РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"11" березня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира
в складі:

головуючого-судді Маслак В.П.,

при секретарі Галіцькій А. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління
державної міграційної служби України в
Житомирській області про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом, зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
на житло за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов"язання ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир"
зняти ОСОБА_2 з реєстрації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під
час шлюбу з відповідачем їм було надано
кооперативну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1. З 2006 року відповідач у
вказаній квартирі не проживає, не
приймає участі в її утриманні, не
сплачує за комунальні послуги. Факт
відсутності відповідача протягом
тривалого часу у квартирі
підтверджується актом комісії ТОВ КК
"КомЕнерго-Житомир".

17.01.2014р. позивачка подала до суду заяву
про уточнення позовних вимог, згідно
якої просить суд визнати ОСОБА_2 таким,
що втратив право на житло за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов"язати Управління
державної міграційної служби України в
Житомирської області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач вимоги
позовної заяви підтримала з підстав,
зазначених в останній.

Заслухавши пояснення позивача, покази
свідка, дослідивши матеріали справи та
подані докази, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову, з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебувають у шлюбі,
зареєстрованому 30.03.1990р.

Під час шлюбу сторони отримали
кооперативну квартиру АДРЕСА_1,
повністю сплативши членські внески.

Згідно довідки ЖБК "Силікат" №15 від
23.10.2006р., виданої ОСОБА_2, в 2006 році було
проведено кінцеві розрахунки за
отриману кооперативну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до довідки ТОВ КК
"КомЕнерго-Житомир" №1510 від 18.10.2013р.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1. Разом з нею зареєстровані:
чоловік - ОСОБА_2, доньки - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, онуки - ОСОБА_5, ОСОБА_6

10.10.2013р. комісією ТОВ КК
"КомЕнерго-Житомир" складено акт, яким
встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1, однак там не
проживає з 2006р.

З пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 придбана позивачем та
відповідачем у шлюбі, відповідач у
вказаній квартирі не проживає.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1. Частки подружжя є
рівними.

Стаття 41 Конституції України
встановлює, що кожен має право
володіти, користуватись та
розпоряджатись своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним, що
також закріплено в ч.1 ст.321 ЦК України,
згідно якої ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Власник майна відповідно до ст.319 ЦК
України володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд і має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України
власник житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб тощо.

Аналіз наведених норм законодавства
свідчить, що оскільки зміст права
власності включає право користування
своїм майном на власний розсуд, у тому
числі невикористання його для власного
проживання, тому ОСОБА_2, як співвласник
квартири АДРЕСА_1 не може бути визнаним
таким, що втратив право користування
належною йому на праві спільної
сумісної власності квартирою на
підставі ч.2 ст.405 ЦК України.

За вказаних обставин, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову в
частині визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування квартирою.

Щодо позовної вимоги до Управління
державної міграційної служби України в
Житомирської області про зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_2, слід
зазначити, що статтею 7 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
встановлено, що зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється на
підставі рішення суду, яке набрало
законної сили (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, визнання
особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою).

Оскільки позовна вимога про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком
задоволенню не підлягає, відповідно
відсутні правові підстави для зняття
його з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 319, 405, 406 ЦК України, ст.60
СК України, ст.ст.3, 10, 60, 208, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житлом,
зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
до Апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В. П. Маслак