АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/420/14
І інстанції: Строілов С.О.
Доповідач: Слюсаренко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
у складі:

головуючого:Радченка
С.В.суддів:Вербицької Л.І. Слюсаренко
О.В. при секретарі:Герасименко І.В. за
участю прокурора Рашевської О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
04 грудня 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визначення місця проживання дитини з
батьком та зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_5 про визначення місця
проживання дитини з матір'ю,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із цивільним позовом.

Посилається на те, що від шлюбу з
відповідачкою має сина ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо місця проживання
якого між сторонами виник спір.

Вказує на те, що він спроможний надати
сину належний рівень розвитку, дбає про
сина, виховує, має достатній майновий
дохід та належні житлово-побутові
умови.

Просив суд визначити місце проживання
сина з ним.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулась
до суду із зустрічною позовною заявою
до ОСОБА_5, в якій просила визначити
місце проживання сина з нею,
посилаючись на те, що позивач порушив
умови мирової угоди щодо його участі у
вихованні сина та спілкуванні з ним,
вона спроможна забезпечити належні
умови для виховання та життя дитини.

Рішенням Білозерського районного суду
Херсонської області від 04 грудня 2013
року у задоволенні первісного позову
ОСОБА_5 відмовлено. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено, визначено
місце проживання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 з
матір'ю ОСОБА_6. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення, порушення
судом при його ухвалені норм
матеріального та процесуального права
, просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким вимоги по
первісному позову задовольнити, а у
задоволенні зустрічної позовної заяви
відмовити.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6, посилаючись на
законність рішення суду, просить
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку , що
апеляційна скарга може бути задоволена
, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення
зустрічного позову ОСОБА_6 та
відмовляючи в задоволенні первісного
позову ОСОБА_5, суд першої інстанції,
виходив із того, що проживання дитини з
матір'ю відповідає її інтересам та
відсутності виняткових обставин
розлучати дитину з матір'ю

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Вбачається із матеріалів справи, що
сторони перебували у шлюбі з 2002 року.

Рішенням Білозерського районного суду
херсонської області від 24 січня 2013 року
шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають
сина - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
розірвання шлюбу залишився проживати з
матір'ю.

Створення ОСОБА_6 перешкод у
спілкуванні з сином, стало підставою
для звернення ОСОБА_5 до суду із
позовом про усунення перешкод у
вихованні та вільному спілкуванні з
сином і ухвалою Білозерського
районного суду Херсонської області від
16 липня 2013 року затверджено мирову
угоду між сторонами , за якою вони
визначили час спілкування батька із
сином.

З серпня 2013 року дитина проживає з
батьком , яким створені належні умови
для проживання, фізичного та духовного
розвитку дитини. Дитина має власну
кімнату, меблі, необхідне шкільне
приладдя ( а.с. 10,15,16,18,19)

ОСОБА_6 проживає у будинку своїх
батьків по АДРЕСА_1, має належні умови
проживання ( а.с. 58,44,45)

Виконавчий комітет Дніпровської
районної ради у м. Херсоні 03.12.2013 року
надав висновок про доцільність
визначення місця проживання
малолітньої дитини з батьком.

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ст.141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

За змістом ст. ст. 160, 161 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків .

У випадку, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо про те, з ким із них
і хто саме з дітей залишається, суд,
виходячи з рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей,
повинен ухвалити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд ураховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Відповідно до принципів 2 та 6
Декларації прав дитини, прийнятій
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, дитина для повного і
гармонійного розвитку її особисті
потребує любові і розуміння. Вона має,
коли це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові й
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Дитині законом та іншими засобами
повинен бути забезпечений спеціальний
захист і надані можливості та
сприятливі умови, які б дозволяли їй
розвиватись фізично, розумово,
морально, духовно і в соціальному
відношенні здоровим і нормальним
шляхом в умовах свободи і гідності.

З матеріалів справи вбачається, що
від народження дитина має більшу
прихильність до батька і не бажає з ним
розлучатися , змінювати місце
проживання, оточення. Батько створив
сприятливі умови для навчання,
фізичного та духовного розвитку
дитини, надав необхідний для дитини
період стабільності в стосунках з
оточенням.

Матеріали справи не містять доказів
того, що ОСОБА_5 заперечує або
перешкоджає спілкуванню дитини з
матір'ю, і що його поведінка
призвела до розладу психологічного
здоров"я дитини.

Представник виконкому Дніпровської
районної ради у м. Херсоні під час
апеляційного розгляду справи пояснила,
що при підготовці висновку органу
опіки та піклування з'ясовано, що від
народження дитина має більш тісний
контакт з батьком , який турбується про
сина, створив атмосферу любові, поваги.
Матір не знаходить контакту з сином,
намагається повернути його до себе за
допомогою правоохоронних органів, що
призводить до стресових ситуацій ,
виникнення страхів у дитини. Вказала на
відсутність підстав вважати, що
небажання дитини проживати з матір'ю є
наслідком тиску на нього з боку
батька.

На цих обставинах наголосила в ході
апеляційного розгляду справи і
прокурор .

Суд першої інстанції зазначене не
врахував, не дав належної оцінки
доказам у справі , як того вимагає ст.
212 ЦПК України , і дійшов помилкового
висновку, що проживання дитини з
матір'ю буде відповідати її інтересам.

З огляду на встановлені обставини
справи, виходячи із рівності прав та
обов'язків батька і матері, враховуючи
рівень уваги та турботи про сина
кожного з батьків, прихильність
дитини до батька, вік дитини,
висловлене органам опіки та
піклування бажання дитини проживати з
батьком, колегія суддів вважає, що
проживання дитини разом з батьком буде
більш сприятливим, і як наслідок
виключить можливість спричинення
дитині душевної травми, зайвих
хвилювань, нервування, які можуть
виникнути в зв'язку з передачею
хлопчика поза його волею матері,
необхідністю пристосовуватися до
організації життя за місцем
проживання з матір'ю.

Визначення місця проживання сина з
батьком відповідає вимогам Декларації
прав дитини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. та Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 р., якими
встановлено, що дитина повинна рости
під опікою та відповідальністю своїх
батьків, в атмосфері любові і моральної
та матеріальної забезпеченості, дитина
не повинна розлучатися з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком коли
необхідно визначити місце проживання
дитини.

Всі ці вимоги цілковито забезпечуються
з боку батька.

При цьому колегія суддів вважає, що
положення зазначеної вище Декларації,
про те, що малолітня дитина не повинна
бути розлучена з матір'ю, крім випадків
коли є виняткові обставини, за
зазначених вище обставин не може бути
беззаперечною підставою для
задоволення зустрічного позову
ОСОБА_6, оскільки поняття "розлучення"
не є тотожнім з поняттям "визначення
місця проживання", так як мати не є
обмеженою в спілкування з дитиною.

У разі зміни обставин, батьки не
позбавлені права вирішити питання про
зміну місця проживання дитини.

Судова колегія не погоджується із
висновком Білозерської районної
державної адміністрації, наданим на
запит суду апеляційної інстанції,
оскільки висновок про доцільність
визначення місця проживання дитини з
матір'ю є недостатньо обґрунтованим і
суперечить інтересам дитини

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
з визначених п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підстав , з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_5
і визначення місця проживання дитини з
батьком та відмову у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 04 грудня 2013
року скасувати , ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_5 задовольнити.
Визначити місце проживання ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_5.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і з цього часу протягом 20
днів може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

головуючий:

судді: