Справа № 467/81/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2014 року Арбузинський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого - судді Кологривої
Т.М.

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Арбузинка цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на ? частину житлового
будинку

В С Т А Н О
В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права власності на ? частину житлового
будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що з
6 листопада 2007 року до 10 грудня 2012 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6, а також з червня 2003 року
по 6 листопада 2007 року та з січня 2013 року
проживала однією сім»єю з ним без
реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_6 помер. Посилаючись на те, що у
лютому 2007 року за спільні кошти вони
придбали будинок АДРЕСА_1, однак у
договорі купівлі-продажу покупцем було
зазначено тільки ОСОБА_6, вона прохала
встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу її та
померлого ОСОБА_6 у період з червня 2003
року по 6 листопада 2007 року, визнати за
нею право власності на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач
пояснила, що з червня 2003 року до весни
2004 року вона разом з померлим проживала
однією сім»єю у її матері у Криму. З
весни 2004 року по листопад 2006 року вони
проживали окремо: вона у Криму, а він - у
смт. Арбузинка у своєї тітки. У
листопаді 2006 року вона теж переїхала до
померлого і разом з ним вони жили у його
тітки до 23 лютого 2007 року, коли вони
придбали собі будинок та стали
проживати там. Уточнила, що факт
проживання однією сім'єю їй був
необхідний для визнання права
власності на ? частину житлового
будинку як половину майна спільної
власності її та ОСОБА_6 як подружжя.

Представник відповідача
підтримав вимоги позивача.

Відповідач, його законний
представник заперечували проти
задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_5
заперечувала проти задоволення позову,
пояснила суду, що відповідач ОСОБА_3 є
спадкоємцем першої черги по закону
після смерті ОСОБА_6, позивач же може
бути спадкоємцем 4 черги у разі
встановлення такого за рішенням суду.
Із розписки, наданої суду видно, що
колишній власник будинку ОСОБА_7
отримала гроші за будинок у розмірі 6300
грн. від тітки померлого у присутності
померлого ОСОБА_6 Зазначила, що факт
спільного проживання не може бути
підставою для визнання будинку
спільною власністю. Відсутні
підтвердження позивача про купівлю
будинку за спільні кошти. Постійного
заробітку у період купівлі будинку ні
позивач, ні померлий не мали. Власні
заощадження позивач до купівлі будинку
витратила на похорон власного сина.
Будинок був придбаний померлому за
кошти його рідної тітки ОСОБА_8 у
розмірі 6300 грн.

Вислухавши сторони, представників
сторін, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8,
ОСОБА_11, вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

За положеннями частин 1,2 ст. 21 СК
України шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю жінки
та чоловіка без шлюбу не є підставою
для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього
Кодексу шлюб є підставою для
виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК
України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК
України слід виходити з того, що
указана норма поширюються на випадки,
коли чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як
таких, що перебувають у фактичних
шлюбних відносинах, для вирішення
майнового спору на підставі ст. 74 СК
України, суд повинен встановити факт
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу у період, протягом
якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з пояснень сторін,
свідків у судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_6 проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
червня 2003 року до весни 2004 року, з
листопада 2006 року по 6 листопада 2007
року, вели спільне господарство,
придбали меблі.

Факт спільного проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у період з
листопада 2006 року по 6 листопада 2007 року
фактично відповідачем не
заперечувався.

З свідоцтва про розірвання шлюбу
між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, виданого 30
березня 2004 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Київського
районного управління юстиції м.Одеси
видно, що шлюб між останніми розірвано
30 березня 2004 року, про що зроблено запис
за № 234.

Таким чином, підстав для визнання
факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1
та ОСОБА_6 з червня 2003 року до весни 2004
року немає, поскільки останній у цей
час перебував у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_4

Крім того, відповідно до 1 розділу
VII «Прикінцеві положення» СК України,
за нормами якого судом вирішено спір,
зазначений кодекс набрав чинності
одночасно з набранням чинності
Цивільним кодексом України, тобто з 1
січня 2004 року. За загальним правилом
дії законів та інших правових актів у
часі ( ч.1 ст. 58 Конституції) норми СК
України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

До сімейних відносин, які вже
існували на зазначену дату, норми СК
України застосовуються в частині лише
тих прав і обов'язків, що виникли після
набрання ним чинності. А тому не можна
встановлювати факт спільного
проживання сторін з червня 2003 року по 1
січня 2004 року, оскільки діючим
законодавством України, якій діяв до 2004
року встановлення такого факту не мало
правового значення.

За нотаріально посвідченим
державним нотаріусом Арбузинської
державної нотаріальної контори
Миколаївської області Бойченко В.А.
договором купівлі-продажу житлового
будинку від 23 лютого 2007 року ОСОБА_7
продала, а ОСОБА_6 придбав цілий
житловий будинок з усіма
господарськими спорудами та
побутовими будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

6 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 було укладено шлюб, який був
зареєстрований відділом реєстрації
актів цивільного стану Арбузинського
районного управління юстиції
Миколаївської області, який був
розірваний 10 грудня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

При ухваленні рішення суд оцінює
докази з урахуванням вимог статей 58, 59
ЦПК України про їх належність та
допустимість. Обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказуваннями, не можуть
вважатися встановленими в цивільній
справі, якщо такі засоби доказування
відсутні. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК
України, обов'язок доказування певних
обставин лежить на стороні, яка
посилається на них як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Доводи позивача про те, що будинок
придбано частково за заощадження
померлого, частково за кошти від його
заробітків, а частково за позичені
кошти не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні, поскільки вона не
надала суду доказів і не змогла
пояснити суду розмір заощаджень,
розмір коштів від заробітків, розмір
позичених коштів та у кого позичались
ці кошти. Однак вона вважала кошти, на
які придбаний будинок, сіпльними.

Відповідач, у свою чергу, надав
докази про те, що спірний будинок був
придбаний за кошти тітки померлого
ОСОБА_8 у розмірі 7000 грн., з яких 6300 грн.
було передано продавцю, а 700 грн. було
витрачено на реєстрацію договору
купівлі-продажу, пославшись на
показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11,
розписку про отримання грошових
коштів. За твердженням відповідача, ці
кошти є боргом ОСОБА_8 перед матір'ю
померлого ОСОБА_6, які ОСОБА_8 заплатила
за придбання будинку для померлого.

Вказані доводи відповідача не
мають правового значення, поскільки
тітка померлого за материні гроші
бажала придбати будинок не для себе, а
для проживання померлого та його
сім»ї. Тобто вказані кошти не можуть
бути особистими коштами ОСОБА_6 і
вважатися його особистою приватною
власністю у розумінні п.3 ч.1 ст. 57 СК
України. Договір купівлі-продажу у
частині покупця не оспорювався, вимоги
про визнання права власності на
спірний житловий будинок вказаними
особами до суду не пред'являлися.
Договір дарування коштів на придбання
будинку відсутній. Також відсутні
письмові докази, які б підтверджували
борг матері померлого перед своєю
сестрою.

За такого суд вважає, що спірний
житловий будинок належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 як набутий ними за час спільного
проживання однією сім'єю у порядку ст.
74 СК України, частка кожного з
власників при цьому складати ? частину
житлового будинку.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 59, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш
И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання права власності на ? частину
житлового будинку задовольнити
частково.

Встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу між
ОСОБА_1 і ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, у період з листопада 2006 року по 6
листопада 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду Миколаївської
області через Арбузинський районний
суд Миколаївської області на протязі 10
днів з дня отримання його копії.

Суддя
Т.М.Кологрива