Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 10
лютого 2014 року

місто Запоріжжя Орджонікідзевський
районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді при секретаріБойка
О.Ю. Крижко Я.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом прокурора
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя в інтересах ОСОБА_3 до
Відділення Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжя про
визнання права на страхові виплати, -
встановив: В грудні 2013 року прокурор в
інтересах ОСОБА_3 звернулася до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя з позовом в якому просив
зобов'язати відповідача виплатити
ОСОБА_3, яка перебувала на утриманні
померлого сина, одноразову допомогу у
встановленому законодавством порядку
та розмірі.

В грудні 2013 року прокурор уточнив
позовні вимоги, просив визнати за
ОСОБА_3 право на отримання одноразової
допомоги у зв'язку з проживанням однією
сім'єю з сином ОСОБА_4 Дату смерті
ОСОБА_4 визначити ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно
свідоцтва про смерть.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Прокуратурою Орджонікідзевського
району міста Запоріжжя проведено
перевірку за зверненням ОСОБА_3 щодо
порушення її прав на соціальне
забезпечення. В ході перевірки
встановлено, що 07.12.2010 року внаслідок
нещасного випадку на виробництві ВАТ
«Запоріжвогнетрив» загинув ОСОБА_4,
який приходився позивачу сином.

У зв'язку з втратою члена сім'ї у якого
позивач перебувала на утриманні,
остання зверталася до Відділення Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі,
проте у виплаті одноразової допомоги
було відмовлено через те, що
компетентним органом поставлено під
сумнів факт проживання позивача однією
сім'єю з загиблим, оскільки адреси
реєстрації позивача та її сина були
різними. Прокурор вважає, що незважаючи
на різні місця реєстрації, ОСОБА_3 з
сином проживала однією сім'єю в одній
квартирі, відповідно позивач має право
на отримання одноразової допомоги.

В судовому засіданні прокурор повністю
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити з підстав зазначених в
позові. ОСОБА_3 зазначила, що син не був
одруженим, свою сім'ю не створив, до
самої смерті з сином проживали в одній
квартирі, вели спільне господарство,
просила задовольнити позовні вимоги
повністю.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала, подала до суду
письмові заперечення в яких вказала, що
у разі смерті потерпілого внаслідок
нещасного випадку на виробництві
одноразова матеріальна допомога
виплачується сім'ї загиблого, а
оскільки позивач з потерпілим
проживали окремо, відповідно не могли
бути пов'язані спільним побутом та
складати сім'ю. Просила в задоволені
позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини, що мають
значення для справи, перевіривши їх
доказами з огляду на їх достатність та
взаємозв'язок, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом та не оспорюється
сторонами, ІНФОРМАЦІЯ_5 трапився
нещасний випадок на виробництві ВАТ
«Запоріжвогнетрив» в наслідок якого
був смертельно травмований син
позивача - ОСОБА_4, 1961 року народження.
Потерпілий помер на місці пригоди
ІНФОРМАЦІЯ_5.

На час смерті сина та на теперішній час
ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_4 на час смерті
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом
тривалого терміну та на момент смерті
проживала разом з загиблим ОСОБА_4 в
АДРЕСА_2, вели спільне господарство, як
пенсіонер отримувала матеріальну
допомогу від працюючого сина.

Факт постійного проживання та ведення
спільного господарства підтвердили,
допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які
пояснили, що перебувають в дружніх,
сусідських відносинах з ОСОБА_3,
неодноразово бували вдома у позивача,
були знайомі з її сином.

Свідок ОСОБА_10, додатково пояснила, що
її мама - позивач по справі, в 2000 році
розміняла належну їй квартиру АДРЕСА_1
на дві менших - АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. Брат
- ОСОБА_4 з початку зареєструвався за
адресою другої квартири, але там не
проживав, своєї сім'ї не мав, постійно
проживав з мамою в її квартирі.
Зважаючи, що в сім'ї лише він працював -
мама знаходилась на його утриманні.

В результаті розслідування нещасного
випадку був складений акт про нещасний
випадок на виробництві форми Н-5, при
цьому членами комісії також було
встановлено та відображено в акті, що
потерпілий - ОСОБА_4 проживав з матір'ю -
ОСОБА_3, 1933 року народження,
пенсіонеркою.

Згідно ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» №1105-XIV від 23.09.1999 року
(надалі - «Закон №1105-XIV»), страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

У відповідності до п.7 ст.34 Закону, у
разі смерті потерпілого внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання розмір одноразової
допомоги його сім'ї повинен бути не
меншим за п'ятирічну заробітну плату
потерпілого і, крім того, не меншим за
однорічний заробіток потерпілого на
кожну особу, яка перебувала на його
утриманні, а також на його дитину, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після смерті
потерпілого.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу
України, сім'ю складають особи які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення а також на інших підставах,
не заборонених законом і таких, які не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Доводи відповідача щодо реєстрації
загиблого за іншою адресою не
спростовують доводів щодо проживання
ОСОБА_4 з матір'ю однією сім'єю, оскільки
відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування, є юридичною процедурою
обліку фізичних осіб за обраним місцем
проживання, наявність або відсутність
якої не може бути умовою реалізації
прав і свобод, передбачених законами,
або підставою для їх обмежень (ст.ст. 2, 3
Закону №1105-XIV).

Розглянувши дану цивільну справу за
участю усіх зацікавлених осіб, у рамках
заявлених вимог, на основі дотримання
принципів диспозитивності,
змагальності і справедливості
судочинства, всебічного та повного
дослідження обставин справи, перевірки
їх наданими сторонами доказами,
оцінивши їх у сукупності, виконавши
вимоги процесуального закону, суд
дійшов висновку, що позивач ОСОБА_3
відноситься до осіб які мають право на
отримання одноразової допомоги на
підставі та в розмірі передбаченому п.7
ст.43 Закону №1105-XIV. Позов за таких
обставин підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити;

Визнати за ОСОБА_3 право на отримання
одноразової допомоги у зв'язку з
проживанням однією сім'єю з сином -
ОСОБА_4;

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
його проголошення. У разі якщо рішення
було ухвалено без участі особи, яка
його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання його копії;

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.Ю.Бойко