Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/915/14
Головуючий у 1-й інстанції: Купавська
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 лютого 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА :

14 січня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він є власником будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом від
06 квітня 2012 року.

В зазначеному житловому будинку
зареєстровані, однак не проживають
дружина його брата ОСОБА_6 - ОСОБА_5 з
сином ОСОБА_4 Відповідачі у будинку
проживали на підставі усного договору
найму. ОСОБА_4 виїхав з будинку у 2005
році, ОСОБА_5 виїхала з будинку у 2010
році.

Посилаючись на викладені обставини,
просив визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 лютого 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням у
будинку АДРЕСА_1

В позові до ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, який,
посилаючись на незаконність судового
рішення в частині відмови у позові про
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим будинком,
невідповідність в цій частині судового
рішення фактичним обставинам, наданим
доказам, просить рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 27 лютого 2013
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог щодо ОСОБА_4 скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в цій
частині позов задовольнити. Рішення
суду стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до статті 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляцій на
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не зареєстрований у
вказаному будинку.

Такий висновок не відповідає фактичним
обставинам справи, наданим документам.

З'ясовано, що позивач просив визнати
таким, що втратив право користування
спірним будинком, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
тоді як у довідці № 2318/812 від 22 лютого 2013
року, на яку посилається суд першої
інстанції у рішенні як на підставу
відмови у позові, Мелітопольський
міський відділ управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області повідомляв суд про
відсутність реєстрації у місті
Мелітополі та Мелітопольському районі
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 10,27,44 ).

За даними ж Мелітопольського МВ УДМС
України в Запорізькій області станом
на 16 квітня 2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрований у АДРЕСА_1 з 12 лютого 2002
року ( а. с. 55 ).

З цих підстав колегія суддів вважає, що
судове рішення про відмову у позові до
ОСОБА_4 не відповідає фактичним
обставинам справи, тому згідно пункту 2
частини 1 статті 309, пункту 3 частини 1
статті 309 ЦПК України воно підлягає
скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що
власником будинку АДРЕСА_1 являвся
ОСОБА_7. У будинку разом з ним були
зареєстровані та проживали ОСОБА_5 з
сином ОСОБА_4 Вказане підтверджується
світлокопією частини домової книги
будинку АДРЕСА_1, іншими документами ( а.
с. 9-13 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, право
власності на спірний будинок набув
його син - позивач по справі ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом ( а. с. 4-8 ).

Заявляючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що
відповідачі були зареєстровані та
проживали у будинку на умовах договору
найму, укладеного в усній формі між
ними та колишнім власником ОСОБА_7.
Фактично відповідачі за місцем
реєстрації не проживають ОСОБА_4 з 2005
року, ОСОБА_5 з 2010 року.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що відповідачка ОСОБА_5 без
поважних причин не проживає у будинку
АДРЕСА_1 понад встановлені законом
строки, тому рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 лютого 2013 року визнав її
такою, що втратила право користування
спірним будинком.

Законність судового рішення про
визнання ОСОБА_5 такою, що втратила
право користування спірним будинком,
колегією суддів не перевіряється,
оскільки воно в цій частині в
апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до статті 158,163 ЖК України
наймач користується жилим приміщенням
у будинку, що належить громадянинові на
праві приватної власності, відповідно
до договору найму жилого приміщення. У
разі тимчасової відсутності наймача
або членів його сім'ї за ними
зберігається займане жиле приміщення у
випадках і в межах строків,
установлених частиною першою, пунктами
1 і 5 частини третьої і частиною
четвертою статті 71 ЖК України.

Відповідно до статті 170 ЖК України при
переході права власності на жилий
будинок, в якому знаходиться здане в
найом жиле приміщення, до іншої особи
договір найму зберігає свою силу до
закінчення зазначеного в ньому строку.

Судом з'ясовано і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_4 з місця
реєстрації вибув 24 квітня 2004 року
внаслідок арешту, однак у будинку
залишалася проживати його мати ОСОБА_5
Це підтверджується довідкою № 105
Семенівської сільської ради
Мелітопольського району Запорізької
області від 29 січня 2013 року; вироком
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 14 грудня 2004
року про засудження ОСОБА_4 до п'яти
років позбавлення волі; довідкою
начальника виправної колонії № 20 м.
Вільнянська про прибуття відповідача 14
грудня 2004 року для відбування
покарання ( а. с. 29,31-34 ).

За вказаним вироком ОСОБА_4 до 2009 року
повинен був відбувати покарання в
місцях позбавлення волі.

Після 2009 року він не повернувся до
спірного будинку. Незважаючи на це
колишній власник будинку ОСОБА_7 не
звертався до суду з вимогами про
позбавлення відповідача права
користування житлом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер. Право
власності на будинок АДРЕСА_1 набув син
спадкодавця - ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва від 06 квітня 2012 року про
право на спадщину за заповітом.
Державна реєстрація права позивача на
будинок відбулася 14 червня 2012 року ( а.
с. 4-8 ).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що право на звернення до суду за
захистом своїх прав відповідно до
статті 3 ЦПК України у позивача виникло
саме з 14 червня 2012 року, ураховуючи, що
попередній власник будинку ОСОБА_7 за
життя не звертався до суду з вимогами
про позбавлення відповідача права
користування житлом.

Згідно зі статтею 167 ЖК України у разі
вибуття наймача та членів його сім'ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а члени
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Оскільки відповідач не є членами сім'ї
ОСОБА_3, після закінчення у 2009 році
терміну відбування покарання до місця
реєстрації не повернувся, з моменту
набуття позивачем права власності на
спірний будинок за місцем реєстрації
також не з'явився, приймаючи до уваги
положення статі 167 ЖК України, статті 41
Конституції України, конкретні
обставини справи, колегія вважає за
необхідне ухвалити по даному спору
нове рішення про задоволення позову
ОСОБА_3 стосовно позбавлення ОСОБА_4
права користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 27 лютого 2013 року в частині
відмови у позові ОСОБА_3 щодо визнання
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
будинком АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: