Єдиний унікальний номер 245/521/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/212/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді: Біляєвої О.М.

суддів: Мальованого Ю.М., Папоян В.В.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Старобешівського районного
суду Донецької області від 04 листопада
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган
опіки та піклування Старобешівської
районної державної адміністрації, про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною, в
якому зазначив, що з відповідачкою
перебував у зареєстрованому шлюбі, під
час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася
дочка ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу
сторони стали проживати окремо, дитина
мешкає разом з матір'ю, за рішенням
Старобешівського районного суду від 26
жовтня 2006 року він сплачує аліменти на
утримання дочки у розмірі 1/4 частини
від заробітку. Оскільки відповідачка
стала перешкоджати йому у спілкуванні
з дитиною, в 2012 році він звернувся у
службу по справах дітей
Старобешівської райдержадміністрації
з заявою про визначення способу його
участі у вихованні дитини.

Розпорядженням Старобешівської
районної державної адміністрації № 23
від 28.01.2013 року було визначено порядок
його участі у вихованні дитини, однак
відповідачка продовжувала чинити йому
перешкоди у спілкуванні з дочкою.

У позові просив зобов'язати
відповідачку не чинити перешкод у
спілкуванні та вихованні дитини,
визначивши його право на безперешкодне
побачення з дочкою у денний час без
обмеження тривалості побачення. У
вихідні та святкові дні брати дитину до
себе по місцю проживання в АДРЕСА_1 без
визначення тривалості часу. Надати
можливість їх спільного відпочинку з
правом поїздки на море, до міст розваги
і оздоровлення дітей у любий час року
та не чинити перешкод у спілкуванні з
дочкою по телефону.

Рішенням Старобешівського
районного суду Донецької області від 04
листопада 2013 року у задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду та
постановити нове, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на те, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи, оскільки судом не
враховано, що позивач довів факт
наявності перешкод для нього у
вихованні та спілкуванні з дитиною.
Відповідачка ігнорує рішення органу
опіки та піклування від 28 січня 2013
року, чим обмежуються його права
батька.

У судовому засіданні
апеляційного суду позивач ОСОБА_1
наполягав на доводах апеляційної
скарги, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позов. Відповідачка ОСОБА_2 проти
скарги заперечувала, просила рішення
суду залишити без змін. Представник
органу опіки та піклування
Старобешівської районної державної
адміністрації Мороз Н.Ф. оголосила
висновок органу опіки та піклування,
наголосивши, що в інтересах дитини
спілкування її з батьком має
відбуватися тільки з урахуванням
бажання самої дитини і обов'язково у
присутності матері.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи та перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у
п.11 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 14 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Судом зазначених вимог закону не
дотримано.

Судом встановлено, що сторони є
батьками малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням Старобешівської
районної державної адміністрації № 23
від 28.01.2013 року визначено спосіб участі
позивача у вихованні дитини ОСОБА_3
шляхом побачення з донькою щонеділі з 09
год. до 16 год. з урахуванням її бажання
і в присутності матері за адресою
АДРЕСА_2, починаючи з 23 січня 2013 року. В
інші дні - за домовленістю між батьками
і дитиною. В разі зміни місця зустрічі
або терміну, обов'язкове повідомлення
один одного за телефоном. Оздоровлення
дитини влітку - за домовленістю між
батьками і дитиною (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що позивач не надав
доказів на підтвердження того, що
відповідачка не виконує розпорядження
Старобешівської районної державної
адміністрації, у зв'язку з чим його
вимоги є безпідставними та
необґрунтованими.

Однак погодитися з таким рішенням
не можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Так, чинним законодавством України
встановлений принцип повної рівності
обох батьків у питаннях виховання
дітей, і жоден із них не має будь-яких
переваг.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про
права дитини, яка набула чинності для
України 27 вересня 1991 року,
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства»
дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав щодо
дитини.

Згідно із ст.153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

На батьків, котрі проживають
окремо, покладено обов'язок брати
участь у вихованні дитини і вони мають
право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитини,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини (ст. 157 Сімейного кодексу
України).

Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України
суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Вирішуючи спір та дійшовши
висновку про відмову у задоволенні
позову, суд першої інстанції, при цьому,
не взяв до уваги, що відповідно до вимог
ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та
піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

За змістом п.74 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 866 від 24
вересня 2008 року, під час розгляду судом
спорів між батьками щодо виховання
дитини районна, районна у м. Києві та
Севастополі держадміністрація,
виконавчий орган міської, районної у
місті ради подає суду письмовий
висновок про способи участі одного з
батьків у вихованні дитини, місце та
час їх спілкування, складений на
підставі відомостей, одержаних службою
у справах дітей в результаті
проведення бесіди з батьками, дитиною,
родичами, які беруть участь у її
вихованні, обстеження умов проживання
дитини, батьків, а також на підставі
інших документів, які стосуються
зазначеної справи.

Всупереч зазначеним нормам
законодавства, суд першої інстанції не
зобов'язав орган опіки та піклування
надати свій письмовий висновок у даній
справі, обмежився розпорядженням
Старобешівської районної державної
адміністрації № 23 від 28.01.2013 року.

Наведене свідчить про те, що суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення, у
порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не
сприяв всебічному та повному
з'ясуванню обставин справи.

Згідно ч.2 ст.159 СК України під час
вирішення спору щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини до уваги
береться ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку № 01-0217-32
від 25.02.2014 року, орган опіки та
піклування Старобешівської районної
державної адміністрації вбачає
доцільним залишити спосіб участі
ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3
тільки з урахуванням бажання самої
дитини і обов'язково у присутності
матері (а.с. 136,137).

Вирішуючи спір по суті,
апеляційний суд погоджується з
висновком органу опіки та піклування
як таким, що є достатньо обґрунтованим,
ухваленим з урахуванням даних, що
характеризують позивача ОСОБА_1,
обставин справи, відношенням дитини до
цієї спірної ситуації та вважає його
таким, що відповідає інтересам дитини.

З огляду на викладене, апеляційний суд
встановлює спосіб участі ОСОБА_1 у
вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження шляхом побачення щонеділі з
9 год. до 16 год. з урахуванням бажання
самої дитини та обов'язково у
присутності матері; оздоровлення
дитини влітку здійснювати за
домовленістю між батьками та дитиною.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
документально підтверджені судові
витрати, які складаються із судового
збору за подання позовної заяви в сумі
114 грн. 70 коп. та судового збору за
подання апеляційної скарги в сумі 114
грн. 70 коп., всього 229 грн. 00 коп., слід
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

За таких обставин та на підставі
ст. 309 ЦПК України, рішення суду слід
скасувати як незаконне та
необґрунтоване та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд , -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Старобешівського районного
суду Донецької області від 04 листопада
2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити спосіб участі ОСОБА_1 у
вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, шляхом побачення щонеділі
з 9 год. до 16 год. з урахуванням бажання
самої дитини та обов'язково у
присутності матері; оздоровлення
дитини влітку за домовленістю між
батьками та дитиною.

В задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у сумі 229 грн. 40 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.