ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/8119/13-ц
Провадження № 2/210/488/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" березня 2014 р. Дзержинський
районний суд м. Кривого Рогу в складі

головуючого судді Літвіненко Н.А.

при секретарі Недолуга Л.В.

з участю позивача ОСОБА_2

з участ. предст. позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
„Інжбудсервіс" про визнання права на
звільнення з роботи, звільнення з
роботи та стягнення моральної шкоди,
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
відповідача ТОВ „Інжбудсервіс" про
визнання права на звільнення з роботи,
звільнення з роботи та стягнення
моральної шкоди , просив визнати його
право на звільнення з роботи за
частиною 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з
не виконанням щодо нього законодавства
про працю та умов трудового договору,
визнати незаконною відмову
відповідача у його звільненні за
частиною 3 ст. 38 КзПП України;
зобов'язати відповідача звільнити його
з роботи з дня видачі трудової книжки
за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, стягнути з
відповідача: вихідну допомогу у
розмірі тримісячного середнього
заробітку, середній заробіток за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
затримкою видачі трудової книжки з
27.09.13 р. по день її фактичної видачі;
заборгованість по заробітній платі та
компенсації за невикористані
відпустки; моральну шкоду у рзмірі 15 000
гривень;

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що він працював у відповідача -
ТОВ «Інжбудсервіс» з 28.04.2005 р. у якості
сторожа господарського двору.

24.09. 2013 р. він, за відсутністю на роботі
директора підприємства Дюндік В.Ю.,
звернувся до головного бухгалтера
підприємства Зінченко М.О. з заявою про
звільнення його з роботи з 27.09. 2013 р. за
ч. 3 ст. 38 КЗпП України, в день звільнення
виплатити йому заборгованість по
заробітній платі, яка склалася на день
звільнення та компенсацію за всі не
використані щорічні відпустки, в день
звільнення видати належним чином
заповнену трудову книжку, копію наказу
про звільнення та письмову довідку про
розмір заборгованості підприємства
перед ним на день звільнення, в тому
числі і розміру компенсації за всі не
використані щорічні відпустки;

Заява була прийнята головним
бухгалтером Зінченко М.О., але у його
екземплярі відмовилась проставити
відмітку про отримання вказаної заяви.

Реагування з боку керівництва
підприємства на його заяву не
відбулося - у зв'язку з чим він направив
заяву аналогічного змісту на адресу
підприємства поштою рекомендованим
листом з описом вкладення та
повідомленням про вручення листа
посадовим особам відповідача. Згідно з
відміткою, виконаною у рекомендованому
повідомленні про вручення листа - лист
отримано на підприємстві 27.09.2013 р.

Не став до роботи, якщо б він став до
роботи, то його заява про звільнення з 27
вересня 2013 р. вважалася б ним
анульованою), 27, 30 вересня, 01, 02 жовтня 2013
р. він ОСОБА_6, ОСОБА_7 - працівники ТОВ
«Інжбудсервіс» та ОСОБА_8 -працівник
КБУ-567 «Промвентиляція щоденно з 08
години ранку і до 14 годин безуспішно
намагалися вручити посадовим особам
підприємства та належним чином
зареєструвати. Його заяву та подібні
заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звільнення та
отримання відповідних документів, про
що вони щоденно, у присутності
стороннього свідка, складали
відповідні акти.

Позивач вважає, що відповідно до ч. 3 ст.
38 КЗпП працівник має право у визначений
ним строк розірвати трудовий договір
за власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Реагування вказаних державних органів
на час складання ним позовної заяви до
суду не було.

Вказані вище причини змусили його
звернутися до суду з вищевказаними
позовними вимогами.

Вважає, що у зв'язку зі звільненням за ч.
3 ст. 38 КЗпП, відповідно до ст. 44 КЗпП, має
право на стягнення вихідної допомоги у
розмірі тримісячного середнього
заробітку, розрахунок розміру якого
передбачалось виконати після
отримання від відповідача належним
чином завірених довідок про розмір
його заробітної плати за липень -
серпень 2013 р.

15.10. 2013 р. він направляв
відповідачу поштою (з описом вкладення
та повідомлення про отримання листа
відповідачем) листа з проханням надати
йому копії документів, необхідних для
складання позовної заяви до суду.
Згідно з відміткою, виконаною у
рекомендоваому повідомленні про
вручення листа - лист отримано на
підприємстві 22.10.2013 р. Реакції
відповідача на його лист не відбулося.

Вважає, що відповідно до ст. 235 КЗпП
України при затримці видачі трудової
книжки з вини власника або
уповноваженого ним органа
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки.

Вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП,
він має право на стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з затримкою видачі трудової
книжки.

Просив стягнути з відповідача
заборгованість переді мною по
заробітній платі та компенсаціям за
всі не використані щорічні відпустки,
розмір заборгованості ним
передбачалось вказати суду після
отримання від відповідача належним
чином завірених довідок про розмір
заборгованості.

Вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП він
має право вимагати середній заробіток
за кожний день затримки виплати
зарплати, що належали йому на день
звільнення - з дня звільнення по день
ухвали судового рішення, розрахунок
розміру якого буде вказаний після
отримання належним чином завірених
довідок про розмір заборгованості.

Вважає, що у зв'язку з безпідставними та
незаконними відмовленням у звільненні,
затримкою видачі Трудової Книжки,
заборгованості по заробітній платі
йому причинена і моральна шкода,
наявність якої полягає в тому, що

з 27.09. 2013 р., не будучі належним чином
звільненим з роботи, не отримавши
Трудової Книжки, він перебуває у стані
повної невизначеності у сфері своєї
трудової діяльності, вимушений був
щоденно звертатися до посадових осіб
підприємства за поясненнями відносно
можливості звільнення, тощо, звертав до
прокуратури, Держінспекції з питань
додержання законодавства про працю,
інших спеціалістів за отриманням
юридичної допомоги, тобто був
порушений його звичайний спосіб життя.
Вважає, що протиправною бездіяльністю
його ображають як людину, принижують
своєю байдужістю та зневагою його
честь і гідність, ділову
репутацію.Систематично порушуючи ст. 24
ЗУ «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП - з 01.01.
2012 року і до теперішнього часу
відповідач не виплачував належні йому
грошові кошти. Він є інвалідом 3-ої
групи, проживає з батьками
пенсіонерами - ОСОБА_14 та ОСОБА_9, а
також з дружиною - ОСОБА_10 та дочкою
-ОСОБА_11.У зв'язку з тривалим
неотриманням зарплати від відповідача,
він випробовує значні душевні
переживання, незручності у зв'язку з
тим, що не може поповняти сімейний
бюджет коштами навіть у необхідному
для нормального рівня життя розмірі. У
зв'язку з безгрішшям він не може
забезпечити нормальне лікування
навіть собі (тривалий час лікує лівий
тазостегновий суглоб, через що є
інвалідом), тощо. Безгрішшя принижує
його чоловічу самолюбність, гідність.
Моральну шкоду оцінив грошовою сумою у
розмірі 15 000 гривень.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив задовольнити їх судом.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та просив задовольнити їх судом.
Просить визнати право ОСОБА_2 на
звільнення з роботи за частиною 3 ст. 38
Кодексу Законів про працю України у
зв'язку з не виконанням законодавства
про працю та умов трудового договору;
визнати незаконною відмову
відповідача у його звільненні за
частиною 3 ст. 38 КзПП України;
зобов'язати відповідача звільнити його
з роботи з дня видачі трудової книжки
за частиною 3 ст. 38 КЗпП України;
стягнути з відповідача на користь
позивача вихідну допомогу у розмірі
тримісячного середнього заробітку 3441
грн.середній заробіток за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
затримкою видачі трудової книжки з
27.09.13 р. по день її фактичної видачі,
розмір якої станом на 03.03.2014 р.
становить 5787 грн. 86 коп., заборгованість
по заробітній платі за період з 01.01.12 р.
до 26.09.13 р. в сумі 23347 грн. 07 коп., 15 000
грн.на відшкодування моральної шкоди;

Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив, доводи позовної заяви не
спростував.

Суд, вислухавши позивача, представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 працював у Товаристві з
обмеженою відповідальності
«Інжбудсервіс» з 28.04.2005 р. у якості
сторожа господарського двору про що
свідчить копія Трудової Книжки,
завірена у прокуратурі Дзержинського
району м. Кривого Рогу

Із змісту копії заяви, наданої
позивачем суду, другий екземпляр якої
рекомендованим листом з описом
вкладення та повідомленням про
вручення листа посадовим особам
підприємства позивачем був
направлений на підприємство та згідно
з відміткою, виконаною у
рекомендованому повідомленні про
вручення листа - лист отримано на
підприємстві 27.09.2013 р., судом
встановлено, що позивач дійсно
направляв аналогічну заяву
відповідачу з проханням звільнити його
з роботи з 27.09. 2013 р. за частиною 3 ст. 38
КЗпП України у зв'язку з тривалою
невиплатою зарплати, що є порушенням
ст. 115 КЗпП України, в день звільнення
виплатити йому заборгованість по
заробітній платі, яка склалася на день
звільнення та компенсацію за всі не
використані щорічні відпустки, в день
звільнення видати йому належним чином
заповнену трудову книжку, копію наказу
про звільнення та письмову довідку про
розмір заборгованості підприємства
перед ним на день звільнення, в тому
числі і розміру компенсації за всі не
використані щорічні відпустки;

Відповідно до частини 3 ст. 38 Кодексу
про Працю України працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

Суд вважає, що відповідач повинен був
задовольнити прохання працівника,
звільнити ОСОБА_2 з роботи з 27.09. 2013 р. за
частиною 3 ст. 38 КЗпП України та,
відповідно до статей 47, 116 Кодексу
законів про працю України, в день
звільнення виплатити йому
заборгованість по заробітній платі,
яка склалася на день звільнення та
компенсацію за всі не використані
щорічні відпустки, в день звільнення
видати належним чином заповнену
трудову книжку, копію наказу про
звільнення та письмову довідку про
розмір заборгованості підприємства
перед ним на день звільнення, в тому
числі і про розмір компенсації за всі
не використані щорічні відпустки.

Директор підприємства Дюндік В.Ю.,
головний бухгалтер підприємства
Зінченко М.О. заяву від ОСОБА_2 про його
звільнення безпідставно не захотіли
отримувати та виконати її умови, про що
свідчать відповідні акти про намагання
ОСОБА_2 вручити посадовим особам
підприємства та належним чином
зареєструвати його заяву, які
складалися: 27.09.13 р., 30.09.13 р., 01.10.13 р. та
02.10.13 р. працівниками ТОВ
«Інжбудсервіс» ОСОБА_2, ОСОБА_7 та
головним механіком КСУ - 567
«Промвентиляція» ОСОБА_8, копія заяви
ОСОБА_2, яку він направив поштою
відповідачу, опис вкладення та
повідомлення про вручення листа
посадовим особам підприємства.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Таким чином, суд визнає, що вимоги
позивача - ОСОБА_2 відносно його права
на звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з невиконанням
законодавства про працю та умов
трудового договору ТОВ „Інжбудсервіс",
незаконної відмови ТОВ „Інжбудсервіс"
у його звільненні за ч. З ст. 38 КЗпП
України, зобов'язання ТОВ
„Інжбудсервіс" звільнити позивача з
роботи з дня видачі трудової книжки за
ч. З ст. 38 КЗпП України є законними,
такими, що відповідають вимогам
діючого трудового законодавства, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Суд, визнаючи право ОСОБА_2 на
звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України та визнаючи протиправною
відмову відповідача на звільнення
ОСОБА_2 за частиною 3 ст. 38 КЗпП України,
визнає також його право на отримання
вихідної допомоги у розмірі
тримісячного середнього заробітку, яка
передбачена ст. 44 КЗпП України при
звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та
вважає за необхідне задовольнити
вимоги позивача про стягнення на його
користь з відповідача грошової суми у
рахунок вихідної допомоги у розмірі
тримісячного середнього заробітку. Суд
вважає, що розрахунок вихідної
допомоги повинен бути виконаний
наступним чином: оскільки суду не
надана довідка про розмір заробітної
плати за липень - серпень місяці 2013 року
( середньомісячна, середньоденна) з
розшифровкою зарплати кожного місяця
за видами оплати праці та з вказівкою
кількості робочих днів, відпрацьованих
у кожному з вказаних місяців, суд,
виконуючи розрахунок, виходить з
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої в Україні, в тому числі на
липень - серпень місяці 2013 року, яка
відповідно до Закону України від 06.12.2012
р. № 5515-VI становила 1147 грн. Таким чином
розмір вихідної допомоги повинен
становити 3441 грн., із розрахунку:1147
(грн.) х 3 (місяці).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затв. наказом Мінпраці
України, Мінсоцзахиста, Мінюста від
29.07.1993, № 58 "Про затвердження Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників" (Видача трудової книжки у
разі звільнення) власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівнику його трудову книжку
в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки.

На день розгляду судом справи трудова
книжка ОСОБА_2 відповідачем не видана,
письмових або усних пояснень від
відповідача з приводу відмови його від
звільнення позивача та відмови у
видачі позивачу трудової книжки до
суду не надано, а тому суд вважає за
необхідне задовольнити вимоги
позивача про стягнення на його користь
з відповідача грошової суми у рахунок
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з затримкою видачі
трудової книжки з 27.09.13 р. по день її
фактичної видачі, розмір якої станом на
03.03.2014 р. становить 5787 грн. 86 коп.;

Розраховуючи грошову суму середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
суд виходить з наступного:

Відповідно до підпункту з) пункту 1,
частини 3 пункту 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100
«Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати»
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Постанови
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі дні на
число відпрацьованих робочих днів за
цей період.

У разі, коли середня місячна заробітна
плата визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати, розрахованої згідно
з абзацом першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Відповідач не надав суду або позивачу
довідку про розмір заробітної плати
позивача за липень - серпень місяці 2013
року (середньомісячну, середньоденну) з
розшифровкою зарплати кожного місяця
за видами оплати праці та з вказівкою
кількості робочих днів, відпрацьованих
ним у кожному з вказаних місяців, а тому
суд вважає за необхідне виконати
відповідні розрахунки, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої в Україні, в тому числі на
липень - серпень місяці 2013 року, яка
відповідно до Закону України від 06.12.2012
р. № 5515-VI становила 1147 грн. та кількості
робочих днів, наведених у Додатку до
листа Мінсоцполітики України від 21
серпня 2012 р. № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок
норми тривалості робочого часу на 2013
рік», у тому числі на липень - серпень
місяці 2013 року.

Таким чином, розмір заробітної плати за
фактично відпрацьовані ОСОБА_2
протягом двох місяців (липень - серпень
місяці 2013 року) робочі дні становить 2294
грн., як:

1147 (грн.) х 2 = 2294 (грн.)

Сумарне число робочих днів за останні
два календарні місяці роботи (згідно з
Додатком), тобто за липень - серпень
місяці 2013 року становить 44 робочих дні,
як: 23 (кільк. роб днів у липні) + 21 (кільк.
роб днів у серпні).

Розмір середньоденної заробітної
плати за липень - серпень місяці 2013 року
становить 52 грн. 14 коп., як: 2294 (грн.) : 44

Кількість робочих днів вимушеного
прогулу з 27 вересня 2013 р. до 03 березня 2014
року (день судового засідання)
становить 111 роб. днів.

Розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу становить 5787 грн. 86
коп., із розрахунку: 52,14 (грн.) х 111 (роб.
дн.)

15.10. 2013 р. позивач направив
відповідачу поштою (з описом вкладення
та повідомлення про отримання листа
відповідачем) листа з проханням надати
мені ряд документів та їх копій,
необхідних для складання позовної
заяви до суду. Згідно з відміткою,
виконаною у рекомендова- ному
повідомленні про вручення листа - лист
отримано на підприємстві 22.10.2013 р.
Реакції відповідача на мій лист не
відбулося.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затв. наказом Мінпраці
України, Мінсоцзахиста, Мінюста від
29.07.1993, № 58 "Про затвердження Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників" (Видача трудової книжки у
разі звільнення) власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівнику його трудову книжку
в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при
затримці видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органа
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки.

Відповідно до статті 115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

За заявою позивача з 01 січня 2012 р. та до
26 вересня 2013 р. (останній день його
роботи у відповідача), а також станом на
03.03.14 р. (день розгляду справи у суді) він
не отримував заробітної плати.

Оскільки позивач та відповідач по
справі не надали суду доказів по
виплаті або невиплаті позивачу
заробітної плати та компенсації за всі
не використані відпустки, суд вважає
позовні вимоги позивача про стягнення
заборгованості по заробітній платі
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі, але розрахунок
заборгованості необхідно проводити,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати за відповідні місяці
2012 - 2013 років.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України
(Мінімальна заробітна плата.
Індексація заробітної плати)
мінімальна заробітна плата - це
законодавчо встановлений розмір
заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якого не
може провадитися оплата за виконану
працівником місячну, а також погодинну
норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною
соціальною гарантією, обов'язковою на
всій території України для
підприємств, установ, організацій усіх
форм власності і господарювання та
фізичних осіб.

Розмір мінімальної заробітної плати з
01 січня 2012 р. та до 26 вересня 2013 р.
становив:

З 01.01.2012 - 31.03.2012 1073 грн.ЗУ від 22.12.2011 р. №
4282 -VIЗ 01.04.2012 до 30.06.2012 1094 грн.-//-З 01.07.2012 до
30.09.2012 1102 грн.-//-З 01.10.2012 до 30.11.2012 1118
грн.-//-З 01.12.2012 до 31.12.2012 1134 грн.-//-З 01.01.2013
до 30.11.2013 1147 грн.ЗУ від 06.12.2012 р. № 5515-VI

Перевіривши правильність розрахунку
позовних вимог в цій частині, суд
погоджується, що до стягнення підлягає
сума 23347 грн. 07 коп. за період з 01.01.2012
року по 26.09.2013 року, наступного
розрахунку:

1073 х 3 (міс.) + 1094 х 3 (міс.) + 1102 х 3 + 1118
х 2 (міс.) + 1134 + 1147 х 8 (міс.) + 1147 : 30
(кількість кал. днів у вересні 2013 р.) х 26
(кількість кал. днів у вересні 2013 р. за
які належить зарплата) = 23347,07 (грн.).

Крім того, суд вважає, що у зв'язку з тим,
що права позивача в сфері трудових
відносин було порушено, що призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, він з 27 вересня 2013 р., не
будучі належним чином звільненим з
роботи, без трудової книжки, перебуває
у стані невизначеності у сфері своєї
трудової діяльності, порушений
звичайний спосіб життя позивача,

Протиправною бездіяльністю він
ображений як людина праці, принижені
байдужістю та зневагою його честь і
гідність, ділова репутація.

На порушення законодавства про оплату
праці з 01.01. 2012 року і до 03.03.2014 р.
позивачу не виплачується зарплата.
Позивач є інвалідом 3-ої групи,
проживає з батьками пенсіонерами -
ОСОБА_14 та ОСОБА_9, а також з дружиною -
ОСОБА_10 та дочкою -ОСОБА_11, а тому не в
змозі матеріально їх забезпечувати.

У зв'язку з тривалим неотриманням
зарплати випробовує душевні
переживання, незручності у зв'язку з
тим, що не може поповняти сімейний
бюджет коштами, не може забезпечити
нормальне лікування собі, як такому, що
тривалий час лікує лівий тазостегновий
суглоб, через що є інвалідом .

У зв"язку з наведеним суд вважає,
що позовні вимоги позивача в частині
стягнення моральної шкоди підлягають
задоволенню в сумі 5 000 грн., що буде
співмірними тривалості та тяжкості
перенесених ним моральних страждань.

Керуючись ст. 5-1, ч. 3 ст. 38,115, 116,221,232,235,237-1
КЗпП України, ст. 3, 19, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати право ОСОБА_2 на звільнення з
роботи за ч. З ст. 38 КЗпП України у
зв"язку з невиконанням законодавства
про працю та умов трудового договору
ТОВ „Інжбудсервіс";

Визнати незаконною відмову ТОВ
„Інжбудсервіс" у звільненні ОСОБА_2 за
ч. З ст. 38 КЗпП України;

Зобов'язати ТОВ „Інжбудсервіс"
звільнити ОСОБА_2 з роботи з дня видачі
трудової книжки за ч. З ст. 38 КЗпП
України;

Стягнути з ТОВ „Інжбудсервіс" на
користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у
розмірі тримісячного заробітку в сумі
3441 грн., середній заробіток за час
вимушеного прогулу 5787,86 грн.,
заборгованість по заробітній платі в
сумі 23347,07 грн., моральну шкоду в сумі 5000
грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дзержинський районний
суд м. Кривого Рогу шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів із
дня його проголошення.

Суддя:
Н. А. Літвіненко