Провадження №2/761/1369/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Ляпкало Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Соломон» до
ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів
річних,

в с т а н о в и в:

в листопаді 2013 року позивач Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Соломон» (далі
ТОВ «БК «Соломон»)звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох
процентів річних. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 05.07.2010 року між ТОВ
«Будівельна компанія «Соломон» та
ОСОБА_2 було укладеного Договір № 4/65/10.
За умовами договору позивач повинен
був побудувати термодом, а
відповідачка повинна була прийняти
роботи та їх оплатити. Рішенням суду
від 28.02.2012 року даний договір був
визнаний недійсним та в порядку
реституції стягнуто з відповідачки на
користь позивача грошові кошти в сумі
144042,00 грн. Дане рішення набуло чинності
12.09.2013 року згідно ухвали Апеляційного
суду м. Києва. Станом на день подачі
позову відповідачка присуджені
грошові кошти позивачу не сплатила, у
зв'язку з чим вважають, що з
відповідачки в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України підлягає до стягнення три
проценти річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання в
розмірі 5151,83 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві, просив задовольнити їх
в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав суду письмові заперечення в яких
зокрема зазначив, що у позивача
відсутні правові підстави до стягнення
трьох процентів річних, оскільки
положення ст. 625 ЦК України регулює
зобов'язальні правовідносини, які
існували між сторонами до ухвалення
рішення суду, яким лише
підтверджується їх наявність чи
відсутність, і не поширюється на
правовідносини застосування правових
наслідків за недійсним правочином.
Просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
вивчивши матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Перевіряючи обставини у справі, судом
встановлено, що 5 липня 2010 року між ТОВ
«БК «Соломон» та ОСОБА_2 було
укладеного Договір № 4/65/10.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва у справі №2-7640/11 від 28
лютого 2012 року визнано недійсним
Договір № 4/65/10 від 05 липня 2010 року,
укладений між ТОВ «БК «Соломон» та
ОСОБА_2, з моменту його укладення
(а.с.7-13).

В зв'язку з визнанням зазначеного
договору недійсним, судом було
застосовано реституцію щодо стягнення
з ОСОБА_2 суми у розмірі 144 042, 00 грн.

Дане рішення суду набрало чинності
згідно ухвали Апеляційного суду м.
Києва від 12.09.2013 року. (а.с.14-17).

Згідно з вимогами ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, яке
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Позивач в обґрунтування своїх вимог
зазначає, що оскільки відповідачка не
сплатила на користь позивача
присуджені кошти в розмірі 144 042, 00 грн, а
отже прострочила виконання грошового
зобов'язання, а тому відповідно до
вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України з неє
підлягає до стягнення три проценти
річних від простроченої суми в розмірі
5161,83 грн.

Разом з тим, суд не може погодитись з
таким обґрунтуванням вимог позивача
зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 28.02.2012 у цивільній
справі визнано недійсним Договір №
4/65/10 від 05 липня 2010 року, укладений між
ТОВ «БК «Соломон» та ОСОБА_2, з моменту
його укладення та застосовано
реституцію.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

З цього слідує, що покладення обов'язку
на відповідача з оплати 3 % річних за
недійсним правочином, тобто
застосування правових наслідків, які
не пов'язані з його недійсністю
суперечить ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не
поширюються на правовідносини, які
виникли в зв'язку з застосуванням
реституції за недійсним договором, та
можуть застосовуватись лише при
порушенні зобов'язань за дійсним
договором

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своєму листі від 16.01.2013 р. N
10-74/0/4-13 про деякі питання застосування
статті 625 ЦК України зазначив, що
положення ст. 625 ЦК України регулює
зобов'язальні правовідносини, тобто
поширюється на порушення грошового
зобов'язання, яке існувало між
сторонами до ухвалення рішення суду.

В абзаці сьомому цього ж листа
зазначено, що ч.3 ст.11 ЦК України , в якій
йдеться про те, що цивільні права та
обов'язки у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
можуть виникати з рішення суду, не дає
підстав для застосування положень ст.
625 ЦК України у разі наявності між
сторонами деліктних, а не договірних
зобов'язань.

З урахуванням зазначеного
правовідносини, які існують між
позивачем та відповідачем, виникли не з
порушення грошового зобов'язання,
взятого відповідачкою, а з примусового
виконання рішення та регулюються
нормами законодавства про виконавче
провадження.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що ст. 625 ЦК України це
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання, яка в силу
вимог статті 216 ЦК України на недійсні
правочини не поширюється, а отже вимоги
позивача є безпідставними, а тому до
задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати по справі слід покласти на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 88 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Соломон» до ОСОБА_2 про стягнення
трьох процентів річних - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: