Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/972/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів :
Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при секретарі :
Крисановій Ю.О.

за участю представника відповідача

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 11
грудня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк «Демарк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У вересні 2013 року публічне
акціонерне товариство «Банк «Демарк»»
(далі-банк) звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Зазначав, що 08 вересня 2008 року між
банком та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
споживчий кредит в сумі 10000 грн. зі
сплатою 26 відсотків річних, з кінцевим
терміном повернення 07 вересня 2010 року.
Умови кредитного договору щодо
внесення щомісячного платежу в сумі 588
грн. відповідач виконував не належним
чином, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитом в сумі 21236
грн. 92 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом 8949 грн. 21
коп., заборгованості по процентам 7 083
грн. 74 коп., комісії 1850 грн., пені за
несвоєчасну сплату кредиту 1315 грн. 41
коп., пені за несвоєчасну сплату
відсотків 838 грн.56 коп., штрафу за
порушення строків сплати відсотків 1200
грн.

Просив суд стягнути з
відповідача на користь банка вказану
заборгованість та 229 грн. 40 коп.
судового збору.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 11
грудня 2013 року позов задоволено
повністю. В перегляді заочного рішення
відповідачу відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення про відмову в
позові за спливом строку позовної
давності. Посилається на те, що про час
та місце розгляду справи суд першої
інстанції його не повідомив, справа
розглянута в його відсутності і він не
мав можливості заперечувати проти
позову. В розрахунку заборгованості за
договором не враховано всі сплачені
ним кошти на погашення заборгованості.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги. Позивач про
час та місце розгляду справи
повідомлений під розписку (а.с.73), в
засідання апеляційного суду не прибув,
в письмовому запереченні на апеляційну
скаргу просив рішення суду залишити
без змін (а.с.75-77).

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи , не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно з статтями 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувались
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду першої інстанції не відповідає.
Ухвалюючи заочне рішення, суд входив з
того, що відповідач в установленому
законом порядку за зареєстрованим
місцем його проживання повідомлений
про час та місце розгляду справи, проте
такий висновок суду не відповідає
матеріалам справи.

Відповідно до ст. ст. 74,76 ЦПК України
судові повістки про виклик у суд
надсилаються особам, які беруть участь
у справі, тобто сторонам: позивачу і
відповідачу та їх представникам за
адресою, зазначеною у справі. Повістка
про виклик до суду повинна бути
завчасно вручена особі, яка
викликається, але у всякому разі не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, під розписку, яка підлягає
поверненню до суду із зазначенням часу
одержання.

Матеріалами справи підтверджується,
що місце проживання відповідача
зареєстровано АДРЕСА_1 (а.с.14). За
зазначеною адресою суд направив
повістки про виклик в суд на 23 жовтня
2013 року та 11 грудня 2013 року, однак
повістки повернулися до суду без
вручення за закінченням терміну
зберігання (а.с.18,26).

Висновок суду, що за таких
обставин відповідач належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи суперечить абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК
України, відповідно до якого у разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за відомою суду адресою,
вважається, що судовий виклик вручений
їм належним чином. Повідомленням пошти
підтверджується, що судова повістка не
вручена відповідачу за закінченням
терміну зберігання, а не в зв'язку з тим,
що він за зазначеною адресою відсутній
або не проживає.

Відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України
якщо особу, якій адресовано судову
повістку, не виявлено в місці
проживання, повістку під розписку
вручають будь-кому з повнолітніх
членів сім'ї, які проживають разом з
нею, а за їх відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації.
Зазначений порядок вручення судової
повістки не дотримано.

Розгляд справ за відсутності
осіб, що беруть участь у справі та не
повідомлені належним чином про час і
місце розгляду справи, є порушенням
основних засад судочинства,
встановлених ст. 129 Конституції
України, оскільки він позбавляє таких
осіб реальної можливості здійснювати
право захисту своїх прав, а суд -
можливості повного та всебічного
дослідження обставин справи на засадах
змагальності.

Порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
щодо належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи призвело до того, що він в суді
першої інстанції був позбавлений права
на подання заяви про застосування
позовної давності, про що він зазначає
в апеляційній скарзі.

Матеріалами справи
підтверджується, 08 вересня 2008 року
ОСОБА_2 і банк уклали кредитний
договір, відповідно до якого банк
надав йому в кредит на споживчі потреби
грошові кошти в сумі 10000 грн., які він
повинен повернути не пізніше 07 вересня
2010 року ( а.с.3-4). Невід'ємною частиною
договору є додаток №1 до договору -
графік платежів та розрахунок сукупної
вартості споживчого кредиту,
підписаний сторонами та яким
встановлено щомісячний платіж в сумі 588
грн. ( а.с.78).

Взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором відповідач не
виконав, останній раз погашав кредит 10
лютого 2009 року (а.с.61-64), у зв'язку з чим
станом на 04 вресня 2013 року виникла
заборгованість в сумі 21236 грн. 92 коп.:

з них заборгованість за кредитом
8949 грн.23 коп.,

заборгованість за процентами
7083 грн.74 коп.,

заборгованість за комісією
10850 грн.

штраф за порушення сплати процентів
1200 грн.

пеня за кредитом
1315 грн.41 коп.,

пеня за процентами
838 грн.56 коп.

що підтверджується розрахунком
банку(а.с.6).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, у встановлений термін,
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства (ст.526 ЦК
України).

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 цього
Кодексу порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).У ч. 1 ст. 530 ЦК
України зазначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка може неминуче настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 3.1 кредитного договору
визначений кінцевий термін погашення
кредиту 07 вересня 2010 року. Пунктом 3.7.1
договору визначено, що повернення
кредиту повинно здійснюватись
щомісячно в сумі 588 грн., яка
складається з тіла кредиту, процентів
та комісії, до 10 числа кожного місяця.

Тобто, сторони встановили як строк
дії договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
відповідно до графіку в сумі 579 грн.43
коп., яка складається з тіла кредиту 517
грн. 84 коп., процентів 11 грн.59 коп.,
комісії 50 грн., підлягав виконанню до 07
вересня 2010 року (а.с.78).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки. Для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України). З урахуванням
особливостей конкретних правовідносин
початок перебігу позовної давності
пов'язаний з певними юридичними
фактами та їх оцінкою управомоченою
особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України). При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони право на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного
договору позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, визначені графіком
повернення кредиту та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено,
відповідальність за порушення графіку
повернення кредиту та процентів за
користування ним: пеню та штраф.

Оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а,
відтак, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
10 числа кожного місяця, то початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116 цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Відповідач останній раз погашав
кредит 10 лютого 2009 року (а.с.64), останній
платіж повинен був сплатити до 07
вересня 2010 року, а позов здано на пошту
05 вересня 2013 року (а.с.12).

За таких обставин колегія
суддів приходить до висновку, що з
урахуванням заяви відповідача про
застосування позовної давності, яка
викладена в його апеляційній скарзі,
позов банка підлягає задоволенню
тільки в частині платежу в сумі 579 грн.43
коп., який підлягав сплаті до 07 вересня
2010 року.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України
визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Тобто пеня - це
санкція, яка нараховується з першого
дня прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Стаття 266 ЦК України
передбачає, що зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо). За
таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266 ч. 2 ст.
258 ЦК України дає підстави для висновку
про те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Зазначена правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові № 6-116 цс 13 від 6 листопада 2013
року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України про
строк позовної давності є
обов'язковими для суду, нарахування
пені не може перевищувати одного року.

Пунктами 6.3 і 6.4 кредитного
договору передбачено, що у разі
порушення строків погашення кредиту, а
також не сплаті процентів на строк
більше двох днів банк має право
стягнути з позичальника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня за
кожний день прострочення. За кожний
факт порушення строку сплати процентів
позичальник сплачує штраф у розмірі 50
грн., а якщо позичальником порушено
строк сплати процентів три і більше
разів, то штраф збільшується у два рази.

З урахуванням графіку платежів та
розрахунку банка в межах заявлених
позовних вимог (а.с. 6,78 ), відповідач
повинен сплатити на користь банка тіло
кредиту 517 грн. 84 коп., комісію 50 грн.,
штраф за період з 05 вересня 2012 року по 04
вересня 2013 року 1200 грн. , проценти 416 грн.
37 коп., які розраховано з суми 517 грн.84
коп. за відсотковою ставкою 26% річних за
період з 05 вересня 2010 року по 01 вересня
2013 року, пені 76 грн. 11 коп. по тілу
кредиту, яка розрахована з суми
простроченого кредиту 517 грн. 84 коп. за
278 днів за подвійною обліковою ставкою
НБУ 15%, за 64 дні - 14%, за 23 дні - 13 %, пені по
відсоткам 51 грн. 90 коп. за період з 05
вересня 2012 року по 04 вересня 2013 року,
всього 2312 грн. 22 коп. ( детальний
розрахунок на а.с.80).

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
неправильно застосував норми
матеріального права, що згідно зі ст.309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову
частково.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
позивачеві суд присуджує з відповідача
понесені судові витрати у справі:
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення
Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 11 грудня 2013 року.

Позов публічного акціонерного
товариства «Банк «Демарк»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Банк «Демарк» заборгованість за
кредитним договором від 08 вересня 2008
року в сумі 2312 грн. 22 коп., яка
складається із заборгованості за
кредитом 517 грн. 84 коп., заборгованості
по процентам 416 грн. 37 коп.,
заборгованості по комісії 50 грн., пені
по тілу кредиту 76 грн. 11 коп., пені по
відсоткам 51 грн. 90 коп., штрафу 1200 грн.,
та судовий збір в сумі 229 грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: