С П Р А В А 303/693/14-ц
Номер стат. звіту 36
Код суду 303
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі: головуючого - судді
Куропятник О.М.

при секретарі
Вансович Т.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м.Мукачево цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визначення частки із майна
у спільній сумісній власності,-, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2014 року ОСОБА_1,звернулися до
Мукачівського міськрайонного суду з
позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення частки із
майна у спільній сумісній власності.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Мукачівської міської ради від 14.12.1994
року № 294, позивачу ОСОБА_1, її
батькові ОСОБА_2, її матері ОСОБА_3, її
брату ОСОБА_4, дідусеві ОСОБА_6, її
бабусі ОСОБА_5, та її прабабусі ОСОБА_7,
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» було передано у спільну
сумісну власність квартиру АДРЕСА_1, та
видано Свідоцтво про право власності
на житло від 21 грудня 1994 року. Право
власності на вказане майно було
зареєстровано КП «Мукачівське міське
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» 19 січня 1995 року в
реєстровій книзі за № 7355.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її прабабуся
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 її дідусь ОСОБА_6.
На випадок своєї смерті він залишив
заповіт, згідно якого належну йому
частку в квартирі АДРЕСА_1 він
заповів позивачу ОСОБА_1.

Таким чином вона являється
спадкоємцем належної її дідусеві,
ОСОБА_6, частки в квартирі АДРЕСА_1.

25 січня 2014 року, у встановлений ч.1 ст.
1270 ЦК України в 6-ти місячний термін
для прийняття спадщини, вона
звернулася до державного нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини за
заповітом.

ОСОБА_1, як співвласник та спадкоємець
одного із співвласників, відповідно
до ч.1 ст. 370 ЦК України , згідно з якої,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна , що є у
спільній сумісній власності на майно.

Позивач просить визначити частки у
спільному сумісному майні, в квартирі
АДРЕСА_1 визнавши, що частки кожного із
співвласників : ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та померлих ОСОБА_6,
ОСОБА_7 є рівними і становлять по 1/7
частці.

В судове засідання позивач та його
представник не з'явилися, подали до
суду заяву, згідно якої позовні вимоги
та їх мотиви підтримують повністю,
просили їх задоволити, а справу
розглянути у їх відсутності.

В судове засідання відповідачі не
з'явилися, подали до суду заяви в якій
просили розглянути справу у їх
відсутності, щодо задоволення позову
не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними
доказами встановлено, що прабабуся
ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 97
років, про що зроблено відповідно
актовий запис № 984, серія свідоцтва
про смерть НОМЕР_1, та дідусь позивача
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що
зроблено відповідний актовий запис №
551, серія свідоцтва про смерть НОМЕР_2.

21 грудня 1994 року виконкомом
Мукачівської міської ради на підставі
рішення № 294, видано свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
належить на праві спільної сумісної
власності : ОСОБА_6,ОСОБА_5,ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_7, загальна площа якої
становить 73,70 кв.м.

Згідно технічного паспорту № 17 ,
ОСОБА_1 . проживає за адресою : АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки виданої ТОВ
«І.Т.В. Сервіс» від 17.08.2013 року виданої
в тім, що в даній квартирі, що
знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстровані
дружина -ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3, донька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 онук ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5,зять ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6.

На підставі заповіту виданого від
27.07.2013 року та витягу 34679508 виданого від
27.07.2013 року, ОСОБА_6, призначив
спадкоємицею належної йому приватної
власності частини квартири АДРЕСА_1,
Закарпатської області, свою внучку
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно заяви про прийняття спадщини за
заповітом ОСОБА_1, даною заявою
прийняла с падщину за заповітом, № 18,
спадкова справа № 9/2014 року,спадковий
реєстр № 55647179.

У відповідності до ст.ст. 368, 372 ЦК
України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. Майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Беручи до уваги встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини, а
також оцінюючи надані докази, суд
вважає позов обґрунтованим, тому він
підлягає задоволенню у повному обсязі
на підставі ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 368, 372 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-218
ЦПК України, ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 319, 321, 328, 367, 368, 372 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення частки із
майна у спільній сумісній власності -
задоволити повністю.

Визначити частки у спільному
сумісному майні, в квартирі АДРЕСА_1
визнавши, що частки кожного із
співвласників : ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та померлих ОСОБА_6,
ОСОБА_7 є рівними і становлять по 1/7
частці.

.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Закарпатської
області через Мукачівський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

ГОЛОВУЮЧИЙ: підпис
О.М. Куропятник

1 із 5
Справа
№303/844/14-ц

Провадження № 2/303/840/14

Номер рядка стат.
звіту 44

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

12 березня 2014 року

м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний
суд Закарпатської області

В складі: головуючої
Маргитич О.І.

при секретарі
Уста Е.П.

з участю представника позивача
Запотічного
І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Мукачево цивільну справу
за позовом прокурора Мукачівського
району до Кольчинської селищної ради,
треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, про визнання
недійсним рішення десятої сесії
четвертого скликання Кольчинської
селищної ради від 23 червня 2004 року,

.

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Мукачівського району в
інтересах держави звернувся до суду з
позовом до Кольчинської селищної ради,
треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, про визнання
недійсним рішення десятої сесії
четвертого скликання Кольчинської
селищної ради від 23 червня 2004 року.

Свої вимоги прокурор Мукачівського
району мотивує тим, що рішенням десятої
сесії четвертого скликання
Кольчинської селищної ради від 23
червня 2004 року «Про надання у приватну
власність земельних ділянок в урочищі
«Діброва» для ведення особистого
підсобного господарства» ряду
громадян передано у приватну власність
земельні ділянки для ведення
особистого підсобного господарства.

2 із 5

У подальшому, в процесі перевірки
встановлено ряд порушень при наданні
земельних ділянок в вироком
Мукачівського міськрайонного суду від
07 грудня 2012 року секретаря сільської
ради ОСОБА_13 засуджено за вчинення
злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК
України до покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 4 роки з
позбавленням права займати посади
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
у органах місцевого самоврядування на 3
роки. За ст. 366 ч. 2 КК України до
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на 3 роки з позбавленням права
займати посади пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
у органах місцевого самоврядування на 2
роки. Згідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим призначено остаточне
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на 4 роки з позбавленням права
займати посади пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
у органах місцевого самоврядування на 3
роки. На підставі ст. 75 КК України
звільнено від відбування основного
покарання з іспитовим строком на 2 роки.
п.п. 2,3 ст. 76 КК України.

Отже, рішення десятої сесії
Кольчинської селищної ради від 23
червня 2004 року було прийнято на
підставі підробленого та, відповідно,
незаконного рішення від 19 грудня 2001
року, що автоматично тягне за собою
незаконність першого. Після чого, на
підставі даного підробленого рішення
від 19 грудня 2001 року про виділення
земельних ділянок 56 особам на сесії
селищної ради 23 червня 2004 року було
прийнято рішення про надання у
приватну власність земельних ділянок,
в тому числі і 35 особам, стосовно яких
нею було підроблено рішення.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, просив позов задоволити,
визнати недійсним рішення десятої
сесії четвертого скликання
Кольчинської селищної ради
Мукачівського району від 24 червня 2004
року про надання у приватну власність
земельних ділянок для ведення
особистого підсобного господарства.

Оскільки, представник відповідача та
треті особи в судове засідання не
з'явилися, тому зі згодою позивача
суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи
суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням десятої
сесії четвертого скликання
Кольчинської селищної ради від 23
червня 2004 року «Про надання у приватну
власність земельних ділянок в урочищі
«Діброва» для ведення особистого
підсобного господарства» ряду
громадян передано у приватну власність
земельні ділянки для ведення
особистого підсобного господарства.

У ході проведення перевірки 12
грудня 2012 року державною інспекції
сільського господарства встановлено,
що відсутні заяви громадян про надання
їм у власність земельних ділянок та
матеріали на підставі яких було
прийнято рішення десятої сесії
четвертого скликання Кольчинської
селищної ради від 23 червня 2004 року.

У подальшому встановлено, що
ОСОБА_13, працюючи на посаді секретаря
Кольчинської селищної ради, являючись
представником влади, будучи службовою
особою місцевого самоврядування,
державним службовцем 10 рангу 5
категорії, в червні 2004 року, діючи
умисно, підробила рішення
дев'ятнадцятої сесії двадцять
третього скликання Кольчинської
селищної ради від 19 грудня 2001 року
шляхом внесення до його змісту, на
окремому аркуші, недостовірних даних, а
саме додаткового включення в дане
рішення про виділення земельних
ділянок в селищі Кольчино урочища
«Діброва» 35 особам загальною площею 5,5
га, хоча заяви вищевказаних осіб щодо
виділення їм земельних ділянок на
сесії селищної ради не розглядалися та
відповідне рішення стосовно них не
приймалося.

3 із 5

За результатами розгляду
кримінального провадження, вироком
Мукачівського міськрайонного суду від
07 грудня 2012 року ОСОБА_13 засуджено за
вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст.
364 КК України до покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 4 роки з
позбавленням права займати посади
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
у органах місцевого самоврядування на 3
роки. За ст. 366 ч. 2 КК України до
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на 3 роки з позбавленням права
займати посади пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
у органах місцевого самоврядування на 2
роки. Згідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим призначено остаточне
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на 4 роки з позбавленням права
займати посади пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
у органах місцевого самоврядування на 3
роки. На підставі ст. 75 КК України
звільнено від відбування основного
покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 24 травня 2012
року вирок Мукачівського
міськрайонного суду від 07.12.2011 щодо
ОСОБА_13 змінено в частині призначеної
міри покарання.

Зазначене вище дає підстави вважати, що
рішення десятої сесії четвертого
скликання Кольчинської селищної ради
від 23 червня 2004 року було прийнято на
підставі підробленого та, відповідно,
незаконного рішення від 19 грудня 2001
року, що автоматично тягне за собою
незаконність першого.

Дана обставина також підтверджується,
і поясненнями ОСОБА_13 де вона в суді
першої інстанції при розгляді
кримінального провадження
підтвердила, що рішення дев'ятнадцятої
сесії двадцять третього скликання від
19 грудня 2001 року про виділення
громадянам земельних ділянок в смт.
Кольчино в кількості 21 особи згідно
поданих заяв є абсолютно законним, а що
стосується рішення про виділення
земельних ділянок ще 35 особам,
розмірами від 0,10 га до 0,30 га, то воно
підроблене і не відповідає дійсності.
Дане рішення підроблене нею особисто.
Після чого, на підставі даного
підробленого рішення від 19 грудня 2001
року про виділення земельних ділянок 56
особам на сесії селищної ради 23 червня
2004 року було прийнято рішення про
надання у приватну власність земельних
ділянок, в тому числі і 35 особам,
стосовно яких нею було підроблено
рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ст. 22
Земельного кодексу України землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури або
призначені для цих цілей. До земель
сільськогосподарського призначення
належать: сільськогосподарські угіддя
(рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги);
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі тимчасової консервації
тощо).

За частиною 3 вищевказаної статті
Земельного кодексу України, землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування: громадянам - для ведення
особистого селянського господарства,
садівництва, городництва, сінокосіння
та випасання худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського

4 із 5

виробництва; сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства;
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка),
індивідуального дачного
будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або
сільської, селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
У заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Статтею 152 Земельного кодексу України
передбачено способи захисту порушених
прав землекористувачів, де в частині
тертій зазначено, що захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 155
Земельного кодексу України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Наданою суду копією ухвали
Мукачівського міськрайонного суду від
29 січня 2014 року підтверджується, що в
провадженні суду знаходилась справа
за позовом прокурора Мукачівського
району до Кольчинської селищної ради,
треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, про визнання
недійсним рішення десятої сесії
четвертого скликання Кольчинської
селищної ради від 23 червня 2004 року в
порядку адміністративного
судочинства, провадження по справі
закрито з посиланням на постанову
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» від 01 березня 2013 року.

Встановлені судом обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини, якими обґрунтовуються
вимоги прокурора підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні
матеріалами справи, копіями:
відповідних рішень, актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, вироку суду та іншим.

Так, суд, виходячи із засад цивільного
судочинства - справедливості,
добросовісності та розумності і з
урахуванням балансу інтересів, вважає
за необхідне задовольнити позов.

Керуючись ст.ст.10,60,88,208,209,212,214-215,224-226 ЦПК
України, ст.ст.22,118,152 ЗК України, суд

5 із 5

вирішив:

Позов прокурора Мукачівського району
до Кольчинської селищної ради, треті
особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, про визнання
недійсним рішення десятої сесії
четвертого скликання Кольчинської
селищної ради від 23 червня 2004 року -
задовільнити.

Визнати рішення десятої сесії
четвертого скликання Кольчинської
селищної ради Мукачівського району
від 24 червня 2004 року про надання у
приватну власність земельних ділянок
для ведення особистого підсобного
господарства - недійсним.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційний суд Закарпатської області
через Мукачівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі постановлення
рішення суду без участі особи, яка його
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте
Мукачівським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуюча
підпис

О.І. Маргитич

Копія вірна.

Оригінал рішення зберігається в
матеріалах справи № 303/844/14-ц.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду

О.І.Маргитич