У Х В А Л А

3 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів:
Дербенцевої Т.П., Карпенко
С.О.,

Олійник А.С., Парінової
І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 8 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до державного вищого
навчального закладу «Донецький
національний технічний університет»
про визнання незаконним та скасування
наказів, стягнення заробітної плати,
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просила
стягнути з відповідача на свою користь
недоплачену заробітну плату, відпускні
та лікарняні за період із 1 вересня 2010
року до 31 серпня 2012 року у розмірі 6 740
грн 75 коп., кошти на оздоровлення за 2010 -
2011 роки - 1644 грн, недоплачені кошти за
погодинну оплату праці - 4 422 грн,
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 20 мінімальних заробітних плат;
визнати незаконним наказ № 1789-08 від 1
вересня 2011 року про встановлення їй 0,25
ставки як доценту кафедри
загальнонаукових дисциплін.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 4 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 11 жовтня 2013 року, в позові
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 8 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на судові рішення у
справі відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції ч. 3 ст. 43 Конституції України,
ч. ч. 2, 3 ст. 57 Закону України «Про
освіту», ст. ст. 103, 105 КЗпП України,
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату
праці працівників на основі Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів
з оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери».

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Верховного Суду України від 3
жовтня 2002 року у справі за позовом про
стягнення недоплаченої заробітної
плати та відшкодування моральної шкоди
(справа № 6-2944кс02);

- ухвалу Верховного Суду України від 14
травня 2003 року у справі за позовом про
стягнення надбавки за вислугу років та
допомоги на оздоровлення (№6-1719кс02);

- ухвалу Верховного Суду України від 16
серпня 2006 року у справі за позовом про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
порушення строків її виплати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку (№6-16416св08);

- ухвалу Верховного Суду України від 28
листопада 2007 року у справі за позовом
про стягнення заробітної плати за час
вимушеного простою (№6-6199св07);

- ухвалу Верховного Суду України від 23
січня 2008 року у справі за позовом про
визнання наказів незаконними та
поновлення на роботі (№6-9252св07);

- ухвалу Верховного Суду України від 5
серпня 2009 року у справі за позовом про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
порушення строків її виплати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку (№6-8695св07);

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 листопада 2011
року у справі за позовом про
встановлення факту перебування на
посаді спеціаліста, визнання
незаконним та скасування рішення сесії
і розпоряджень сільського голови,
поновлення на роботі, внесення записів
до трудової книжки, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
(№6-29341св11);

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 червня 2012 року
у справі за позовом про стягнення
недоотримання заробітної плати
(№6-23656ск12);

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 лютого 2013 року
у справі за позовом про стягнення
надбавки за вислугу років,
матеріальної допомоги на оздоровлення
при наданні щорічної відпустки,
індексації (№6-23656ск12);

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року
у справі за позовом про стягнення
аліментів (№6-34214св13);

Відповідно до п. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Згідно із п. 7 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

На надану заявником ухвалу Верховного
Суду України від 3 жовтня 2002 року
(справа № 6-2944кс02) не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, оскільки нею спір
остаточно не вирішено, справу
направлено на новий розгляд.

За змістом п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин. Під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Надана заявником ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року постановлена
у справі з різних правовідносин
(стягнення аліментів) у порівнянні зі
справою, в якій постановлено ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 8 листопада 2013 року, яку
просить переглянути заявник (визнання
незаконними та скасування наказів,
стягнення заробітної плати,
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди).

Із ухвал Верховного Суду України від 15
травня 2003 року, 16 серпня 2006 року, 28
листопада 2007 року, 5 серпня 2009 року та
ухвал Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 листопада 2011
року, 5 червня 2012 року, 27 лютого 2013 року,
які надано заявником як приклад
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції ч. 3 ст. 43
Конституції України, ч. ч. 2, 3 ст. 57
Закону України «Про освіту», ст. ст. 103,
105 КЗпП України, постанови Кабінету
Міністрів України № 1298 від 30 серпня 2002
року «Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери», вбачається, що їх постановлено
у справах за подібних правовідносин,
але за різних встановлених судами
фактичних обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_3 до державного вищого
навчального закладу «Донецький
національний технічний університет»
про визнання незаконним та скасування
наказів, стягнення заробітної плати,
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 8 листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

П.О. Гвоздик

Судді:

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

А.С. Олійник

І.К. Парінова