Номер провадження № 22-ц/785/3022/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Любашівського районного суду Одеської
області від 16 січня 2014 року, -

встановила:

Позивачка звернулася до суду з
цивільним позовом до відповідача. В
обґрунтування позову вказувала, що 19
травня 2013 року приблизно о 22 годині
біля входу в приміщення благодійної
організації, розташованої по вул.
Леніна, 47 в смт. Любашівка, ОСОБА_4
штовхнув її, від чого вона впала на
тверде покриття.

Внаслідок цього, вона отримала тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості у вигляді закритого
оскольчатого надмищелкового перелому
лівої плечевої кістки із значним
зміщенням уламків та відрив кісткового
фрагменту ліктьового відростку, що
потягло тривалий розлад здоров'я. Перша
медична допомога їй була надана в
Любашівській районній лікарні 19, 20
травня 2013 року, а 21 травня 2013 року її
було доставлено в Одеську міську
лікарню, де їй була зроблена операція і
вона знаходилась на лікуванні до 03
червня 2013 року.

З 04 червня по 18 червня 2013 року вона
перебувала на лікуванні в
травматологічному відділенні
Любашівської ЦРЛ,, а з 19 червня 2013 року
по 03 липня 2013 року - була на
амбулаторному лікуванні. Так як її стан
здоров'я погіршився, то вона була
направлена на лікування в Одеську
міську лікарню, де і лікувалась з 03
червня 2013 року, їй була зроблена
повторна операція, після чого вона
перебувала на амбулаторному лікуванні
в Любашівській ЦРЛ. Вона неодноразово
їздила в м.Одесу на консультацію до
хірурга, проходила лікарську комісію.

11 вересня 2013 року була направлена на
МСЕК в Одеську обласну лікарню, де їй
було встановлена друга група
інвалідності по травмі. За період
лікування вона понесла значні
матеріальні витрати на медикаменти, що
підтверджуються виписками із історії
хвороби та чеками з аптек на суму 16387
грн. На проїзд в м. Одесу вона витратила
2150 грн. , а також 1000 грн. на отримання
юридичної допомоги. Таким чином,
злочином їй завдано матеріальні збитки
на загальну суму 19 537 грн. 4 000 грн.
відповідач відшкодував їй добровільно,
тому просила стягнути з відповідача
завдані їй злочином матеріальні збитки
в сумі 15 537 грн.

Крім матеріальних збитків, злочинними
діями відповідача завдано моральної
шкоди позивачці, яка полягає у сильному
фізичному болю внаслідок тілесних
ушкоджень, заподіяних відповідачем,
порушенні звичного способу життя,
оскільки позивач тривалий час
проходила лікування від отриманих
травм, перенесла операцію, потребувала
постійного стороннього догляду. В
даний час вона не може працювати, так як
в неї одна рука майже не працює, на
лікування витратила значні кошти. Тому,
просила стягнути з відповідача в
рахунок відшкодування заподіяної
моральної шкоди 50 000 грн.

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала та пояснила, що
матеріальні збитки вона просила
стягнути в розмірі 10 000 грн., так як при
перерахунку, вона не враховувала не
значні суми, а моральну шкоду просила
стягнути в сумі 50000 грн. у повному
обсязі, надала пояснення, аналогічні,
викладеним в позові, просила позов
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав частково та пояснив, що частково
він матеріальні збитки позивачці в
сумі 4 000 грн. відшкодував, надані
позивачкою документи не підтверджують,
що вказані витрати були проведені в
зв'язку з отриманою травмою. Крім того,
просив суд врахувати його матеріальний
стан, а також те, що на його утриманні є
неповнолітня дитина, він отримує
незначну заробітну плату.

Рішенням Любашівського районного суду
Одеської області від 16 січня 2014 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином задоволений
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди - 2 714 грн. 76 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди - 6 000
грн., 1000 грн. витрат на правову допомогу,
а всього - 9 714 грн. 76 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_3,
ставиться питання про зміну рішення
суду, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах скарги і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів
розглядає тільки доводи апеляційної
скарги стосовно не задоволення вимог
ОСОБА_3

Судом встановлено, що ухвалою
Любашівського районного суду Одеської
області від 19 вересня 2013 року ОСОБА_4
був звільнений від кримінальної
відповідальності у зв'язку з передачею
на поруки трудовому колективу за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 128 КК
України, а саме за спричинення
позивачці тілесних ушкоджень
середнього ступеню тяжкості -
закритого оскольчатого надмищелкового
перелому лівої плечової кістки із
значним зміщенням уламків та відрив
костного фрагменту ліктьового
відростку (а.с. 135).

Згідно ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду в
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно виписки з історії хвороби № 6433
позивач з 21 травня 2013 року по 03 червня
2013 року перебувала на стаціонарному
лікуванні у першому травматологічному
відділенні Міської клінічної лікарні
№ 11 м. Одеса з діагнозом: закритий
оскольчатий надмищелковий перелом
лівої плечової кістки із значним
зміщенням уламків. 2 3 травня 2013 року
позивачу було проведено операцію:
відкрита репозиція уламків, МОС
мищелків лівої плечової кістки. Для
проведення операції позивачкою були
придбані різні медикаменти та
перев'язочний матеріал. (а.с. 3)

Відповідно виписки з історії хвороби №
8144 позивач з 03 липня 2 013 року по 31 липня
2013 року перебувала на стаціонарному
лікуванні у першому травматологічному
відділенні Міської клінічної лікарні
№ 11 м. Одеса з діагнозом: консолідуючий
перелом мищелків лівої плечової
кістки. Констатура лівого ліктьового
суглобу. 0 7 липня 2013 року позивачу було
проведено операцію. Для проведення
операції позивачкою також були
придбані різні медикаменти та
перев'язочний матеріал.

Випискою із медичної картки
стаціонарного хворого
підтверджується, що ОСОБА_3 за період з
04.06.2013 року по 18.06.2013 року для її
лікування використано: анальгін,
димедрол, ремоксикам, ранітидин,
мидоколон, гідезепам, релксил,
диклофенак, седалін, пумпан, шприци,
бинти, скарифікатор, спирт, перчатки.
Вказані препарати ОСОБА_3 купувала за
свої кошти.

З виписки із медичної картки
амбулаторного хворого вбачається, що
ОСОБА_3 за період з 19.06.2013 року по 03.07.2013
року призначено лікування, а саме:
анальгетики та препарати кальцію.

З медичної документації ОСОБА_3 видно,
що вона перебувала в м. Одесі в лікарні
на консультації, проходила МСЕК: 16.08.2013
року, 28.08.2013 року, 11 вересня 2013 року (а.с.
5-10).

Згідно ч. І ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» додаткові
витрати потерпілих, на яких не
поширюється дія Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 р. №
1105-XIV, підлягають стягненню з особи,
відповідальної за шкоду, на підставі
ст. 1195 ЦК. При вирішенні таких вимог
судам належить виходити з того, що
розмір витрат на ліки, лікування,
предмети догляду за потерпілим
визначається на підставі виданих
лікарями рецептів, довідок або
рахунків про їх вартість.

Суд першої інстанції аналізуючи
медичні призначення позивачу у вказані
періоди та надані нею фіскальні чеки,
враховуючи характер отриманих
позивачем травм, дійшов висновку, що є
доведеними витрати позивачки на
лікування, проїзд у сумі 6714 грн. 76 коп.
(а.с. 24-72).

Оскільки відповідачем відшкодовано
позивачці 4000 грн. матеріальної шкоди,
що визнано сторонами, то суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що на
користь позивачки з відповідача
необхідно стягнути 2714 грн. 76 коп.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Оскільки інші витрати позивачки,
згідно наданих нею квитанцій про
придбання ліків, продуктів харчування,
не були підтверджені лікарськими
призначеннями, то суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що вони не
підлягають стягненню.

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні стягнення з
відповідача на користь позивачки
витрат, які вона сплачувала, як
благодійні внески, оскільки зазначені
витрати не є витратами на лікування та
їх відшкодування потерпілому
законодавством України не передбачено.

Щодо позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (ч.2). Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не
пов'язана з розміром цього
відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 того ж Кодексу
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою , яка її
завдала, за наявності її вини.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами
до пункту 9 внесеними постановою від
25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру - немайнових втрат(їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Судом встановлено, що у результаті
злочину позивачу була заподіяна
моральна шкода, оскільки у зв'язку
неправомірними діями відповідача,
позивачка тривалий час відчувала
фізичний біль, перебувала на
стаціонарному лікуванні, перенесла дві
операції, змушена продовжувати
лікування після виписки з лікарні,
потребувала стороннього догляду через
неможливість самостійно себе
обслуговувати. У зв'язку з отриманими
травмами та необхідністю тривалого
часу для відновлення стану здоров'я,
було порушено нормальні життєві
зв'язки позивачки, остання була
позбавлена можливості вести активний
спосіб життя, не має змоги
працевлаштуватись через обмеженість
функцій руки.

Суд першої інстанції обґрунтовано
вважав, що позивачкою доведено, що в
результаті неправомірних дій
відповідача, вона отримала моральну
шкоду, яка проявилась в отримані
фізичного болю, душевних стражданнях
та хвилюваннях, порушені звичайного
стану життя та визначив розмір
відшкодування з урахуванням обставин
справи та засад розумності,
виваженості та справедливості.

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Любашівського районного суду
Одеської області від 16 січня 2014 року по
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
В. А. Станкевич

Судді :
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша