АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/791/118/14
Головуючий в суді 1
інстанції: Заболотний В.М.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 13 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Київ -
Дніпровське міжгалузеве підприємство
промислового залізничного транспорту»
на рішення Дніпровського районного
суду міста Херсона від 25 листопада 2013
року у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Київ -
Дніпровське міжгалузеве підприємство
промислового залізничного транспорту»
в особі Херсонської філії Приватного
акціонерного товариства «Київ -
Дніпровське міжгалузеве підприємство
промислового залізничного транспорту»
до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ПрАТ «Київ-Дніпровське
МППЗТ» звернулось до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
вироком Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29.08.2013 року ОСОБА_3 було
визнано винним та засуджено за ч. 1 ст.
365, ст. 69, ст. 75, ст. 76 КК України. Згідно
вироку суду, який вступив в законну
силу, ОСОБА_3 перебуваючи на посаді
директора Херсонської філії ПрАТ
«Київ-Дніпровське МППЗТ» з 02.06.1999 р. по
14.11.2012р., під час керування вказаним
підприємством, виконуючи
організаційно-розпорядчі функції на
протязі 2003-2011 років, без погодження з
Вищим органом товариства, усвідомлюючи
неправомірність своїх дій, надавав
усні та письмові розпорядження
працівникам вказаного підприємства,
які явно виходять за межі його
повноважень, щодо демонтажу основних
засобів філії та подальшої реалізації
вказаних засобів у пункт прийому
металобрухту з метою виконання плану
підприємства щодо здачі металобрухту.
Враховуючи те, що в результаті
вищезазначених дій утворилася нестача
основних засобів та
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 29 941,69 грн., та скоротилася
територія обслуговування Херсонської
філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»
внаслідок чого вказане підприємство не
може в повному обсязі виконувати
покладені на нього функції з
обслуговування клієнтів, після
уточнення позовних вимог просив,
стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача
991966,30 грн. спричинених збитків.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Херсона від 25 листопада 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПрАТ
«Київ-Дніпровське МППЗТ» 14641,69 грн. в
рахунок відшкодування спричинених
матеріальних збитків. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
у розмірі 229,40 грн. В решті позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватне
акціонерне товариство «Київ -
Дніпровське міжгалузеве підприємство
промислового залізничного транспорту»
посилаючись на невідповідність
висновку суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Письмові заперечення до суду
апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з підстав
наявності вини відповідача у
спричиненні збитків, з урахуванням їх
часткового відшкодування, а також з
підстав недоведеності позивачем
заподіяння відповідачем збитків на
загальну суму 1007266,36 грн.

Згідно п.3 ст.134 КЗпП України відповідно
до законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли: шкоди
завдано діями працівника, які мають
ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку.

Відповідно до ст. 135 КЗпП України межі
матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, завдану
підприємству, установі, організації
розкраданням, умисним зіпсуттям,
недостачею або втратою окремих видів
майна та інших цінностей, а також у тих
випадках, коли фактичний розмір шкоди
перевищує її номінальний розмір,
встановлюються законодавством.

За правилами ст. 135-3 КЗпП України розмір
заподіяної підприємству, установі,
організації шкоди визначається за
фактичними втратами, на підставі даних
бухгалтерського обліку, виходячи з
балансової вартості (собівартості)
матеріальних цінностей за
вирахуванням зносу згідно з
установленими нормами. У разі
розкрадання, недостачі, умисного
знищення або умисного зіпсуття
матеріальних цінностей розмір шкоди
визначається за цінами, що діють у
даній місцевості на день відшкодування
шкоди. На підприємствах громадського
харчування (на виробництві та в
буфетах) і в комісійній торгівлі розмір
шкоди, заподіяної розкраданням або
недостачею продукції і товарів,
визначається за цінами, встановленими
для продажу (реалізації) цієї продукції
і товарів. Законодавством може бути
встановлено окремий порядок
визначення розміру шкоди, що підлягає
покриттю, в тому числі у кратному
обчисленні, заподіяної підприємству,
установі, організації розкраданням,
умисним зіпсуттям, недостачею або
втратою окремих видів майна та інших
цінностей, а також у тих випадках, коли
фактичний розмір шкоди перевищує її
номінальний розмір. Розмір підлягаючої
покриттю шкоди, заподіяної з вини
кількох працівників, визначається для
кожного з них з урахуванням ступеня
вини, виду і межі матеріальної
відповідальності.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів
України № 116 від 22 січня 1996 року (в
редакції, чиною на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено
механізм визначення розміру збитків
від розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей за
балансовою вартістю таких цінностей (з
вирахуванням амортизаційних
відрахувань), але не нижче 50 відсотків
балансової вартості на момент
встановлення такого факту з
урахуванням індексів інфляції, які
визначає щомісяця Держкомстат,
відповідного розміру податку на додану
вартість та розміру акцизного збору за
відповідною формулою. При цьому певні
показники застосовуються для
визначення розміру збитків від
розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей та
відповідних витрат, необхідних для
відновлення пошкоджених або придбання
нових матеріальних цінностей на
безперервно діючих підприємствах, в
установах і організаціях, де таке
відновлення необхідне для подальшого
продовження роботи.

За змістом ч. 2 п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1992
року № 14 "Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками", виходячи з вимог
цивільного процесуального
законодавства, суд у кожному випадку
зобов'язаний вживати передбачених
законом заходів до всебічного, повного
й об'єктивного з'ясування обставин, від
яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП
України залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

З матеріалів справи вбачається,
вироком Дніпровського районного суду
міста Херсона від 29.08.2013 року по справі
№ 666/4699/13-к ОСОБА_3 було визнано винним
та засуджено за ч. 1 ст. 365, ст. 69, ст. 75, ст.
76 КК України та цивільний позов
позивача, заявлений в межах
кримінальної справи, було залишено без
розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 29.08.2013 року вирок
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 29.08.2013 року щодо ОСОБА_3
скасовано в частині вирішення
цивільного позову у зв'язку з істотним
порушенням кримінального
процесуального закону та призначено
новий судовий розгляд в Дніпровському
районному суді м. Херсона в порядку
цивільного судочинства (а.с.3)

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_3
визнано винним та засуджено за те, що
він перебуваючи на посаді директора
Херсонської філії ПрАТ
«Київ-Дніпровське МППЗТ», під час
керування вказаним підприємством,
виконуючи організаційно-розпорядчі
функції на протязі 2003-2011 років, без
погодження з Вищим органом Товариства,
усвідомлюючи неправомірність своїх
дій, надав усні та письмові
розпорядження працівникам вказаного
підприємства, які явно виходять за межі
його повноважень, щодо демонтажу
основних засобів філії та подальшої
реалізації вказаних засобів у пункт
прийому металобрухту з метою виконання
плану підприємства щодо здачі
металобрухту. У результаті вказаних
дій утворилася нестача основних
засобів та товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму 29 941, 69 грн.
та скоротилася територія
обслуговування Херсонської філії ПрАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ" у наслідок
чого вказане підприємство не може у
повному обсязі виконувати покладені на
нього функції з обслуговування
клієнтів.

Вказані обставини встановлені вироком
суду, а тому в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно довідки про залишкову вартість
основних засобів та товаро -
матеріальних цінностей виявлених як
нестача по дільниці колії від 13.12.2012
року та обвинувального акту у
кримінальному провадженні № 0000011,
реальні збитки були заподіяні позивачу
в сумі 29941,69 грн. (а.к.п. 2-4, 22). Також
відповідачем було частково
відшкодовано завдану шкоду на загальну
суму 15 300,00 грн., що підтверджується
квитанцією про сплату № 11030.54.1 від
23.08.2013 року на суму 8300 грн. та квитанцією
про сплату № 13447.187.1 від 04.10.2013 року на
суму 7000,00 грн. (а.к.п. 357, 377).

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем а ні суду першої інстанції, а
ні суду апеляційної інстанції не
надано розрахунок суми збитків на 1 007 266
грн. 69 коп., доказів, що відновлення
демонтованих та в подальшому
реалізованих у пункт прийому
металобрухту основних засобів філії,
необхідне для подальшого продовження
роботи.

Оскільки в порушення вимог ст.ст.10, 60
ЦПК України позивачем не надані докази
завдання збитків саме в розмірі 1 007 266
грн.69 коп., а також докази необхідності
відновлення основних засобів для
подальшого продовження роботи, що
позбавляє судову колегію можливості
перевірити застосування пункту 2
Порядку визначення розміру збитків від
розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 січня 1996 року №
116, колегія суддів вважає висновок суду
першої інстанції про недоведеність
заподіяння відповідачем збитків ПрАТ
«Київ-Дніпровське МППЗТ» на суму 1007266,36
грн. є обґрунтованим та таким, що
відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
на користь позивача 14641,69 грн. в рахунок
відшкодування завданих матеріальних
збитків з урахуванням часткового
відшкодування відповідачем
спричинених збитків в добровільному
порядку та наявності вини останнього.

Доводи апеляційної скарги про те що
додаткові докази обґрунтованості
розрахунку суми збитків у розмірі 1 007
266 грн.36 коп., внаслідок встановленої
вироком суду суми нестачі в розмірі 29 941
грн.69 коп. не потребуються, колегією
суддів не приймаються до уваги як такі,
що не ґрунтуються на вимогах закону, що
регулюють спірні правовідносини, не
підтверджені належними доказами, та не
спростовують мотивованих висновків
суду.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги про
неправильне застосування судом першої
інстанції пункту 2 Порядку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 січня 1996 року №
116, оскільки судом правильно
встановлені виникли між сторонами
правовідносини та норми права, якими
вони регулюються.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення ухвалено судом
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Київ -
Дніпровське міжгалузеве підприємство
промислового залізничного транспорту»
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: