Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/899/14
Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 жовтня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3
про стягнення грошової суми,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
стягнення грошової суми.

В позові зазначав, що 08.10.2009 року він
передав ОСОБА_3 грошову суму у розмірі
30000 грн., а останній зобов'язався
повернути таку ж кількість грошей
через 30 місяців, про що було складено
Договір зберігання.

20.01.2010 між ним та ОСОБА_5 було укладено
договір поруки, згідно якого, останній
поручився перед позивачем за виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за Договором
зберігання.

Однак, після закінчення строку дії
Договору зберігання ОСОБА_3 грошові
кошти не повернув, в і добровільному
порядку врегулювати спір сторонам не
вдалось.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 грошову
суму 29000грн., з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 в
солідарному порядку 1000 грн., а також
стягнути з відповідачів витрати на
оплату судового збору у сумі 300 грн.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 10
жовтня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошові кошти у сумі 29000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі
1000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 понесені судові
витрати на оплату судового збору у сумі
300 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволені позову
відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
08.10.2009р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був
укладений договір зберігання.
Предметом договору стали грошові кошти
у розмірі 30 000,00 грн., які власник ОСОБА_4
передав на зберігання ОСОБА_3 строком
на тридцять місяців.

В забезпечення виконання зобов»язань
ОСОБА_3 за договором зберігання, 20.01.2010р.
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений
договір поруки, відповідно до якого
боржник (зберігач) та поручитель
виступають як солідарні боржники.
Порука обмежена сумою в 1 000,00 грн.

Відповідно до ч. І ст.936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем ), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч.І ст.937 ЦК України, договір
зберігання укладається у письмовій
формі у випадках, встановлених статтею
208 цього Кодексу. Договір зберігання, за
яким зберігач зобов'язується прийняти
річ на зберігання в майбутньому, має
бути укладений у письмовій формі,
незалежно від вартості речі, яка буде
передана на зберігання.

Відповідно до ч. І ст.938 ЦК України,
зберігач зобов'язаний зберігати річ
протягом строку, встановленого у
договорі зберігання.

Районний суд розглянувши справу вірно
дійшов висновку, що між сторонами
виникли правовідносини, врегульовані
параграфом 1, глави 66 Цивільного
кодексу України -«Зберігання».

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Враховуючи невиконання відповідачами
умов договору зберігання, суд першої
інстанції правомірно задовольнив
вимоги позивача щодо стягнення з них
суми грошових коштів у розмірі 30 000,00
грн., з урахуванням обсягу
відповідальності кожного з них.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на
безпідставність вимог позивача,
колегія суддів не приймає до уваги
виходячи зі слідуючого.

Договір зберігання від 08.10.2009р. на
теперішній час є дійсним, в
установленому законом порядку
недійсним визнаний не був. Відповідач
ОСОБА_3 не заперечує щодо його
підписання. Твердження останнього про
те, що підписуючи договір, не були
заповнені п.п. 1.2 та 1.4 договору
зберігання і йому було повідомлено, що
на зберігання він отримає сім-картку, а
не грошові кошти, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.
Так, з печатного тексту п.1.2 договору
зберігання чітко вбачається, що на
зберігання передаються саме грошові
кошти, а не сім-картка.

Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 179 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належним є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано до суду
жодного належного доказу в
обґрунтування своїх заперечень щодо
позовних вимог.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо
розподілу судових витрат, суд першої
інстанції не врахував, норми ст. 88 ЦПК
України, відповідно до якої не
передбачено солідарне стягнення
судових витрат, оскільки судові
витрати підлягають стягненню
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на зазначене, колегія
суддів вважає за необхідне рішення
суду першої інстанції в частині
порядку стягнення судових витрат
змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 295 грн., з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 - у розмірі 5
грн.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2013 року в
частині солідарного стягнення з ОСОБА_3
та ОСОБА_5 судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 295 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 5 грн.

В іншій частині рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 10
жовтня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: