22-ц/772/767/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сичук М. М.Категорія: 51
Доповідач: Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Денишенко Т.О.,
Сало Т.Б.,

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
24.01.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2
до державної установи «Інститут
медицини праці Академії медичних наук
України», треті особи: Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі
Відділення виконавчої дирекції у м.
Вінниці, Вінницька обласна клінічна
лікарня ім. М.І. Пирогова, Вінницька
санітарно-епідеміологічна станція про
визнання висновку центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до
державної установи «Інститут медицини
праці Академії медичних наук України»,
треті особи: Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі
Відділення виконавчої дирекції у м.
Вінниці, Вінницька обласна клінічна
лікарня ім. М.І. Пирогова, Вінницька
санітарно-епідеміологічна станція про
визнання висновку центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20
лютого 2008 року вона була призначена на
посаду інженера-метролога обласної
клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова з
виконанням функцій головного
метролога управління охорони здоров'я
та курортів Вінницької ОДА. Робочим
місцем позивача визначено каб. № 95, що
знаходиться у підвалі корпусу
поліклініки лікарні. З першого дня
перебування у цьому приміщенні позивач
відчула, що повітря важке. Через місяць
у неї без видимих причин погіршився
сон, з'явились втомлюваність,
запаморочення, червоні смуги на
обличчі. 13.06.2008 року біля 15 год. ОСОБА_2
випадково посунула картонну коробку,
яка була неподалік стола, з-під
коробки розтеклась чимала пляма ртуті.
Про цей факт 17 червня 2008 року було
повідомлено керівництву лікарні. Того
ж дня 17.06.2008 року співробітниками СЕС
проводились вимірювання рівня парів
ртуті.18.06.2008року представником
служби цивільного захисту в
присутності інженера -метролога
ОСОБА_3 було складено акт вилучення
залишків металевої ртуті та забрано
банку з ртуттю, яку позивач зібрала
раніше. За їх рекомендаціями
проводилась демеркуризація
приміщення. Залишена на ніч 24 червня 2008
року індикаторна смужка показала
наявність в повітрі надмірної
кількості парів ртуті. Того ж дня
позивач написала на ім'я головного
лікаря заяву та доповідну записку про
обставини виявлення ртуті,
безрезультатність проведених заходів
демеркуризації та разом з ОСОБА_3
написала заяву про імовірність
хронічного отруєння парами ртуті і
прохання надати для роботи інше
приміщення. Згідно листа Вінницької
міської санітарно-епідеміологічної
станції від 14.07.2008 року представниками
СЕС чотири рази проводилося визначення
вмісту парів ртуті в службовому
кабінеті позивачки. Так, 17.06.08 року
рівень парів ртуті перевищував
гранично допустимі концентрації в 202
рази, 25.06.08 року - в 209 разів, 09.07.08 року - в
169 разів, 10.07.08 року - в 30 разів. Поступово
стан здоров'я позивача значно
погіршився. У вересні 2008 року вона
перебувала на амбулаторному лікуванні
у невропатолога по місцю проживання і
займалась очищенням організму. З 09.01.2010
року по 06.06.2010 року перебувала в денному
стаціонарі обласної
психоневрологічної лікарні ім. акад.
О.І.Ющенка. Дослідження в лабораторії
промислової токсикології Інституту
медицини праці 09.09.2008 року показали
залишкове перевищення вмісту ртуті в
волоссі, проте до уваги лікарями вони
не брались. Для визначення наявності в
організмі ртуті ОСОБА_2 зверталась в
Одеську токсикологічну лабораторію,
фахівці пояснили, що через півроку з
часу отруєння лабораторними
дослідженнями виявити ртуть в
організмі неможливо та направили на
консультацію до Українського
науково-дослідного інституту медицини
транспорту. Згідно консультації
профпатолога цього інституту у
останньої виявлено енцефалопатію
токсичного генезу 1-2 ступеню, не
виключено загострене отруєння парами
ртуті. Згідно консультативного
висновку Інституту медицини
транспорту від 13.03.2010 року, не можна
виключати вплив парів ртуті на
загострення хронічного захворювання
нирок і посттравматичних змін
головного мозку. Відділення виконавчої
дирекції і Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Вінниці, наголошуючи
на необхідності заповнення акту про
нещасний випадок на виробництві ф. Н-1.
направило позивача в Київський НДІ
медицини праці. Висновок центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці України, протокол № 21/893 від 10.06.2009
року підтверджує наявність
захворювань, характерних для отруєння
ртуттю, містить рекомендації нагляду у
профпатолога, невропатолога та ін., але
не дає відповіді на питання, поставлені
відділенням виконавчої дирекції Фонду
у м. Вінниці. Проте, керуючись цим
висновком, Фонд в листі "Щодо складання
акту професійного захворювання"
повідомляє, що зв'язку захворювання з
умовами праці не вбачає. Також і
адміністрацією Вінницької обласної
клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, де
сталось отруєння, в оформленні акта про
нещасний випадок ф. Н-1 позивачу
відмовлено з посиланням на цей
висновок. Висновком центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
не встановлено зв'язок захворювання
позивача з отруєнням парами ртуті. В
серпні 2010 року позивачу надана
безстроково 3 група інвалідності
загального системного захворювання.
Саме через висновок центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань інституту медицини
праці Академії медичних наук України
позивачу відмовлено в призначенні
страхових виплат, що змушує звернутись
до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 24.01.2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до державної
установи "Інститут медицини праці
Академії медичних наук України" про
визнання висновку центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці Академії медичних наук України
недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
судового засідання, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній
мірі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 лютого 2008 року позивач була
призначена на посаду
інженера-метролога обласної клінічної
лікарні ім. М.І. Пирогова з виконанням
функцій головного метролога
управління охорони здоров'я та
курортів Вінницької ОДА.

Робочим місцем позивача визначено каб.
№ 95, що знаходиться у підвалі корпусу
поліклініки лікарні. З першого дня
перебування у цьому приміщенні позивач
відчула, що повітря в кабінеті важке,
через місяць у неї без видимих причин
погіршився сон, з'явились
втомлюваність, запаморочення, червоні
смуги на обличчі. Це підтверджується
записом в медичній карті від 11 квітня
2008 року звернення до дерматолога.

Як вбачається з пояснень позивача,
13.06.2008 року біля 15 год. ОСОБА_2 випадково
виявила пляму ртуті. Свідком виявлення
ртуті був її син. Про цей факт 17 червня
2008 року було повідомлено керівництву
лікарні.

17.06.2008 року співробітниками СЕС
проводились вимірювання рівня парів
ртуті

18.06.2008р.представником служби
цивільного захисту в присутності
інженера-метролога було складено акт
вилучення залишків металевої ртуті та
банку з ртуттю, яку ОСОБА_2 зібрала
раніше. За їх рекомендаціями
проводилась демеркуризація
приміщення.

Згідно листа Вінницької міської
санітарно-епідеміологічної станції
від 14.07.2008 року представниками СЕС
чотири рази проводилося визначення
вмісту парів ртуті в службовому
кабінеті позивача Так. 17.06.08 року рівень
парів ртуті перевищував гранично
допустимі концентрації в 202 рази, 25.06.08
року - в 209 разів, 09.07.08 року - в 169 разів,
10.07.08 року - в 30 разів.

Судом першої інстанції також
встановлено, що висновок центральної
лікарсько-експертної комісії клініки
профзахворювань Інституту медицини
праці України, протокол №21/893 від 10.06.2009
року підтвердив наявність
захворювань, характерних для отруєння
ртуттю, містить рекомендації нагляду у
профпатолога, невропатолога та ін.

Експертизою проведеною, згідно ухвали
суду від 05.03.2012 року встановлено, що: -
Згідно наданих експертній комісії
медичних документів, у позивачки мають
місце хронічні захворювання, а саме -
змішане системне захворювання
сполучної тканини (синдром Шарпа) з
ураженням легень (базальний
пневмофіброз ЛН І ст.), серця
(міокардіофіброз, щлуночкова
екстрасистолія, гіпертонічна хвороба II
ст., СН 1 ст., ФК - 2), шкіри та її придатків
(алопеція, рецидивуюча ерітема шкіри
обличчя, телеангіектазія,
ангіотрофоневроз кінцівок), а також -
розповсюджений остеохондроз хребта,
хронічний гастродуоденіт, хронічний
пієлонефрит, хронічний панкреатит та
дисциркуляторна енцефалопатія II з
вестибулярним і астеноневротичним
синдромами.

Відповідно "Акту" № 1307 огляду МСЕК від
17.08.10 року ОСОБА_2 була встановлена
третя група інвалідності по
"загальному захворюванню", обумовлена
названими вище захворюваннями.

Враховуючи теоретичну можливість
походження даних захворювань від
різних чинників, неможливість на
підставі наявних даних встановити
початок їх розвиток, експертна комісія
не може встановити за наявними даними
причину захворювань у ОСОБА_2 та
підтвердити чи спростувати їх зв'язок з
перебуванням в середовищі з підвищеним
вмістом парів ртуті.

Експертна комісія допускає, що більш
детальне висвітлення питань "ухвали
суду", можливе після проведення
клінічного стаціонарного обстеження у
спеціалізованій медичній установі
(наприклад, клініці Українського
Державного НДІ реабілітації інвалідів
або клініці профзахворювань Інституту
медицини праці Академії медичних наук
України), з проведенням
інструментального і лабораторного
діагностування захворювань та науково
- обґрунтованого встановлення
причинного зв'язку з факторами впливу
зовнішнього середовища.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довела наявність тих
обставин на які вона посилалась як на
підставу задоволення заявлених вимог.

В той же час колегія суддів вважає, що
матеріали справи свідчать про те, що
дійсно мав місце нещасний випадок на
виробництві, в результаті чого ОСОБА_2
зазнала інтоксикації парами ртуті, в
результаті чого була заподіяна шкода
її здоров'ю.

Відповідач у запереченнях на позов
також зазначає, що у даному випадку
документально підтверджується
нещасний випадок на виробництві, в
зв'язку з чим роботодавець мав би
скласти відповідний акт за формою Н-1.

Вказаний акт є одним з обов'язкових
документів на підставі яких Центральна
лікарська експертна комісія
встановлює зв'язок захворювання з
умовами праці.

Крім того, відповідачем вказується, що
комісія може повернутися до розгляду
питання ОСОБА_2 після надання акту за
формою Н-1.

З матеріалів справи вбачається, що
Вінницька обласна клінічна лікарня ім.
М.І. Пирогова відмовила ОСОБА_2 у
складанні акту за формою Н-1 в червні 2011
року (а.с.15). В той же час позивач не
оскаржила таку відмову у судовому
порядку, а вирішила доводити свої
вимоги без відповідного акту за формою
Н-1, що унеможливлює, згідно чинного
законодавства складання позитивного
висновку Центральною лікарською
експертною комісією.

Колегія суддів, вважає, що відповідач
по справі не порушив Порядок та
Процедуру встановлення зв'язку
захворювання з умовами праці ОСОБА_2, а
склав негативний для позивача висновок
лише з формальних підстав - ненадання
усіх необхідних документів для
прийняття рішення, зокрема акту за
формою Н-1, про що також вказувалось і
самим відповідачем.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
дійшов до хибного висновку про
відсутність підстав для встановлення
зв'язку захворювання позивача з
умовами її праці і з цих підстав
відмовив у позові.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги знайшли
часткове підтвердження в ході
апеляційного розгляду, рішення суду
про відмову у позові з підстав
недоведеності обставин на які
посилається позивач є необґрунтованим
та підлягає скасуванню.

Проте, позовні вимоги не можуть бути
задоволенні оскільки, відповідач був
позбавлений правових підстав для
складання позитивного висновку щодо
позивача у зв'язку з ненаданням
відповідного акту за формою Н-1, а тому в
позові слід відмовити з цих підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 29.07.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до державної
установи «Інститут медицини праці
Академії медичних наук України», треті
особи: Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в
особі Відділення виконавчої дирекції
у м. Вінниці, Вінницька обласна
клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова,
Вінницька санітарно-епідеміологічна
станція про визнання висновку
центральної лікарсько-експертної
комісії клініки профзахворювань
Інституту медицини праці Академії
медичних наук України недійсним -
скасувати та ухвалити нове рішення
яким відмовити у позові ОСОБА_2.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.Ю. Зайцев

Судді:
Т.О. Денишенко

Т.Б. Сало