Справа № 439/23/14
Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук
Провадження № 22-ц/783/2245/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Цяцяка Р.П.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Бродівського районного суду
Львівської області від 29 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору
частково недійсним та визнання права
власності на будинок і земельну
ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
права власності на будинок. Зазначала,
що в метою купівлі житлового будинку в
2003 році передала своєму сину ОСОБА_5
власні заощадження, однак в 2013 році
дізналася, що останній придбав будинок
та земельну ділянку в АДРЕСА_1 та
зареєстрував такий не на неї , а на своє
ім»я. Надалі збільшила позовні вимоги
та з посиланням на ст.ст.4, 6, 48, 86, 128, 224 ЦК
України (1963 року) просила визнати
недійсним в частині покупця договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 4.09.2003 року,
посвідчений державним нотаріусом
Бродівської держнотконтори Збавдень
О.Є. та зареєстрований за №2317; визнати
за нею права та обов»язки покупця за
вказаним договором купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 4.09.2003 року; визнати за нею право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: Львівська область, АДРЕСА_1
та на земельну ділянку площею 0,1364 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд і ведення особистого
підсобного господарства, яка
розташована там же.

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Визнано недійсним в
частині покупця договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 4.09.2003 року,
посвідчений державним нотаріусом
Бродівської держнотконтори Збавдень
О.Є. та зареєстрований за №2317. Визнано
за ОСОБА_4 права та обов»язки покупця за
договором купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки від 4.09.2003
року, посвідчений державним нотаріусом
Бродівської держнотконтори Збавдень
О.Є. та зареєстрований за №2317. Визнано
за ОСОБА_4 право власності на житловий
будинок з надвірними спорудами, що
розташований за адресою: Львівська
область, АДРЕСА_1 та на земельну ділянку
площею 0,1364 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд і
ведення особистого підсобного
господарства, яка розташована там же.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2- ОСОБА_3 В апеляційній скарзі
представник стверджує про порушення
норм матеріального та процесуального
права. Вважає, що судом не встановлено і
позивачем не доведено, що укладений
договір купівлі-продажу суперечить
загальним засадам вимогам щодо
правочинів зазначених в цивільному
законодавстві, яке діяло на момент його
нотаріального посвідчення та
реєстрації. Зазначає, що позивач не
була стороною вказаного договору, факт
укладення правочину не вплинув на
майнові чи інші права позивача та не
порушив їх. Посилається на те, що
письмових доказів того, що заощаджені
ОСОБА_4 кошти до придбання в 2003 році
житлового будинку були нею передані
синові для купівлі-продажу саме
спірного домоволодіння, немає. Також
зазначає, що не є доказами документи
щодо укладення договорів по
обслуговуванню будинку чи проведенню
ремонтних робіт. Вважає, що судом
невірно застосовано постанову Пленуму
ВСУ №3 від 28.04.1978 року «Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними». Крім цього посилається на
те, що суд застовував ст.655 ЦК України,
хоча на момент укладення договору
необхідно було застосовувати ЦК УРСР.
Також стверджує, що позивачем
пропущено строк позовної давності.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги, які
аналогічні її доводам, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції не
відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

4 вересня 2003 року ОСОБА_7 (продавець) та
ОСОБА_5 (покупець) уклали договір
купівлі-продажу , відповідно до якого
продавець продав, а покупець купив
житловий будинок і з надвірними
спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1
та земельної ділянки, площею 0,1364 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд і ведення с
особистого підсобного господарства,
яка розташована там же. (а.с.8)

Згідно з п.4 вказаного договору продаж
житлового будинку вчинено за 29183 грн.,
які продавець отримав повністю до
моменту підписання договору; згідно з
п.7 продаж земельної ділянки вчинено за
11316 грн. 65 коп. (а.с.8)

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 5
вересня 2003 року ОСОБА_5 зареєстрував
право власності на будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.55)

Згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5
на підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 04.09.2003 року є власником земельної
ділянки площею 0,1000 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.56)

Також матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_5 перебував з 10 серпня 2002 року
в шлюбі з ОСОБА_2, і такий розірвано
рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 31 жовтня 2011
року. (а.с.19)

В провадженні Бродівського районного
суду Львівської області перебуває
справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
треті особи - Бродівська міська рада
Львівської області, КП «Золочівське
МБТІ» Львівської області, про визнання
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя домоволодіння,
визнання частки у спільній сумісній
власності на майно, що є об»єктом
спільної сумісної власності, а саме
домоволодіння, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. (а.с.25)

Ухвалою судді Бродівського районного
суду Львівської області від 4 липня 2013
року задоволено заяву про
забезпечення позову та накладено арешт
на житловий будинок, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.26)

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірний будинок та земельна ділянка
придбані за заощадження позивачки, а
тому права та обов»язки покупця за
вказаним договором купівлі-продажу
слід визнати за позивачкою, у зв»язку з
чим визнати частково недійсним
договорі купівлі-продажу в частині
покупця, визнати за позивачкою право
власності на житловий будинок та
земельну ділянку.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, оскільки такого він
дійшов з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963 року)
за договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 48 ЦК України (1963 року),
приписами якого регулюються спірні
правовідносини, недійсною є та угода,
що не відповідає вимогам закону, у тому
числі ущемляє особисті або майнові
права неповнолітніх дітей. По
недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними» № 3 від 28 квітня 1978 року
(чинної на час виникнення спірних
правовідносин), угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом. Суд
повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання
певних юридичних наслідків.

Відповідно до положень п. 5
вищевказаної постанови "Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" у разі визнання угоди
недійсною за ст.48 ЦК суд повинен у
рішенні послатися і на нормативний акт,
вимогам якого угода не відповідає.

За правилами ст.59 ЦК України (1963 року)
угода, визнана недійсною, вважається
недійсною з моменту її укладення.

Однак визнаючи договір купівлі продажу
недійсним суд не вказав на жодний
нормативний акт, вимогам якого угода не
відповідає, а всупереч положенням
закону послався лише на ст..48 ЦК України
(1963 року), та на ст.ст.392, 655 ЦК України (2004
року), які на момент виникнення спірних
правовідносин не були чинними, та які
не визначають підстав недійсності
правочину.

З наведеного слідує, що суд неправильно
застосував норми матеріального права і
прийшов до помилкового висновку про
задоволення позовних вимог з
визначених позивачкою підстав. (а.с.2,
84-86)

Крім того, обґрунтовуючи підставність
позову, ОСОБА_4 посилалась на те, що
оспорюваний договір купівлі-продажу
житлового будинку та земельної
ділянки, укладений між ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, є недійсним правочином,
оскільки покупцем в цій угоді
виступала саме вона.

Згідно ч. 2 ст. 58 України (1963 року), якщо
угода укладена з метою приховати іншу
угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Однак позов з підстав удаваності
спірного договору купівлі-продажу
позивачкою не пред»являвся.

Суд першої інстанції на вказане уваги
не звернув, у зв»язку з цим рішення
суду першої інстанції на підставі п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_4

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316
ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 29 січня 2014
року скасувати. Ухвалити нове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання
недійсним в частині покупця договору
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 4.09.2003 року,
визнання за ОСОБА_4 права та обов»язки
покупця за договором купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 4.09.2003 року, визнання за ОСОБА_4
права власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: Львівська область, АДРЕСА_1
та на земельну ділянку площею 0,1364 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд і ведення особистого
підсобного господарства.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Цяцяк Р.П.

З оригіналом згідно

Судове рішення набрало законної сили

Суддя
Павлишин О.Ф.

Дата оформлення

Помічник судді
Калитовська І.О.