Провадження 2/764/487/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Севастополя в складі:

головуючого - судді Фисюк О.І.

при секретарі - Цукановій Д.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Севастополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Севастопольської міської Ради,
комунального підприємства
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№17» СМР про встановлення факту
сумісного проживання, визнання права
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

12.11.2013 р. позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів (а.с.14-15),
просить визнати факт його проживання з
ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 з 2007 року,
визнати право користування будинком
АДРЕСА_1.

Вимоги позову мотивовані тим, що з 2007
року позивач мешкав та користувався
житловим будинком АДРЕСА_1. Основним
наймачем цього будинку був ОСОБА_2, який
там зареєстрований, крім нього в
будинку зареєстрована його дружина
ОСОБА_3 ОСОБА_2 був приятелем позивача, з
2007 року позивач разом з ним мешкав у
будинку АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2
потребував турботи, матеріальної та
моральної допомоги, ніде не працював та
зловживав алкогольними напоями.
Позивач не має постійного місця
проживання, є зареєстрованим у
гуртожитку, проте ніколи там не мешкав,
оскільки кімната йому у користування
не надавалась. На початку 2012 року
ОСОБА_2 помер, його дружина ОСОБА_3
жодного разу не з'являлась у будинок,
позивач її ніколи не бачив, на даний час
вона там не мешкає. Позивач зазначає, що
оскільки з 2007 р. по 2012 рік він
матеріально забезпечував ОСОБА_2, вів з
ним спільне господарство, проте не
встиг зареєструватися у будинку як
член сім`ї наймача, він має право на
користування будинком АДРЕСА_1 як член
сім`ї наймача.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав з викладених підстав.

Представник відповідача КП «РЕП №17»
СМР у судовому засіданні позов визнала
у повному обсязі.

Представник Севастопольської міської
Ради у судове засідання не з'явився,
надав заперечення на позов,
посилаючись на те, що законом не
передбачено можливості визнання факту
проживання особи з іншою особою за
певною адресою. Зазначав, що позивач,
посилаючись на норму ст.64 ЖК України, не
просить визнати його членом сім`ї
ОСОБА_2 Оскільки позивач не просить
визнати його членом сім`ї ОСОБА_2, то він
не може вимагати визнати за ним право
користування спірним житловим
приміщенням на підставі ст.ст.64,65 ЖК
України. Крім того, позивачем не
доведено чи надавалась письмова згода
членів сім`ї наймача, зокрема його
дружини, на вселення позивача у
житловий будинок АДРЕСА_1. Також
позивачем не надано доказів, які б
підтвердили факт його проживання у
спірному будинку, ведення з наймачем
спільного господарства, як те: факту
реєстрації позивача у спірному
житловому будинку, факту постійного
проживання та тривалості такого
проживання, фактів ведення спільного
господарства, зокрема, спільної участі
в утриманні будинку, оплати
комунальних послуг, здійснення інших
спільних витрат, пов'язаних з веденням
спільного господарства.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що право власності
на будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за
Севастопольською міською Радою (а.с.3).

26 серпня 1986 року виконавчим комітетом
Севастопольської міської Ради
народних депутатів ОСОБА_4 на склад
родини з двох осіб виданий ордер на
житлове приміщення №373 серії 86,
відповідно до якого він має право на
зайняття квартири №3 у будинку АДРЕСА_1.
Склад сім`ї - брат ОСОБА_2(а.с.39).

Згідно довідки КП «РЕП №17» СМР №149
основним наймачем квартири №3 у
будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, який знятий з
реєстрації 20.09.1988 р. Також в даній
квартирі з 1986 року зареєстрований
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проте з
реєстрації не знятий та з 1997 року
зареєстрована ОСОБА_3, його дружина
(а.с.43).

Згідно рапорту старшого дільничного
інспектору міліції Ленінського РВ УМВС
України у м. Севастополі Цурцучо М.Д.
від 15.03.2011 р. на момент відвідування
будинку АДРЕСА_1 за даною адресою дома
нікого не було, на воротах висить замок,
у дворі безлад, слідів проживання не
виявлено (а.с.5).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6,
який є приятелем позивача, показав, що
знає ОСОБА_1 більш десяти років, сам
проживає у м. Києві, проте кожен рік
приїжджає влітку до батьків у
Севастополь. При зустрічі у 2007 року
ОСОБА_1 йому говорив, що він живе у
ОСОБА_2 та платить йому за житло, у них
була угода: ОСОБА_2 надає ОСОБА_1 житло, а
він, в свою чергу, платить за це гроші.
Між ОСОБА_2 та позивачем існували
приятельські відносити, жили вони як у
гуртожитку, на думку свідка, вони жили
як одна родина.

Свідок ОСОБА_7, який є приятелем
позивача, показав, що знає позивача
біля десяти років, з ОСОБА_2
познайомився приблизно у 2007 році, так
як у позивача немає свого житла, ОСОБА_2
запропонував ОСОБА_1 проживати у нього.
Позивач купував продукти, робив
дрібний ремонт, платив комунальні
послуги, оскільки сам ОСОБА_2 зловживав
спиртними напоями, ніде не працював та
не мав доходів.

Свідок ОСОБА_8, друг позивача з 2005 року,
у судовому засіданні показав, що
позивач проживає в будинку АДРЕСА_1 з 2007
року, вони з ОСОБА_2 вели спільне
господарство, ОСОБА_1 купував продукти
на двох, у них була спільна кухня та
спільна кімната, де стояв телевізор,
вони жили як сім`я.

Відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України особи,
що вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням.

Відповідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

З огляду на позовні вимоги, встановлені
судом обставини та надані докази суд
зазначає, що позов не може бути
задоволений, оскільки для цього
відсутні підстави. Так, по-перше,
позивач просить встановити факт
проживання за певною адресою, який сам
по собі (факт) не свідчить про те, що
особа, яка проживає за певною адресою,
автоматично являється членом певної
сім"ї. Крім того, такий факт взагалі не
може бути встановлений судом, оскільки
підтверджується лише реєстрацією, якої
позивач за даною адресою не має.

По-друге, позивач просить визнати за
ним право на користування житловим
приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги
ст.64 ЖК України, а саме: тим, що він
проживав разом з ОСОБА_2 та вів з ним
спільне господарство, тобто був членом
сім"ї наймача, а тому має рівні з ним
права на користування приміщенням. При
цьому суд звертає увагу на те, що у
домоволодінні зареєстрована дружина
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивач не просить
визнати його членом сім"ї ОСОБА_3,
вважає, що є інша сім"я - ОСОБА_2 та він,
так як дружина ОСОБА_2 там не проживає,
при цьому суду не надано свідоцтва, або
рішення суду про розірвання шлюбу між
подружжям, або визнання шлюбу
недійсним. При таких обставинах ОСОБА_2
не може бути одночасно членом іншої
сім"ї.

По-трете, позивач може мати право на
користування приміщенням як член сім"ї
наймача, якщо первісно вселився в
такому статусі (саме як член сім"ї), а як
вбачається з пояснень самого позивача
та показань свідків, позивач випадково
познайомився з ОСОБА_2 на рибалці, і
оскільки не мав у місті житла, то за
плату у вигляді продуктів харчування
та оплати комунальних послуг вселився
в будинок, по суті як наймач, причому
без письмової згоди дружини ОСОБА_2 та
без реєстрації, що свідчить про те, що
при вселенні не був дотриманий
встановлений законом порядок. Доводи
позивача, що дружина у будинку не
проживає, а тому не потрібно її згоди,
суд не приймає до уваги, оскільки
доказів, що дружина ОСОБА_2 визнана
судом такою, що втратила право
користування даним приміщенням, суду
не надано. Приймаючи до уваги наведене,
суд вважає, що позивач не може
вважатися членом сім"ї ОСОБА_2, не
просить визнати його таким, а тому на
позивача не розповсюджуються права
члена сім"ї на користування
приміщенням. Крім того, суд зазначає, що
ордер виданий на квартиру №3, а не на
весь будинок АДРЕСА_1, а тому ставити
питання про право користування всім
будинком в даному випадку незаконно.

Таким чином, позов задоволенню не
підлягає.

На підставі ст. 64, 65 ЖК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Севастопольської міської Ради,
комунального підприємства
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№17» СМР про встановлення факту
сумісного проживання, визнання права
користування житловим приміщенням
відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Севастополя через
Ленінський районний суд м.Севастополя
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справи, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя Ленінського

районного суду м. Севастополя
О.І. Фисюк