АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
24 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВСВ-Л» про визнання
формулювання причини звільнення
невірним, зміну формулювання причини
звільнення, зобов'язання вчинити дії та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «ВСВ-Л», в якому
просив визнати причини формулювання
звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України неправомірними, змінити
формулювання звільнення, вказавши
причину звільнення за ст. 38 КЗпП із
зазначенням дати звільнення 22.07.2013
року, зобов'язати видати йому копію
наказу про звільнення, стягнути 22 790
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу починаючи з 04.01.2011
року.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/5042/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Басалаєва
А.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
24.02.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не взяв до уваги, що наказ видавався
задніми числами, ці обставини
підтверджуються невиконанням
відповідачем у січні 2011 року вимог ст. 47
КЗпП України щодо видачі у день
звільнення належно оформленої
трудової книжки і проведення
розрахунку. Йому не направлялося
повідомлення про необхідність
отримання трудової книжки. Крім того,
звільнення за прогул є одним із видів
дисципнірного стягнення та
відповідачем порушено порядок
накладення такого стягнення, оскільки
від нього не відбиралися письмові
пояснення.

У судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник відповідача Козловський
А.В. просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
.дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом № 2 від 04.03.2009 року ОСОБА_1
призначено на посаду заступника
директора ТОВ «ВСВ-Л».

Згідно з актами про відсутність
працівника на робочому місці № 3 від
05.11.2010 року, № 8 від 12.11.2010 року, № 13 від
19.11.2010 року, № 15 від 26.11.2010 року, № 16 від
03.12.2010 року, № 18 від 10.12.2010 року, № 19 від
17.12.2010 року, № 20 від 24.12.2010 року ОСОБА_1
був відсутній на робочому місці з 1
листопада по 31 грудня 2010 року.

Відповідно до актів № 17 від 06.12.2010 року
та № 24 від 31.12.2010 року позивач в
телефонному режимі неодноразово
запрошувався до товариства для надання
пояснень з приводу відсутності на
робочому місці, проте до товариства не
з`явився та будь - яких пояснень не
надав.

Відповідно до наказу № 01/0с від 04.01.2011
року ОСОБА_1 звільнено з посади
заступника директора за прогул без
поважних причин на підставі п. 4 ст. 40
КЗпП України з 04.01.2011 року.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21.03.2013 року зобов'язано ТОВ
«ВСВ-Л» оформити та видати трудову
книжку із зазначенням відомостей про
прийняття на роботу та звільнення з
роботи, стягнуто середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 6 660
грн. та в рахунок відшкодуваня
моральної шкоди 1 000 грн. 22.07.2013 року
рішення суду виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не порушено норми
трудового законодавства при
звільненні позивача.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний у випадку прогулу ( в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Згідно з актами про відсутність
працівника на робочому місці ОСОБА_1
був відсутній на робочому місці з 1
листопада по 31 грудня 2010 року. Будь -
яких доказів на спростування
зазначених доказів позивач не надав.

Згідно з актами № 17 від 06.12.2010 року та
№ 24 від 31.12.2010 року позивач в
телефонному режимі неодноразово
запрошувався до товариства для надання
пояснень з приводу відсутності на
робочому місці, проте до товариства не
з`явився та будь - яких пояснень не
надав. Про будь - які поважні причини
відсутності на робочому місці позивач
у судовому засіданні також не вказував.

Позивачем також не надано будь - яких
доказів подачі заяви про звільнення за
власним бажанням 10.05.2012 року

ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом,
у якому просив зобов`язати відповідача
видати йому вкладку до трудової книжки,
провести розрахунок, видати наказ про
звільнення, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу
починаючи з 10.05.2012 року та відшкодувати
моральну шкоду.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21.03.2013 року позов задоволено
частково. Зобов'язано ТОВ «ВСВ-Л»
оформити та видати трудову книжку з
зазначенням відомостей про прийняття
на роботу та звільнення з роботи,
стягнуто на користь позивача середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 6 660 грн. та в рахунок
відшкодуваня моральної шкоди 1 000 грн.

З даного рішення вбачається, що
представник відповідача у судовому
засідані вказував на те, що позивач був
звільнений з роботи за прогул з 04.01.2011
року згідно з наказом № 01/ос. ОСОБА_1
дані обставини при розгляді справи не
заперечував та будь - яких доказів на їх
спростування не надавав.

Позивач також не заперечував, що
трудова книжка знаходилася у нього та
він її на підприємство не здавав, а
надав лише після 22.07.2013 року для
оформлення вкладки до трудової книжки.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно виходив з відсутності
підстав для стягнення середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки за період після
ухвалення рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 21.03.2013 року,
а питання про стягнення середнього
заробітку до зазначено періоду
вирішене цим же рішенням.

Доводи апелянта про те, що від нього не
відбиралися письмові пояснення
спростовуються актами № 17 від 06.12.2010
року та № 24 від 31.12.2010 року, згідно з
якими позивач неодноразово
запрошувався до товариства для надання
пояснень з приводу відсутності на
робочому місці, проте до товариства не
з`явився та будь - яких пояснень не
надав.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді