Справа №490/1962/14-ц
УХВАЛА

27 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
на постанову державного виконавця
Центрального відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції Білоус А.Р.
про повернення виконавчого документа
стягувачеві, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2013 року ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» звернулося до
суду зі скаргою на постанову
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ від 25.06.2013 року про повернення
виконавчого документа стягувачеві за
виконавчим провадженням №338153156. В
обґрунтування свої вимог, скаржник
посилався на те, що 31.07.2013 року ним було
отримано лист від 16.07.2013 року з доданою
постановою про повернення виконавчого
документу стягувачеві, за виконавчим
листом №ц2-5325/09, виданого 12.10.2009 року
Центральним районним судом м.Миколаєва
про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Миколаївська теплоелектроцентраль»,
правонаступником якого є стягував,
борг у розмірі 98,76 грн.

Відповідно до довідки архіваріуса від
17.02.2014 року, в ході перевірки справа за
2009 рік №2-ц-5325/09 за позовом ПАТ
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
до ОСОБА_3 в архіві суду не знайдена.

19.02.2014 року матеріали справи передані
на розгляд судді Гуденко О.А.

З постанови Центрального ВДВС ММУЮ
вбачається, що виконавчий документ
було повернуто стягувачеві на
підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче
провадження».

Скаржник із зазначеною постановою не
згоден, вважає, що постанову винесено
передчасно, оскільки державним
виконавцем не було вжито всіх заходів,
щодо виконання виконавчого документа.

Представник скаржника надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність,
вимоги скарги підтримує та просить суд
їх задовольнити.

Представник Центрального ВДВС ММУЮ
надав суду заперечення, в яких просив
суд відмовити у задоволенні скарги за
необґрунтованістю.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

Рішенням (заочне) Центрального
районного суду м.Миколаєва від 11 червня
2009 року стягнуто ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6
на користь ВАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» борг по оплаті
тепло забезпечення в розмірі по 166 грн.
25 коп. з кожного і судові витрати у
розмірі по 10 грн. 00 коп., а також на
користь держави судовий збір у розмірі
по 17 грн. 00 коп. з кожного.

На виконання вищевказаного судового
рішення, 12.10.2009 року видано відповідний
виконавчий лист.

На підставі зазначеного виконавчого
листа було відкрито державним
виконавцем виконавче провадження
№338153156.

Постановою державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ від 27.11.2013 року
вищевказане виконавче провадження
було закінчено на підставі п.2 ч.1 ст. 47
ЗУ «Про виконавче провадження»,
оскільки згідно довідки БД АІС: майно
боржника відсутнє; ДПС про відкриті
рахунки в банківських установах, про
джерела отримання доходів - отримати
неможливо за відсутності ІНН; згідно
акту державного виконавця, майно
боржника за адресою вказаною у
виконавчому документі відсутнє.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду зі скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст. 14 ЦПК України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрите виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснене частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися

безрезультатними.

Згідно з ч.1, п.10 ч.3 ст.11 цього ж
Закону державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право звертатися до суду з поданням
про розшук боржника - фізичної особи
або дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання.

Стаття 40 Закону України «Про
виконавче провадження» регламентує
дії державного виконавця при
оголошенні боржника у розшук.

У разі відсутності відомостей про
місце проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документами про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - фізичної особи,
дитини, розшук транспортних засобів
боржника здійснюють органи внутрішніх
справ, а розшук боржника - юридичної
особи та іншого майна боржника
організовує державний виконавець.
Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача.

Не звернення державного виконавця
до суду у випадках, передбачених
частиною першою цієї статті, а також
інші дії та бездіяльність державного
виконавця, пов'язані з розшуком
боржника або його майна, можуть бути
оскаржені у десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.3.12 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України N512/5 від
02.04.2012 р., перед зверненням до суду з
поданням про винесення ухвали про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини, який здійснюється відповідно
до статті 40 Закону, державний
виконавець вживає заходів, спрямованих
на встановлення фактичного
місцезнаходження боржника - фізичної
особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від
відповідних територіальних органів
МВС України щодо місця реєстрації
особи;

б) отримання інформації від учасників
виконавчого провадження та інших осіб,
у тому числі усно (в такому випадку
отримана інформація відображаєься в
акті державного виконавця), про можливі
місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за
можливими місцями його перебування,
встановленими під час проведення
виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця
роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з
інших джерел.

Організацію розшуку боржника -
юридичної особи та майна боржника чи
інформації про місце отримання
боржником доходів державний
виконавець здійснює шляхом
направлення запитів до органів
державної податкової служби, Державної
реєстраційної служби України, банків,
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України,
Державної казначейської служби
України, Державного агентства
земельних ресурсів, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату, органів
статистики тощо або перевірки
інформації за даними електронних баз
даних та реєстрів, що містять
інформацію про майно чи доходи
боржника, а також за даними інших
джерел інформації як офіційних, так і
неофіційних (засобів масової
інформації, мережі Інтернет тощо). Крім
того, державний виконавець здійснює
вихід за місцезнаходженням (місцем
проживання) боржника.

Отже, державний виконавець
зобов'язаний здійснити всі належні
заходи, у т.ч. розшук боржника в порядку
передбаченому ст. 40 Закону та п.3.12
Інструкції.

Доказів того, що державний
виконавець здійснив усі необхідні дії,
передбачені законодавством, щодо
виконання вищевказаного судового
наказу, останній суду не надав.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що державний виконавець
Центрального ВДВС ММУЮ виніс
постанову, не вживши усіх, передбачених
Законом та Інструкцією, заходів, щодо
виконання виконавчого документу,
виданого Центральним районним судом
м.Миколаєва 25.06.2013 року, та безпідставно
і передчасно повернув його
стягувачеві.

За такого, суд приходить до висновку, що
вимоги скарги ПАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» на постанову
державного виконавця Центрального
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції Білоус А.Р. про повернення
виконавчого документа стягувачеві
-задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві, винесену 25
червня 2013 року державним виконавцем
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції Білоус
А.Р., з примусового виконання
виконавчого листа Центрального
районного суду м.Миколаєва від 12 жовтня
2009 року по справі №ц2-5325/09 про стягнення
боргу з ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» в розмірі 98 грн.
76 коп.

Ухвала може бути оскаржена через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення.

Суддя
Гуденко
О.А.