Справа № 495/964/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 березня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

в складі: головуючої одноособово судді
Чебан Н.В.,

при секретарі Ткаченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 11.02.2014 року звернулася до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, посилаючись на те, що
з 10.08.2012 року сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Але через
різні погляди на шлюб та життя, сімейне
життя не склалося, шлюбні відносини
припинені, у зв'язку з чим позивачка
просить суд: розірвати шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстрований 10.08.2012 року
виконавчим комітетом Дивізійської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області, а також
стягнути з відповідача витрати по
оплаті судового збору та послуг
адвоката.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, надавши суду заяву,
відповідно до якої свої позовні вимоги
підтримує та просить задовольнити,
розглянувши справу у її відсутність
(а.с.21).

Відповідач та його представник в
судове засідання не з'явилися, надавши
суду заяву, відповідно до якої визнають
позовні вимоги та просять розглядати
справу за їхньою відсутністю (а.с.19).

У зв'язку із неявкою сторін, відповідно
до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 серпня 2012 року
сторони зареєстрували шлюб (актовий
запис № 2), що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1,
виданим виконавчим комітетом
Дивізійської сільської ради
Татарбунарського району Одеської
області (а.с.6).

Від цього шлюбу сторони мають сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2, виданим
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області 08.01.2013 року (а.с.7).

Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного
кодексу України, шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено право кожного з подружжя
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Позивачка у своїй позовній заяві
зазначає, що між сторонами фактично
припинені шлюбно-сімейні відносини з
лютого 2013 року, спільне господарство не
ведеться, подальше спільне проживання
та збереження шлюбу неможливі та
суперечать інтересам кожного з
подружжя та інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше сумісне життя подружжя та
збереження шлюбу суперечить інтересам
одного з них, інтересам їх дітей, які
мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу
України передбачено, що документом
який засвідчує факт розірвання шлюбу
судом, є рішення суду про розірвання
шлюбу, яке набрало законної сили.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині
розірвання шлюбу.

Що стосується вимог про стягнення з
відповідача витрат за послуги адвоката
суд приходить до наступного.

У відповідності ст.1 Закону України
"Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" від
20.12.2011 № 4191-VI, розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

За таких обставин, оскільки позивачем
не наведено погодинного розрахунку
суми, витраченої на правову допомогу, а
отже не обґрунтовано заявлену вимогу
про стягнення з відповідача суми
витрат на правову допомогу, суд
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні позову в цій
частині.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Тобто, виходячи з цього положення та з
урахуванням того, що позов задоволено
частково, суд вважає, що необхідно
стягнути з відповідача на користь
позивача половину витрачених коштів,
понесених нею за оплату судового сбору,
тобто 121,5 грн.

Керуючись ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112, 115 СК
України, ст.ст. 1, 15, 60, 61, 112, 212-215, ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 10 серпня 2012 року
виконавчим комітетом Дивізійської
сільської ради Татарбунарського
району Одеської області між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (актовий запис № 2) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий
збір у розмірі 121,50 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
Н.В. Чебан