Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014 року
м. Кіцмань

Кіцманський районний суд
Чернівецької області

у складі: головуючого - судді
Олексюк Т.І.

при секретарі - Пітак О.В.

з участю: представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Кіцмань справу
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6,
третьої особи - Лужанської селищної
ради Кіцманського району
Чернівецької області про визнання
рішення селищної ради частково
недійсним, визнання свідоцтва про
право власності на житловий будинок
частково недійсним, визнання будівель
спільною сумісною власністю, визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання державної
реєстрації нерухомого майна недійсним,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на ? частину
будівель, та про встановлення факту
постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.
Чернівці, його мати - ОСОБА_7 з
ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала у фактичних
шлюбних стосунках з ОСОБА_8 до
ІНФОРМАЦІЯ_5 в господарстві по АДРЕСА_1.
В 1980 році його мати разом з ОСОБА_8
розпочали будівництво житлового
будинку і в 1990 році його завершили у
господарстві ОСОБА_9. Рішенням
виконкому Лужанської селищної ради
Кіцманського району Чернівецької
області від 13.09.1990 року за № 409-е було
проведено поділ господарства і
спірному житловому будинку було
присвоєно адресу АДРЕСА_1, та прийнято
рішення про видачу свідоцтва про право
власності на житловий будинок ОСОБА_8
(ОСОБА_8), яке він отримав 28 вересня 1990
року. Оскільки його мати, ОСОБА_7 разом
з ОСОБА_8 та за спільні кошти будували
житловий будинок, вона мала право на 1/2
частину будівель, як спільної сумісної
власності. Він з ІНФОРМАЦІЯ_4, з
народження, по 1990 рік проживав в
спірному господарстві. В 1990 році
зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 і перейшов
проживати в її господарство в АДРЕСА_3.
В лютому 2005 року шлюб було розірвано і
він перейшов проживати в господарство
своєї матері ОСОБА_7, де проживав до
10.032008 року, після чого виїхав на
заробітки за межі України.

ІНФОРМАЦІЯ_5 його мати померла, він
похоронив її і далі проживав до 10.03.2008
року в спірному господарстві,
підтримував його в належному стані.
Так як ОСОБА_7 мала право на 1/2 частину
будівель, після її смерті
відкривається спадщина на вказану
частину будівель, він фактично прийняв
спадкове майно після смерті своєї
матері, однак із заявою в нотаріальну
контору не звернувся, оскільки між ним
та братом ОСОБА_12 була домовленість про
оформлення спадкових прав в рівних
частках. Будучи за кордоном, він
постійно пересилав братові гроші для
підтримки господарства, оплати
електро- та газопостачання. Однак, в
ІНФОРМАЦІЯ_6 його брат - ОСОБА_12 помер.
Відповідачка в інтересах ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_7, дочки померлого, 26 червня
2013 року отримала в Кіцманській
державній нотаріальній конторі
свідоцтво на спадщину по закону.
Вважає, що він має право на 1/2 частину
спадкового майна, так як спірний
будинок є спільним сумісним майном
його матері ОСОБА_7 та ОСОБА_8, тому їм
належало по ? частині кожному. Він
фактично прийняв спадщину, проживаючи
в спірному будинку, тому просив
встановити факт прийняття спадщини. 26
червня 2013 року державним нотаріусом
видано свідоцтво на спадщину на ім'я
ОСОБА_6 на все спадкове майно - житловий
будинок по АДРЕСА_1. Але він претендує
на 1/2 частину цього майна, тому вважає
свідоцтво про право на спадщину
частково недійсним. Просив визнати
рішення виконкому Лужанської селищної
ради Кіцманського району Чернівецької
області від 13.09.1990 року за № 409-е п.4 абз.2
недійсним, визнати свідоцтво про право
власності на житловий будинок від 28
вересня 1990 року, видане виконкомом
Лужанської селищної ради на ім'я
ОСОБА_13 частково недійсним, визнати
житловий будинок з господарськими
будівлями, що розташований в АДРЕСА_1,
Кіцманського району "Чернівецької
області, спільною сумісною власністю
ОСОБА_14 та ОСОБА_7, визнати свідоцтво на
спадщину по закону, видане Кіцманською
державною нотаріальною конторою 26.06.2013
року на ім'я ОСОБА_6, частково недійсним,
визнати реєстрацію речових прав на
нерухоме майно від 26.06.2013 року
реєстраційний номер об'єкта
нерухомості НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
недійсною, встановити факт прийняття
ним спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_7, визнати за ним право власності
на 1/2 частину житлового будинку
загальною площею 84,9кв.м та житловою
площею 65кв.м, літ. А, що розташований в
АДРЕСА_1. В порядку ст. 31 ЦПК України
позивач також просив встановити факт
постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали заявлені вимоги
з наведених підстав.

Відповідач та її представник
позову не визнали, заперечуючи тим, що
чинний на той час (на момент створення
майна) Кодекс про шлюб та сім`ю не
передбачав норм, за якими спільною
сумісною власністю подружжя
визнавалося майно набуте ними за
період перебування у фактичних
шлюбних відносинах без

реєстрації шлюбу, ОСОБА_7 за життя
своїх майнових прав на спірний
житловий будинок не визнавала,
відповідно права власності не набула, а
тому після її смерті спірний житловий
будинок не ввійшов в спадкову масу, на
день смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_5 в
господарстві не проживав, позивач не
має права на спадкування 1/2 частини
житлового будинку, оскільки належними
доказами не довів, що зазначений
будинок являється спільною сумісною
власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_7, не
довів, що саме ОСОБА_7 на день смерті
належало право власності на 1/2 частину
житлового будинку; не довів факту
прийняття спадщини, поважності причин
пропуску строку для звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, на день смерті
матері в господарстві зареєстрований
не був і не проживав, тому відсутні
підстави для встановлення факту
прийняття спадщини, позивачем вимоги
закону про спадкування не дотримані:
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті матері
він не звертався; правовстановлюючих
документів на майно, що належало матері
не мав; спадщину з 2007 року не прийняв;
відмови нотаріуса в оформленні
спадкових прав не надав, а тому і не має
права на спадкування.

Заслухавши пояснення
представників сторін, показання
свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заявлені
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 Костьови дійсно з ІНФОРМАЦІЯ_4
проживали у фактичних шлюбних
стосунках і до 1990 року проживали у
господарстві ОСОБА_9 по АДРЕСА_4. У 1980
році розпочали будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Вказані обставини визнані
сторонами, а тому, відповідно до вимог
ч.1ст.61 ЦПК України не потребують
доказуванню.

Позивач ОСОБА_5 в 1990 році одружився
та перейшов проживати до своєї дружини
в АДРЕСА_3.

Рішенням виконкому Лужанської
селищної ради Кіцманського району
№40/9-е від 13.09.1990 року було проведено
поділ господарства, що належало ОСОБА_9
та спірному будинку було присвоєно
адресу АДРЕСА_1, та на ім`я ОСОБА_8
видано свідоцтво про право власності
на житловий будинок від 28.09.1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла.

Чинний на той час (на момент
створення майна) Кодекс про шлюб та
сім`ю не передбачав норм, за якими
спільною сумісною власністю подружжя
визнавалося майно набуте ними за
період перебування у фактичних шлюбних
відносинах без реєстрації шлюбу.
ОСОБА_7 за життя своїх майнових прав на
спірний житловий будинок не визнавала,
відповідно права власності не набула.

Постановою Пленуму ВСУ № 16 від
12.06.1998р. «Про застосування судами
деяких норм кодексу про шлюб та сім`ю
України» п.12 (чинною на час виникнення
правовідносин) передбачено, що судам
слід мати на увазі, що правила статей 22,
28, 29 КпШС не застосовуються до спорів
про поділ майна, які живуть однією
сім`єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі. Такі спори
мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17
Закону України «Про власність»,
відповідних норм Цивільного кодексу
України і з урахуванням роз`яснень,
даних Пленумом ВСУ в п.5 постанови від
22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», відповідно до
яких розглядаючи позови,

пов`язані зі спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є майно,
нажите подружжям за час шлюбу; майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім`ї; майно, придбане внаслідок
спільної праці громадян, що об`єдналися
для спільної діяльності, коли
укладеною між ними письмовою угодою
визначено, що воно є спільною сумісною
власністю.

Позивач належними доказами не
довів, що зазначений будинок являється
спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та
ОСОБА_7, не довів, що саме ОСОБА_7 на день
смерті належало право власності на 1/2
частину житлового будинку;

Тому підстав для визнання
рішення виконкому та свідоцтва про
право власності на житловий будинок
частково недійсним, визнання будівель
спільною сумісною власністю не
вбачається.

Оскільки право власності за
життя ОСОБА_7 не було оформлено,
спірний житловий будинок не являється
спадковим після її смерті.

На день смерті ОСОБА_7 в
господарстві по АДРЕСА_1 проживали
ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_3 та неповнолітня
ОСОБА_21

Позивач ОСОБА_5 на день смерті
матері в господарстві не проживав,
оскільки проживав в АДРЕСА_3.

29.10.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_12 було розірвано, але вони
залишилася проживати в спірному
господарстві.

З 04.11.2008 року ОСОБА_3 та
неповнолітня ОСОБА_6 зареєстровані в
господарстві по АДРЕСА_1.

30.12.2010 року помер ОСОБА_8, склавши
23.08.2007 року заповіт на користь ОСОБА_12.

Позивач ОСОБА_5 в зазначеному
господарстві на день смерті ОСОБА_12 не
проживав, оскільки перебував за
кордоном.

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 помер.
Спадкоємцем за законом після його
смерті являється ОСОБА_6.

26.06.2013 року на ім`я ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, Кіцманською державною
нотаріальною конторою були видані
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1; земельну ділянку площею
0,1239га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,2293га
для ведення особистого селянського
господарства.

Зазначені свідоцтва були
зареєстровані в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності.

Наведені та встановлені судом
обставини підтверджуються наявними в
матеріалами справи письмовими
доказами.

Свідкив ОСОБА_17, ОСОБА_18. ОСОБА_19,
ОСОБА_11 показали, що позивач ОСОБА_5
проживав в спірному будинку по
АДРЕСА_1, вже після смерті матері
ОСОБА_7

Позивач не довів факту прийняття
спадщини, поважності причин пропуску
строку для звернення до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, на день смерті матері
позивач був зареєстрований і проживав
в АДРЕСА_3, в господарстві по АДРЕСА_1
зареєстрований не був і не проживав.

Відповідно до роз`яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 16.05.2013 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» щодо визнання особи
такою, що прийняла спадщину, у випадках
коли спадкоємці постійно проживали
разом із спадкодавцем, проте
зареєстровані за іншою адресою, судам
слід враховувати таке: місцем
проживання фізичної особи згідно з ч.1
ст.29 ЦК є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому у відповідному
населеному пункті, в якому фізична
особа проживає постійно, переважно або
тимчасово. Місце проживання необхідно
відрізняти від місця перебування
фізичної особи, тобто того місця, де
вона не проживає, а тимчасово
знаходиться. Заяви про встановлення
факту постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
підлягають задоволенню судом, якщо у
паспорті спадкоємця відсутня відмітка
про місце реєстрації особи.

Таким чином відсутні підстави для
встановлення факту постійного
проживання разом із спадкодавцем на
час відкриття спадщини та
встановлення факту прийняття
позивачем спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених судом.

Спадкодавець ОСОБА_12 спадщину
після свого батька ОСОБА_8 прийняв та
помер, а його спадкоємиця - донька
ОСОБА_6 спадщину прийняла в силу закону,
оскільки в її інтересах було
дотримано всіх процесуальних процедур
щодо прийняття спадщини.

Тому вимога про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, а отже і вимога про
визнання недійсною державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, задоволені бути не можуть.

У зв'язку з вищенаведеним не
підлягає задоволенню вимога про
визнання за позивачем права власності
на ? частину будівель.

Враховуючи наведене, ст.ст. 29, 317,
319, 328, 355, 368, 370, 1261, 1278, 1280, 1301 ЦК України,
ст.ст. 22, 28, 29 КпШС, керуючись ст.ст. 10, 11,
15, 30, 31, 60, 61, 88, 212, 213, 215 , 218, 234, 256 ЦПК
України, -

В И Р
І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя :