У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко
С.О., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про
зобов'язання нарахувати та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у зв'язку із затримкою видачі
трудової книжки та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 1 квітня 2013 року,
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 серпня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року позивач звернувся до
суду з указаним позовом, просив
зобов'язати публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») видати йому
трудову книжку, розблокувати його
картковий рахунок, нарахувати та
виплатити середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки з 11
січня 2012 року до дня її видачі та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
21 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що наказом № 526-п від 19 листопада 2010
року його було призначено на посаду
начальника відділення № 14 ПАТ «КБ
«Надра» з 22 листопада 2010 року.

9 лютого 2011 року прокуратурою
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська проти нього було
порушено кримінальну справу за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 368 КК України, затримано у
порядку ст. 115 КПК України. 12 лютого 2011
року судом йому обрано запобіжний
захід у вигляді тримання під вартою.

2 грудня 2011 року ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області його
дії було перекваліфіковано з ч. 2 ст. 368
КК України на ч. 4 ст. 368-3 КК України та
звільнено від відбування основного
покарання у вигляді трьох років
позбавлення волі з випробувальним
строком два роки та звільнено з-під
варти в залі суду.

2 лютого 2012 року його адвокату було
надано копію наказу № 83-п від 1 березня
2011 року про його звільнення на підставі
ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Проте відповідач відмовляється видати
йому трудову книжку.

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 1 квітня 2013 року
позов ОСОБА_3 у частині зобов'язання
відповідача розблокувати його
картковий рахунок залишено без
розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 1 квітня 2013 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
ПАТ «КБ «Надра» нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у зв'язку із
затримкою видачі трудової книжки за
період з 11 січня 2012 року до 26 листопада
2012 року у розмірі 26 009 грн 56 коп.,
відшкодувати 1 000 грн моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Додатковим рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
5 квітня 2013 року в позові ОСОБА_3 до ПАТ
«КБ «Надра» про зобов'язання видати
трудову книжку відмовлено.

Додатковим рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 травня 2013 року допущено негайне
виконання рішення у частині
зобов'язання ПАТ «КБ «Надра»
нарахувати та виплатити ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у зв'язку із затримкою видачі
трудової книжки за період з 11 січня 2012
року до 26 листопада 2012 року у розмірі 26
009 грн 56 коп. у межах суми платежу за
один місяць виходячи з розміру
середньоденної заробітної плати
позивача 110 грн 21 коп.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 серпня
2013 року рішення суду першої інстанції у
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку із затримкою видачі трудової
книжки скасовано та стягнуто з ПАТ «КБ
«Надра» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
зв'язку із затримкою видачі трудової
книжки у розмірі 36 591 грн 80 коп. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»
просить скасувати судові рішення у
справі у частині задоволення позову,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що наказом № 526-п
від 19 листопада 2010 року ОСОБА_3 було
призначено на посаду начальника
відділення № 14 ПАТ «КБ «Надра» з 22
листопада 2010 року.

9 лютого 2011 року прокуратурою
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська проти ОСОБА_3 було
порушено кримінальну справу за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 368 КК України, затримано у
порядку ст. 115 КПК України та 12 лютого 2011
року судом обрано запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою.

Наказом № 83-п від 1 березня 2011 року
ОСОБА_3 було звільнено із займаної
посади на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП
України за прогул без поважних причин.

2 грудня 2011 року ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області його
дії було перекваліфіковано з ч. 2 ст. 368
КК України на ч. 4 ст. 368-3 КК України та
звільнено від відбування основного
покарання у вигляді трьох років
позбавлення волі з випробувальним
строком два роки та звільнено з-під
варти в залі суду.

2 лютого 2012 року адвокату ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 було надано копію наказу № 83-п
від 1 березня 2011 року про звільнення
ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП
України.

Трудову книжку видано ОСОБА_3 26
листопада 2012 року під час розгляду
справи.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що банк не
видав ОСОБА_3 трудову книжку; ПАТ «КБ
«Надра» не спростовано доводів ОСОБА_3
про можливість видачі йому трудової
книжки під час безпосереднього його
звернення до банку із відповідними
заявами. Середній заробіток за час
вимушеного прогулу у зв'язку із
затримкою видачі трудової книжки
підлягає стягненню з 11 січня 2012 року до
26 листопада 2012 року відповідно до п. п.
5, 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 року. Діями
відповідача ОСОБА_3 завдано моральну
шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку із затримкою видачі
трудової книжки та стягуючи інший її
розмір, апеляційний суд виходив із
того, що суд першої інстанції
неправильно обчислив розмір
середньоденної заробітної плати,
оскільки для обчислення
середньоденної заробітної плати
необхідно брати два останніх повних
відпрацьованих місяці: грудень 2010 року
та січень 2011 року.

Із рішенням апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Як роз'яснено у п. 32 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
вимоги працівника про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку підлягають задоволенню в
тому разі і за той період, коли з вини
власника або уповноваженого ним
органу була затримана видача трудової
книжки або неправильне формулювання
причин звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначав, що на
його заяви від 11 січня, 16 січня та 19
січня 2012 року про видачу йому трудової
книжки, відповідач таку не видав. І
тільки на запит адвоката позивача
роботодавець листом від 2 лютого 2012
року надав інформацію та копію наказу
про звільнення позивача.

Як установлено судами, заявами від 11
січня 2012 року, 16 січня 2012 року та 19 січня
2012 року ОСОБА_3 звертався до банку з
проханням видати йому трудову книжку
(а.с. 8, 9, 11).

Як убачається із матеріалів справи, ПАТ
«КБ «Надра» 12 січня, 17 січня та 20 січня
2012 року надавало письмові відповіді на
зазначені звернення ОСОБА_3, у яких
роз'яснювало останньому право особисто
отримати трудову книжку у секторі
кадрового діловодства банку за
адресою: вул. Сєрова, 11, м.
Дніпропетровськ (а.с. 51-53). Суди дійшли
висновку, що відповідач не надав докази
їх направлення позивачу.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не з'ясував,
яким чином зазначені звернення ОСОБА_3
надійшли до ПАТ «КБ «Надра», чи було їх
подано особисто заявником до сектору
кадрового діловодства банку, чи
звертався позивач до відповідача про
видачу йому трудової книжки після
отримання його адвокатом копії наказу
про звільнення, чому йому не було
видано трудову книжку, чому таку було
видано лише 26 листопада 2012 року та
передчасно погодився із висновком суду
першої інстанції про те, що затримка
видачі трудової книжки ОСОБА_3
відбулася з вини роботодавця.

Відшкодовуючи з відповідача на користь
позивача моральну шкоду, суди виходили
із порушення трудових прав ОСОБА_3,
неможливості його працевлаштування та
отримання заробітку через відсутність
трудової книжки.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як роз'яснено у п. 5 постанови
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

У порушення ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК
України суди не мотивували на підставі
яких доказів дійшли висновку про
завдання моральної шкоди ОСОБА_3 та
неможливість його працевлаштування
через відсутність трудової книжки.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду в
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що має значення для
правильного вирішення спору, рішення
апеляційного суду необхідно скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції відповідно
до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 серпня
2013 року скасувати та направити справу
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С.Олійник

Судді:

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

І.К. Парінова