимоги з підстав,
наведених у заяві.

Відповідач та представники
відповідача заперечували проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що їм достовірно
відомо, що ОСОБА_3 не брала в борг таку
велику суму грошей, їй нікуди було
витрачати таку суму, вона дійсно
останній час хворіла, проте на
лікування частково витрачала свою
пенсію, а частково допомагала їй
ОСОБА_2, також ОСОБА_3 не висловлювала
намірів щодо відчуження належної їй
квартири.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_1 попросила її бути
свідком при передачі грошових коштів
ОСОБА_3. Перебуваючи на кухні в квартирі
ОСОБА_3, ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 аркуш
паперу, на якому був надрукований текст
розписки. ОСОБА_3 ознайомилась із
текстом, погодилась із ним, після чого
ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 гроші в сумі 15000
доларів США, а саме 150 купюр по 100
доларів США. ОСОБА_3 перерахувала кошти,
вони при цьому були присутні, потім
ОСОБА_3 під друкованим текстом
розписалась про отримання грошей, а
після неї вже вона засвідчила передачу
грошей ОСОБА_1 ОСОБА_3 саме в сумі 15000
доларів США. Під час бесіди вона
зрозуміла, що ОСОБА_3 має намір продати
двокімнатну квартиру та купити
однокімнатну квартиру, адже їй важко
утримувати цю квартиру.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_3
жила дуже скромно, їй ледь вистачало
грошей на харчування та утримання
квартири. За рік -два до смерті їй був
поставлений діагноз - онкологія. Грошей
у борг вона ні у кого не брала, наміру
продавати квартиру у неї не було. Вона
спочатку хотіла переписати квартиру на
племінника - ОСОБА_7, але той не
допомагав їй і вона звернулась по
допомогу до ОСОБА_2. ОСОБА_2 допомагала
ОСОБА_3, вона поклала її до 5 лікарні, під
час лікування зробила косметичний
ремонт в одній з кімнат квартири
ОСОБА_3.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

09.10.2010 ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 грошові
кошти в розмірі 15 тисяч доларів США, що
на дату ухвалення рішення еквівалентно
139350 гривень (т.2, а.с. 166), строком до 01.06.2011
року, що підтверджується розпискою (т. 1,
а.с. 4).

ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_1 позичені
кошти, у зв'язку із чим ОСОБА_1
звернулася із позовом до ОСОБА_3 про
стягнення боргу. У ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
померла (т.1, а.с.22).

26.05.2011 року ОСОБА_1 звернулася із
вимогою (претензією) до спадкоємців (т.
1, а.с. 90).

06.06.2011 року ОСОБА_2 звернулася до
приватного нотаріуса Запорізького
нотаріального округу із заявою про
прийняття спадщини за заповітом (т.1,
а.с.23).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцю позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовим ознаками у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, які
встановлені договором.

Нормами частини 2 ст. 1281 ЦК України
встановлено, що кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу.

Відповідачем та представниками
відповідача у порушення вимог ст.ст. 10,
60 ЦПК України не було надано доказів на
підтвердження своїх доводів про те, що
ОСОБА_3 не брала у борг 15000 грн. та не
мала наміру продавати квартиру.

Так, згідно до висновку експертиза №
80/81 від 22.05.2013 року відповісти на
запитання: «Чи виконаний рукописний
текст та підпис від імені ОСОБА_3
ОСОБА_3?» не виявилось можливим, також
відповісти на питання: «Чи виготовлена
надана боргова розписка з
використанням частин реквізитів
іншого (інших) документа (ів), а саме
друкованого та рукописного текстів,
які містяться у розписці, шляхом
монтажу?» також не представилось
можливим (т.1 а.с. 181-184), тобто відповідач
та її представники не змогли довести
належними та допустимими доказами той
факт, що ОСОБА_3 не підписувала дану
розписку та факт монтажу.

А покази свідків про те, що ОСОБА_3 не
брала у борг гроші, не мала наміру брати
у борг гроші, не збиралась продавати
квартиру, а збиралась спочатку
переписати квартиру на племінника, а
потім вирішила передати квартиру
ОСОБА_2 це лише відображення бажань та
намірів ОСОБА_3, яка після сказаного
могла змінити свою думку, не
повідомивши про це, тобто це лише
припущення, які не відображають і не
підтверджують вчинення якихось певних
дій або бездіяльності ОСОБА_3 і не
можуть бути доказами того, що ОСОБА_3 не
підписувала боргову розписку від 09.10.2010
року.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлена
пряма заборона, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Той факт, що розписка була підписана
ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_4
підтверджується як показами свідка
ОСОБА_4, яка була попереджена про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиве показання, так і
згаданим вище висновком експерта № 80/84,
де зазначено, що рукописний текст у
розписці від 09.10.2012 року, який
починається зі слів: «Сидетель: ОСОБА_10
…» від імені ОСОБА_4, виконаний ОСОБА_4
(т. 1 а.с. 181-184).

Висновок спеціаліста Д/№ 4 від 19.11.2013
року, як письмовий доказ, який
оцінюється в сукупності із іншими
доказами, не спростовує факту
написання ОСОБА_3 розписки від 09.10.2010
року. Так згідно з даним висновком
рукописні записи, підписані від імені
ОСОБА_3, в наданих двох документах:
технічних зображеннях заповіту від
13.01.2011 р. та розписки від 09.10.2010 р.,
виконані, імовірно, однією особою (т. 2
а.с. 51-53). Даний висновок має проставлену
відповідну печатку, таку саму, як і на
супровідному листі, адресованому на
ім'я ОСОБА_1 Як позивач, так і
представник позивача не оспорюють
того, що саме цей висновок спеціаліст
був долучений до матеріалів цивільної
справи адвокатом ОСОБА_11 за наявності
відповідних документів, які
підтверджують її повноваження, тому
посилання представників відповідача,
що даний доказ долучений неналежною
стороною і не має прийматися до уваги, є
безпідставними.

З урахуванням викладеного, всебічно та
повно з'ясувавши обставини справи,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи, надавши їм оцінку у сукупності
з дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК
України, ст. 1046, 1047, 1049, 1281, 1282 ЦК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН
НОМЕР_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) 139350
(сто тридцять дев'ять тисяч триста
п'ятдесят) грн., що еквівалентно 15000
(п'ятнадцяти тисячам) доларів США -
заборгованість за договором позики та
судові витрати в розмірі 1700 грн. -
держмита та 120 грн. - витрати на ІТЗ.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя Ю.І.
Ретинська