У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

5 березня 2014 рокуМ. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,
Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Український державний
геологорозвідувальний інститут» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та зобов'язання до
вчинення дій, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 10 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 2000 року працював на
посаді інженера-енергетика у
Львівському відділенні Українського
державного геологорозвідувального
інституту (далі - ЛВУкрДГРІ) з оплатою 0,6
ставки від заробітної плати. 02 липня 2012
року був звільнений з займаної посади у
зв'язку з скороченням штату. Однак, при
звільненні з ним не було проведено
розрахунку по заробітній платі за
період з 05 квітня 2011 року по 02 липня 2012
року.

Уточнивши позовні вимоги, позивач
просив визнати незаконним наказ № 5 від
31 січня 2011 року; стягнути з державного
підприємства «Український державний
геологорозвідувальний інститут» (далі
- ДП «Український державний
геологорозвідувальний інститут») на
свою користь різницю між виплаченою 0,2
ставки та 0,6 ставки заробітної плати за
період з 05 квітня 2011 року по 02 липня 2012
року; стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки
заробітної плати з 03 липня 2012 року по
день фактичного розрахунку.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 30 січня

2013 року, позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Зобов'язано ДП «Український
Державний геологорозвідувальний
інститут» здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_3 заборгованості по
заробітній платі на умовах неповного
робочого тижня з виплатою 0,6 ставки
заробітної плати за період з 05 квітня
2011 року по 02 липня 2012 року.

Стягнуто з ДП «Український Державний
геологорозвідувальний інститут» на
користь ОСОБА_3 10 606 грн. 08 коп. В
задоволенні інших позовних вимог було
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від

18 квітня 2013 року, доповнено перший
пункт резолютивної частини рішення
суду першої інстанції від 30 січня 2013
року, а саме: стягнуто з ДП «Український
державний геологорозвідувальний
інститут» на користь ОСОБА_3 18 887 грн. 50
коп. заборгованості по заробітній
платі на умовах неповного робочого
тижня на 0,6 ставки за період з 05 квітня
2011 року по 02 липня 2012 року та
сплатою з вказаної суми помісячно
обов'язкових податків та зборів.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року,
рішення суду першої інстанції було
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову було
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Задовольняючи частково позов та
стягуючи з відповідача заробітну плату
в розмірі 0,6 ставки за період з 05 квітня
по 02 липня 2012 року, суд першої
інстанції, виходив із того, що
зазначене право у позивача виникло
починаючи з 05 квітня 2011 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з позовом.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що з 2000 року ОСОБА_3
працював на посаді інженера-енергетика
у ЛВУкрДГРІ з оплатою 0,6 ставки від
заробітної плати.

Наказом ЛВУкрДГРІ № 5 від 31 січня 2011
року позивачу було встановлено
неповний робочий тиждень з виплатою 0,2
ставки заробітної плати, починаючи з 05
квітня 2011 року.

02 липня 2012 року ОСОБА_3 був звільнений
із займаної посади у зв'язку зі
скороченням штату.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що оскільки позивачу було змінено
неповний робочий тиждень з 0,6 ставки до
0,2 ставки згідно наказу № 5 від 31 січня
2011 року, а позивач порушення свого
трудового права пов'язує з даним
наказом, однак звернувся до суду з
позовом лише 28.09.2012 року, то він
пропустив, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП
України, тримісячний строк звернення
до суду за захистом порушеного
трудового права.

Проте, суд апеляційної інстанції
належним чином не перевірив, чи дійсно
рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 03 червня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 16 січня 2012 року, наказ
Львівського відділення Українського
Державного геологрозвідувального
інституту № 5 від 31 січня 2011 року «Про
роботу Львівського відділення
Українського Державного
геологрозвідувального інституту на
умовах неповного робочого тижня» було
скасовано, враховуючи, що в матеріалах
справи відсутні данні щодо дослідження
вищевказаних обставин та чи стосується
скасування зазначеного наказу самого
позивача.

Враховуючи вказане,
передчасним є посилання суду
апеляційної інстанції на пропуск
тримісячного строку звернення до суду,
передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 233
КЗпП України, у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Таким чином, вирішуючи
справу, суд апеляційної інстанції
вказаних вимог не врахував, належним
чином не перевірив, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення сторін, якими
доказами вони підтверджуються; не
визначився з нормами матеріального та
процесуального права, які підлягали
застосуванню, не встановив усіх
фактичних обставин справи, що мають
визначальне значення для правильного
вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом
при ухваленні рішення у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права належним чином не
встановлені, суд апеляційної інстанції
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, таке
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О. Кузнєцов

Судді:
В.М. Коротун

М.І. Наумчук

В.І. Мартинюк

О.В. Кадєтова