У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу прокурора
м.Ужгорода в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 03 грудня 2013 року по справі за
позовом прокурора м.Ужгорода в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Прокурор м.Ужгорода оскаржив в
апеляційному порядку рішення
Ужгородського міськрайонного суду
від 03 грудня 2013 року, яким у задоволенні
позову прокурора м.Ужгорода в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що в процесі судового
розгляду встановлено факт укладення
усного правочину між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Так як ОСОБА_3 своїх зобов'язань не
виконав, то слід стягнути з нього суму
коштів переданих ОСОБА_2 Звертає увагу
на те, що обставини передачі коштів та
факт укладення усного правочину
підтверджені в поясненнях ОСОБА_3 та
містяться у матеріалах про відмову в
порушенні кримінальної справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, дослідивши відмовний матеріал
№1094/11, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження укладення між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 усного правочину.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів апеляційного суду
зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частинами 1, 2 ст. 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Згідно приписів ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Даний позов прокурора пред'явлений в
інтересах громадянки ОСОБА_2 Позов
обґрунтований тим, що у 2005 році між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено усний
правочин за яким ОСОБА_2 передала
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20 000 грн., а
останній зобов'язався облаштувати
торгівельні місця на ринку
«Семіраміда» металевими павільйонами.

З матеріалів справи слідує, що
відповідач ОСОБА_3 заперечує факт
укладення між ним та ОСОБА_2 такого
усного правочину.

Згідно ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання
сторонами письмової форми правочину,
яка встановлена законом, не має
наслідком його недійсність, крім
випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків.

Таким чином, зважаючи на заперечення
відповідача щодо укладення правочину,
на позивачу слід довести належними та
допустимим доказами (з урахуванням
приписів ч.1 ст. 218 ЦК України), що такий
усний правочин дійсно був укладений
між сторонами.

Однак як вірно зазначив суд першої
інстанції матеріали справи таких
доказів не містять.

При цьому суд відхиляє посилання
прокурора на пояснення ОСОБА_3 надане
ним працівникам Ужгородського МВ УМВС
України, оскільки такі пояснення не
підтверджують дану обставину. Зокрема
в даних поясненнях ОСОБА_3 вказав, що у
2005 році він домовився про встановлення
торгових павільйонів з ОСОБА_4, а не з
ОСОБА_2 В даному поясненні ОСОБА_3
визнав, що саме ОСОБА_4 заплатив йому 20
000 грн. (а.с.8-10). Тобто дане пояснення
ОСОБА_3 не підтверджує факт укладення
усного правочину саме з ОСОБА_2 В
постанові слідчого від 09.11.2012 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи не вірно та не зовсім точно
викладено вказані пояснення ОСОБА_3, а
тому така не може братися до уваги
колегією суддів. Інші документи
відмовного матеріалу №1094/11 також не
підтверджують факт укладення усного
правочину саме з ОСОБА_2

Не свідчить про це і договір про
створення торгового місця, укладений
між ПП ОСОБА_5 та ОСОБА_2, оскільки в
цьому договір жодним чином зазначено
про існування усного правочину між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
недоведеність позову та відмовив у
його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
що у відповідності до положень ст. 308
ЦПК України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора м.Ужгорода
в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 03 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді