Справа №489/6415/13-ц 06.03.2014 06.03.2014 06.03.2014
Провадження №22-ц/784/697/14
Провадження №22-ц/784/697/14
Головуючий в першій інстанції: Кокорєв
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судових засідань:
Романенко Ю.О.,

за участю: позивачів - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 20 січня 2014 року

за позовом

ОСОБА_4,

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6,

про усунення перешкод в користуванні
квартирою, шляхом виселення без
надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, звернулася з позовом до ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
квартирою, шляхом виселення без
надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що з 24 травня 1997 р. по 18
травня 2010 р. перебувала з відповідачем
у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Перебуваючи у шлюбі,
сторонами, 31 травня 2002 р., у власність
відповідача та доньки в рівних частках,
була придбана квартира АДРЕСА_1. 1 липня
2009 р. ОСОБА_6 подарував належну йому на
праві власності ? частку квартири своїй
доньці ОСОБА_5

У зв'язку зі зловживанням відповідачем
спиртними напоями, постійним вчиненням
сварок та позбавленням їх ключів від
квартири, позивачі змушені були
виїхати з квартири та винаймати інше
житло.

Посилаючись на те, що донька, як власник
квартири, позбавлена можливості нею
користуватися, а з жовтня 2011 р. і сам
ОСОБА_6 там не проживає, просила усунути
перешкоди в користуванні квартирою,
шляхом виселення його без надання
іншого житлового приміщення,
відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України.

Під час судового розгляду позивачка
уточнила позовні вимоги та просила
усунути перешкоди у користуванні
квартирою шляхом виселення без надання
іншого житлового приміщення на
підставі ч. 1 ст. 116 та ст. 157 ЖК України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на незаконність рішення,
неповне з'ясування судом обставин
справи, просила рішення суду скасувати
та ухвалити нове про задоволення її
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 1997 року по 18 травня 2010 р. Від
спільного проживання мають доньку -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

31 травня 2002 р. сторонами у спільну
сумісну власність було придбано
квартиру АДРЕСА_1. Право власності було
оформлено на ОСОБА_6 та доньку ОСОБА_5
Вподальшому, 1 липня 2009 р. ОСОБА_6
подарував, належну йому частку
квартири доньці ОСОБА_5

Таким чином, спірна квартира належить
неповнолітній ОСОБА_5 В спірній
квартирі зареєстровані позивачі та
відповідач .

З матеріалів справи вбачається, що в
спірній квартирі проживає відповідач,
який вселився до вказаної квартири на
законних підставах, будучи власником
її частини. Позивачі в спірний квартирі
не проживають.

Звертаючись до суду, позивачі
посилались на те, що спільне проживання
з відповідачем є неможливим, у зв'язку з
чим, просили усунути перешкоди у
користуванні власністю, шляхом
виселення відповідача зі спірної
квартири.

Разом з цим, виселення є категорією
житлового законодавства, тому при
розгляді цивільних справ за позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК України підстави для
позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з офіційного характеру
заходів запобігання й громадського
впливу, які мають передувати виселенню
наймача або членів його сім'ї на
підставі ст. 116 ЖК України без надання
іншого жилого приміщення, і відповідно
до правил ст. 29 ЦПК про допустимість
засобів доказування факт застосування
заходів запобігання судами,
прокурорами, органами внутрішніх
справ, виконавчими комітетами, іншими
уповноваженими органами заходів
громадського впливу - органами
самоорганізації населення ( будинкові,
вуличні, квартальні комітети,
товариські суди тощо), повинен
підтверджуватись письмовими доказами.

Проте, матеріали справи таких доказів
не містять.

За такого, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
позивачі не довели обґрунтованість
своїх позовних вимог, а тому вірно
відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді