Єдиний унікальний номер 254/4911/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2313/2014
Головуючий в 1 інстанції Заборський
Доповідач Азевич В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,

суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька»,
виконавчого комітету Будьоннівської
районної у м. Донецьку ради про
визнання членом сім'ї наймача, визнання
права користування жилим приміщенням,
зобов'язання вчинити певні дії та за
зустрічним позовом виконавчого
комітету Будьоннівської районної у м.
Донецьку ради до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, за
апеляційною скаргою виконавчого
комітету Будьоннівської районної у м.
Донецьку ради на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 16 січня 2014 року,

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Управління житлового господарства
Донецької міської ради, яке під час
розгляду справи було замінено на
належного відповідача - виконавчий
комітет Будьоннівської районної у м.
Донецьку ради, КП «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька»
про визнання її членом сім'ї наймача
квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, визнання за
нею права користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язання КП «КК Будьоннівського
району м. Донецька» укласти з нею
договір найму житлового приміщення за
даною адресою, як з наймачем житлового
приміщення.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції виконавчим комітетом
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради подано зустрічну позовну заяву до
ОСОБА_1 про визнання її такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 16 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні
частково.

Визнано ОСОБА_1 членом сім'ї наймача
квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано за ОСОБА_1 право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
виконавчого комітету Будьоннівської
районної у м. Донецьку ради до ОСОБА_1
відмовлено в повному обсязі.

На вказане рішення суду виконавчий
комітет Будьоннівської районної у м.
Донецьку ради подав апеляційну скаргу,
в якій просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові ОСОБА_1 та про задоволення
зустрічного позову, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права.

Вказує, що при ухваленні рішення судом
не було з'ясовано чи була позивачка
членом сім'ї ОСОБА_2 та чи вселилась
вона в спірну квартиру у встановленому
законодавством порядку, відповідно до
ст. 65 ЖК України.

Також, посилається на те, що в позовній
заяві ОСОБА_1 вказує, що влітку 1995 року
її мати пішла від ОСОБА_4 і стала
мешкати окремо, а вона залишилась
мешкати у спірній квартирі із вітчимом
ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_2 -
основним квартиронаймачем спірної
квартири. Проте, позивачка у судовому
засіданні надала пояснення, які не
відповідають викладеному в позовній
заяві, письмовим доказам, що містяться
у матеріалах справи та показанням
свідків.

Зазначає, що згідно поясненням
позивачки, після припинення шлюбу між
ОСОБА_4 та її матір'ю ОСОБА_5, вона разом
із матір'ю виїхала зі спірної квартири
та тільки у 2001 році з дозволу ОСОБА_4
вселилася в квартиру, де і мешкає на
теперішній час разом із своїм
чоловіком. Проте, це не відповідає
дійсності, оскільки у лютому 2001 року
ОСОБА_4 звернувся до Будьоннівського
районного суду м. Донецька із заявою
про визнання його колишньої дружини
ОСОБА_5 безвісно відсутньою та у заяві
вказав, що ОСОБА_5 та її дочка ОСОБА_1 не
мешкають у квартирі з 1995 року, що
підтверджується актом ЖЕК та
показаннями свідків. За заявою ОСОБА_4
Будьоннівським районним судом м.
Донецьку було прийнято рішення від
27.07.2001 року про визнання ОСОБА_5
безвісно відсутньою.

Також вказує, що з моменту переїзду
ОСОБА_1 у м. Маріуполь вона не проживала
у спірній квартирі та не була членом
сім'ї ані ОСОБА_4, ані основного
квартиронаймача ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно Акту, що складений
12.09.2013 року спеціалістами
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради, ОСОБА_1 у спірній квартирі не
проживає більш 15 років. На теперішній
час у спірній квартирі мешкає сім'я
ОСОБА_8 складом сім'ї з чотирьох осіб.

Вважає, що позивачка була
зареєстрована у спірній квартирі 25.04.2001
року без правових підстав, у
відсутність основного квартиронаймача
квартири ОСОБА_2 у зв'язку з його смертю,
без згоди члена сім'ї основного
квартиронаймача ОСОБА_4, тому як у
період реєстрації позивачки у спірній
квартирі, слухалась цивільна справа №
2-570/01, в матеріалах якої є підтвердження
того, що ОСОБА_4 з ОСОБА_1 не спілкується
та її місце знаходження йому невідомо.
Тобто з 1995 року по теперішній час
позивачка не жила та не живе у спірній
квартирі, тому втратила право
користування спірною квартирою.

Представник ради - Стрюкова Н.В.
підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник КП «КК Будьоннівського
району м. Донецька» - Горінова О.В.
просила задовольнити апеляційну
скаргу.

Позивачка, сповіщена про час та місце
розгляду справи судовою повісткою з
рекомендованим поштовим повідомленням
та телефонограмою через свого
представника - ОСОБА_11 не з'явилася.
Представник позивачки вдруге подала
заяву про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, представників
відповідачів, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що 27 червня 1974 року
виконавчим комітетом Пролетарської
районної ради депутатів трудящих м.
Донецька ОСОБА_2, сім'я якого складалася
з 4 осіб, видано ордер № 133 серії № 074 на
право заняття трикімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Згідно поквартирної карточки квартири
АДРЕСА_1 наймачем даної квартири є
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і
виписаний з неї 19 червня 1996 року у
зв'язку із смертю. Після смерті наймача
особистий рахунок не переоформлявся.
На теперішній час в квартирі з 25 квітня
2001 року зареєстрована в якості онучки
наймача - позивачка ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

19 червня 2009 року ОСОБА_12 уклав шлюб з
ОСОБА_1, та прізвище дружини після
реєстрації шлюбу - «ОСОБА_1», що
підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Своєю відповіддю за № 545 від 26 квітня 2013
року КП «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька»
повідомило позивачку ОСОБА_1, що згідно
з діючим законодавством відсутні
законні підстави для переоформлення
особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1
з ОСОБА_2 на ОСОБА_1

Відповідно до виписки з особового
рахунку НОМЕР_1 від 07 березня 1995 року,
яка видана житлово-експлуатаційною
дільницею № 2, основний квартиронаймач
ОСОБА_2 займає квартиру з трьох кімнат і
проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з
сином ОСОБА_4, невісткою ОСОБА_5, онучкою
ОСОБА_1

Шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 розірвано 18
червня 1996 року - актовий запис № 224 у
відділі РАГС Будьоннівського РУЮ м.
Донецька.

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 27 липня 2001 року, за
заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнано безвісно
відсутньою. Даним судовим рішенням
встановлено, що ОСОБА_5 перебувала в
шлюбі з ОСОБА_4 і проживала разом з ним
за адресою: АДРЕСА_1. З червня 1995 року
фактично шлюбні відносини між ними
припинено, а 18 червня 1996 року розірвано
шлюб, після чого ОСОБА_5 виїхала в
невідомому напрямку.

Згідно виписки з особового рахунку
НОМЕР_1 від 20 травня 2013 року, яка видана
абонентською службою КП «КК
Будьоннівського району м. Донецька»
основний квартиронаймач за адресою:
АДРЕСА_1, є ОСОБА_2, виписаний з квартири
19 червня 1996 року у зв'язку із смертю.
Також з квартири були виписані: 24 липня
2002 року син наймача - ОСОБА_4 та 13 лютого
2002 року невістка наймача - ОСОБА_5 З 25
квітня 2001 року по теперішній час в
квартирі прописана донька невістки -
ОСОБА_1

Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що зібрані по справі докази
свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 була
вселена до квартири в неповнолітньому
віці з дотриманням встановленого
порядку, на що письмова згода всіх
членів сім'ї наймача не була потрібна,
вона прописана в даному жилому
приміщенні як онучка наймача, проти
чого наймач ОСОБА_2 за життя не
заперечував, квартира є постійним
місцем її проживання. Також позивачкою
в суді доведено, що її родина проживала
з наймачем однією сім'єю до його смерті,
будь-яких угод між наймачем і членами
його сім'ї, що проживають з ним, про
певний порядок користування жилим
приміщенням суду не надано, у зв'язку з
чим, суд першої інстанції вважав за
необхідне задовольнити позовні вимоги
в частині визнання ОСОБА_1 членом сім'ї
наймача ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
та визнати за нею право користування
квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
суд першої інстанції відмовив,
оскільки судом задоволенні вимоги щодо
визнання позивача членом сім'ї
померлого наймача, тому відповідно до
вимог ст. 106 ЖК України вона має право
звернутись з вимогою до
балансоутримувача будинку, у якого
знаходиться спірна квартира про
визнання її наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача ОСОБА_2, який помер.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що виконавчий комітет
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради не довів об'єктивними,
достовірними доказами тієї обставини,
що позивачка ОСОБА_1 втратила право
користування квартирою внаслідок її
відсутності понад встановлений строк,
оскільки надані суду докази
спростовані свідками ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_8, ОСОБА_15, які безпосередньо
допитані в судовому засіданні.

З вказаними висновками суду першої
інстанції не можливо погодитися,
виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу Української РСР»,
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. При цьому, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 15 постанови від 1 листопада
1996 р. № 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»,
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача,
виникають усі права й обов'язки за
договором найму жилого приміщення,
якщо особи постійно проживали разом із
наймачем і вели з ним спільне
господарство та були визнані членами
сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК України).
Крім того, особи, які вселилися до
наймача, набувають рівного з іншими
членами сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо особи вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача
та якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням (ст. 65 ЖК України). Під час
вирішення спору про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, крім
обставин щодо реєстрації цих осіб у
спірному приміщенні, дотримання
встановленого порядку при їх вселенні
та наявності згоди на це всіх членів
сім'ї наймача та обумовлення угодою між
указаними особами, наймачем і членами
сім'ї, що проживають з ним, певний
порядок користування жилим
приміщенням, й інші обставини справи,
що мають значення для справи, а саме: чи
було це приміщення постійним місцем
проживання цих осіб, чи вели вони з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
неповнолітньому віці, вселилася у
спірну квартиру 02.06.1993 року разом з
матір'ю ОСОБА_5 та проживала з нею до
припинення останньою шлюбних відносин
з сином наймача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в червні
1995 року, після чого ОСОБА_5 виїхала зі
спірної квартири. (а. с. 7, 8, 9, 36)

Дана обставина встановлена рішенням
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 27 липня 2001 року у справі №
2-570/2011 за заявою ОСОБА_4 про визнання
ОСОБА_5 безвісно відсутньою. На
підставі вказаного рішення ОСОБА_5 була
виписана з квартири13.02.2002 року. (а. с. 12)

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірваний
18.06.1996 року, що вбачається зі свідоцтва
про розірвання шлюбу. (а. с. 13)

Позивачка при отриманні паспорту
городянина України 25.04.2001 року
прописалася (зареєструвалася) у
спірній квартирі. (а. с. 5)

Наймач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а його
син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3. (а. с. 14)

У справі відсутні дані про те, що
позивачка постійно проживала в спірній
квартирі до та після смерті ОСОБА_4,
який не переоформив особовий рахунок
на себе.

Позивачка почала оплачувати
комунальні послуги з лютого 2013 року, а
договір про реструктуризацію
заборгованості за теплопостачання
уклала 18.03.2013 року, тобто перед
зверненням до суду з даним позовом. (а.
с. 18, 64)

В заяві від 05.02.2001 року про визнання
ОСОБА_5 безвісно відсутньою ОСОБА_4
зазначав, що вона та донька не
проживають в квартирі з червня 1996 року.
(а. с. 57)

Згідно довідкам комунальної установи
«Центр первинної медико-соціальної
допомоги №1 м. Донецька» та відділу
освіти Будьонівської районної у м.
Донецьку ради, у спірній квартирі
проживала сім'я ОСОБА_8. (а. с. 74, 75)

Як вбачається з довідки відділу освіти
Будьонівської районної у м. Донецьку
ради, ОСОБА_1 навчалася в ДЗОШ №123 з
01.09.1992 року по 28.08.1995 року, а потім - у ЗНЗ
№147 з 01.09.1995 року по 24.05.1996 року, та
вибула у зв'язку з переїздом батьків у
м. Маріуполь. (а. с. 58)

Відповідно до акту від 12.09.2013 року
позивачка не проживає у спірній
квартирі приблизно з 1995 - 1990 рр. (а. с. 59)

З огляду на викладене можливо зробити
висновок, що позивачка, яка у
неповнолітньому віці вселилися до
наймача - ОСОБА_2, постійно з ним не
проживала, спільне господарство не
вела, та не довела того, що вона
вселилась до спірної квартири саме як
член сім'ї квартиронаймача, оплату за
комунальні послуги до звернення з
даним позовом до суду не сплачувала,
тому суд першої інстанції дійшов до
помилкового висновку про часткове
задоволення її позову.

Не можна прийняти до уваги показання
свідків, на які посилався у рішенні суд
першої інстанції, оскільки вони
суперечать іншим доказам у справі.

Вказані обставини є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання її членом сім'ї
наймача, визнання права користування
жилим приміщенням, зобов'язання КП «КК
Будьоннівського району м. Донецька»
укласти з нею договір найму спірного
жилого приміщення.

Також не підлягає задоволенню
зустрічний позов ради про визнання
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням. Суд
першої інстанції відмовив у позові з
тих підстав, що рада не довела тієї
обставини, що позивачка втратила право
користування внаслідок її тимчасової
відсутності в квартирі понад
установлений законом строк.

За положеннями частинам 1 та 2, п. 3 ч. 3, ч.
5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадку
тимчасового виїзду з постійного місця
проживання за умовами і характером
роботи або у зв'язку з навчанням (учні,
студенти, стажисти, аспіранти тощо), у
тому числі за кордоном, - протягом
усього часу виконання цієї роботи або
навчання. У випадках, передбачених пп. 1
- 7 цієї статті, право користування
жилим приміщенням зберігається за
відсутнім протягом шести місяців з дня
закінчення строку, зазначеного у
відповідному пункті. Визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до роз'яснень, які викладені
в п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
Житлового кодексу України), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.
Наймачеві або членові його сім'ї, який
був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Проте позивачка виїхала разом з матір'ю
у неповнолітньому віці на інше
постійне місце проживання, тому за нею
не зберігалося право користування
жилим приміщенням у спірній квартирі.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та ухвалив незаконне і
необґрунтоване рішення про часткове
задоволення первісного позову та про
відмову у задоволенні зустрічного
позову.

Як передбачено частинами 1-3 статті 10
ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів вважає, що позивачка не
довела тієї обставини, що вона була
членом сім'ї наймача спірної квартири
та у зв'язку з чим набула право
користування жилим приміщенням.

Позов ради про визнання її такою, що
втратила права користування внаслідок
її тимчасової відсутності у квартирі
понад шести місяців не ґрунтується на
обставинах справи та нормах діючого
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та про
відмову у задоволенні зустрічного
позову.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 3,
4, 314 ч. 2, 316, 317 ЦПК України, апеляційний
суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Будьоннівської
районної у м. Донецьку ради
задовольнити частково.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 16 січня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Керуюча
компанія Будьоннівського району м.
Донецька», виконавчого комітету
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради про визнання членом сім'ї наймача,
визнання права користування жилим
приміщенням, зобов'язання вчинити
певні дії та у задоволенні зустрічного
позову виконавчого комітету
Будьоннівської районної у м. Донецьку
ради до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: