АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Кооперативу виконуючого роботи по
будівництву та експлуатації
автостоянок для зберігання
транспортних засобів, що знаходяться в
особистій власності громадян
Ватутінського району «Вигурівщина»
про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Кооперативу виконуючого роботи по
будівництву та експлуатації
автостоянок для зберігання
транспортних засобів, що знаходяться в
особистій власності громадян
Ватутінського району «Вигурівщина»
(надалі ГБК «Вигурівщина») про
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі 171 225,70 грн., а також просив
відшкодувати витрати на правову
допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та судовий
збір.

На обґрунтування своїх вимог зазначав,
що 26.02.2012 р. на території платної
автостоянки АСК «Вигурівщина»,
внаслідок занесення стороннього
джерела запалювання, був пошкоджений
належний йому на праві власності
автомобіль «Toyota Camry» д. р.  НОМЕР_4.

Посилаючись на те, що між ним та
відповідачем виникли правовідносини
по зберіганню зазначеного автомобіля
та, що відповідач не забезпечив
належного зберігання транспортного
засобу, просив задовольнити його
вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 18.12.2013 р. у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильну
оцінку зібраних у справі доказів та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Справа № 754/11212/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/3031/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Бабко
В.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.Свої доводи
обґрунтовував тим, що суд не в повному
обсязі встановив обставини, що мають
значення для справи, та не надав
належної їм правової оцінки, зокрема не
звернув увагу на те, що сама по собі
відсутність у позивача платіжних
документів не свідчить про те, що
автомобіль не був переданий на
зберігання відповідачеві, оскільки у
справі достатньо інших доказів,
сукупність яких підтверджує тривале
користування позивачем автостоянкою.
Такими доказами на думку апелянта є
фактичне перебування автомобіля на
автостоянці, пояснення свідків,
наявність шлагбаума та охорони.

Крім того звернув увагу на те, що
невнесення черговим приймальником
даних про володільця транспортного
засобу є неналежним виконанням
обов'язків цього працівника,
покладених відповідно до Правил
зберігання транспортних засобів на
автостоянках, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р.
№115.

Також посилався на те, що суд не
звернув увагу на наявність виправлень
у книзі обліку транспортних засобів, що
була витребувана у відповідача на
підтвердження факту укладання між
сторонами договору зберігання, а саме:
в п.27 «ряд. место» 1-27, яким користується
ОСОБА_1, прізвище позивача було затерте
та прописане прізвище іншої особи.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ГБК «Вигурівщина» в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи зазначена особа
була повідомлена належно.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України,
за договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

За змістом ст.937 ЦК України,
договір зберігання укладається у
письмовій формі у випадках,
встановлених статтею 208 цього Кодексу.
Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є
членом ГБК «Вигурівщина».

26.02.2012 р. на території платної
автостоянки АСК «Вигурівщина» по вул.
Бальзака, 3, у м. Києві виникла пожежа,
внаслідок якої було пошкоджено
автомобіль «Toyota Camry» р.н. НОМЕР_4, який
належить ОСОБА_1

Відповідно до висновку спеціаліста
№2/52-ПТ від 26.02.2012 р. причиною пожежі є
занесення стороннього джерела
запалювання (ймовірно з використанням
ініціатора горіння).

Згідно технічного висновку №65 від
28.02.2012 р. №29/6/77, виконаного Державною
інспекцією техногенної безпеки
України убачається, що ймовірною
причиною виникнення пожежі, яка
сталася 26.02.2012 р. була технічна
несправність автомобіля «Toyota Camry»р.н.
НОМЕР_4.

Постановою Деснянського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 01.03.2012 р. за заявою
ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за
р/н 03-23402 по факту злочину,
передбаченого ст.194 ч. 2 КК України.

За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з відсутності вини у діях
відповідача щодо заподіяння майнової
шкоди позивачу, що призвело до
загорання належного йому на праві
власності автомобіля «Toyota Camry» р.н.
НОМЕР_4

Крім того, судом вірно застосовані
положення Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.01.1996 р. №115,
зокрема п.12, 21 відповідно до яких під
час оформлення приймання
транспортного засобу на зберігання
черговий приймальник вносить
необхідні дані про цей засіб
володільця до журналу обліку
довготермінового чи тимчасового
зберігання транспортних засобів і
розписується в ньому, а видається
транспортний засіб з автостоянки після
здавання черговому приймальнику
перепустки (в разі довготермінового
зберігання) чи представлення квитанцій
(касового чека) про оплату (в разі
тимчасового зберігання) та після того,
як одержувач розпишеться в журналі
обліку щоденного та одноразового
заїзду і виїзду транспортних засобів.

Плата за зберігання транспортних
засобів на автостоянках та інші
супутні послуги справляється за
тарифами, встановленими відповідно до
законодавства, з видачею квитанції чи
касового чека.

Відповідно до книги обліку
транспортних засобів тимчасового
зберігання та журналу обліку
транспортних засобів довготермінового
зберігання транспортних засобів
відомості щодо автомобіля «Toyota Camry» р.
н. НОМЕР_4, власником якого є ОСОБА_1
відсутні.

Позивач стверджував, що він
користувався автостоянкою з 2006 р. і
постійно вносив плату за зберігання
автомобіля, однак жодного платіжного
документа або перепустки на
підтвердження зазначених обставин не
надав.

Його посилання на те, що всі платіжні
документи, за весь період зберігання
транспортного засобу на автостоянці
згоріли в автомобілі, є
непереконливими.

Суд надав правильну оцінку зазначеним
обставинам та поясненням свідка
ОСОБА_4, який підтвердив, що він є членом
ГБК «Вигурівщина» має місце на
автостоянці 1-27, на якому зберігався
автомобіль позивача, але йому нічого не
відомо про те, чи укладався між ОСОБА_1
та ГБК «Вигурівщина» договір
зберігання автомобіля «Toyota Camry»р.н.
НОМЕР_4.

За таких обставин саме по собі
перебування автомобіля на автостоянці
під час пожежі та наявність на
автостоянці охорони, не є достатнім
доказом на підтвердження укладення між
сторонами договору зберігання, та
покладення на відповідача обов'язку по
відшкодуванню заподіяної позивачеві
шкоди.

Ураховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду ухвалено з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його зміни чи
скасування не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: