У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», на
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 8 серпня 2013
року та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 10 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із указаним позовом.
Зазначало, що 4 серпня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір № ZRXRRX11700037, згідно умов якого
останній отримав кредит у розмірі 8 784
грн 84 коп. зі сплатою 0,12% на рік за
користування кредитом, з кінцевим
терміном повернення 4 червня 2009 року.
ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що
підписана ним заява разом з умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт) складає
кредитно - заставний договір.
Зобов'язання за даним договором ОСОБА_3
виконував не належним чином, у зв'язку з
чим станом на 18 жовтня 2012 року виникла
заборгованість у розмірі 83 973 грн 26 коп.
Посилаючись на наведене, просило
задовольнити позов.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 8 серпня 2013
року у задоволенні позовних вимог ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 10 жовтня 2013 року
рішення міськрайонного суду в частині
відмови в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитом та
відсотків за користування кредитом
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
станом на 18 жовтня 2012 року в сумі 8 107 грн
40 коп., що складається з: 8 102 грн 42 коп. -
заборгованості за кредитом; 4 грн 98 коп.
- заборгованості по відсотках за
користування кредитом. Вирішено
питання про відшкодування судових
витрат. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_4, яка діє від імені ПАТ КБ
«ПриватБанк», звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржувані судові
рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені та штрафів, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, направити
справу в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення неустойки суд апеляційної
інстанції виходив із того, що з
вимогами про стягнення неустойки банк
звернувся поза межами спеціального
строку позовної давності,
встановленого законом в один рік.

Однак, погодитись з такими висновками
апеляційного суду неможливо.

Судами встановлено, що 4 серпня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за яким
банк надав ОСОБА_3 споживчий кредит для
купівлі телевізора у сумі 8784 грн 84 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 0,12 % з кінцевим
терміном повернення 4 червня 2009 року

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 свої
зобов'язання за договором не виконує, 22
лютого 2013 року банк звернувся в суд із
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Як вбачається із п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, з
якими позичальник ознайомився, і які,
згідно його заяви, складають
кредитно-заставний договір, термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Таким чином, сторони в договірному
порядку збільшили строк позовної
давності і по вимогах по стягнення
неустойки.

Однак апеляційний суд вирішуючи спір
наведеного не врахував.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до повного виконання
зобов'язання.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) перед зверненням кредитора до
суду при наявності підстав для її
нарахування здійснюється у межах
строку позовної давності, її стягнення
понад цей строк у разі подання заяви
про застосування строку позовної
давності можливе за умови поновлення
цього строку.

Суд апеляційної інстанції при
вирішенні спору на вказані норми права
уваги не звернув, дійшовши помилкового
висновку про те, що для стягнення
неустойки необхідно застосовувати
спеціальний строк позовної давності -
один рік, не стягнув її навіть за цей
період.

Крім того, апеляційний суд не врахував
положень ч. 3 ст. 267 ЦК України
відповідно до якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач заяви про застосування
строків позовної давності не подавав.

Порушення апеляційним судом при
розгляді справи норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалене
ним рішення в частині вирішення вимог
про стягнення неустойки (пені, штрафу)
не може вважатись законним і
обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до цього суду.

В іншій частині рішення апеляційного
суду ухвалено з дотриманням норма
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від
імені Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк», задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 10 жовтня 2013 року в частині
вирішення вимог про стягнення
неустойки (пені, штрафу) скасувати,
справу в цій частині передати на новий
розгляд до цього суду.

В іншій частині рішення апеляційного
суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І.
Мартинюк М.І. Наумчук