Справа № 372/71/13-ц Головуючий у І
інстанції Степанова О.С.Провадження №
22-ц/780/70/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області в м.Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 27 листопада 2013 року у
справі за позовом прокурора
Обухівського району Київської області
в інтересах держави в особі
Обухівської районної державної
адміністрації до ОСОБА_1, Української
міської ради, треті особи: ОСОБА_2,
Київська обласна державна
адміністрація, Головне управління
Держземагенства у Київській області
про визнання незаконним та скасування
рішення ради, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
зобов'язання повернути державі
земельну ділянку,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У березні 2011 року прокурор
Обухівського району звернувся до суду
із позовом в інтересах держави в особі
Обухівської районної державної
адміністрації, який було уточнено та
доповнено і просив визнати
незаконним і скасувати рішення
Української міської ради 3 сесії 24
скликання від 4.06.2002року про надання в
тимчасове довгострокове
користування на умовах оренди
земельної ділянки ОСОБА_1, визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки від 10 грудня 2003 року, укладений
між Українською міською радою та
ОСОБА_1 про надання в оренду земельної
ділянки площею 0,15 га, вартістю 15 796 грн.
90 коп. та зобов'язати ОСОБА_1 повернути
державі в особі Обухівської районної
державної адміністрації вказану
земельну ділянку площею 0,15 га.

Позов обґрунтовано тим, спірний
договір оренди укладено не
уповноваженим органом, а тому
відповідно до ст.48 ЦК Української РСПР
вказана угода підлягає визнанню
недійсною як така, що не відповідає
вимогам закону. Так, оспорюваним
договором оренди земельної ділянки
передано орендарю земельну ділянку
загальною площею 0,15 га, розташовану
між основною приватизованою орендарем
земельною ділянкою та укосом захисної
дамби Конча-Заспа-Плюти в районі
садового товариства «Роздолля», для
культурно-оздоровчих та рекреаційних
цілей. Відповіднодо листа управління
земельних ресурсів у Обухівському
районі від 01 квітня 2009 року земельні
ділянки, розташовані в межах садового
товариства «Роздолля», знаходяться за
межами населеного пункту та
повноваження щодо розпорядження ними
належать до Обухівської районної
державної адміністрації відповідно до
по 12 Перехідних положень Земельного
кодексу України. А тому органом,
уповноваженим приймати рішення та
укладати договір про передачу
вищевказаної земельної ділянки, як
ділянки, яка розташована за межами
населеного пункту м. Українка, згідно з
п. 12 Перехідних положень Земельного
кодексу України є Обухівська районна
державна адміністрація, а не
Українська міська рада.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Київської області просить
рішення суду скасувати, ухвалити
нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення
норм процесуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
вказується на те, що судом не
надано юридичної оцінки копії листа
Комітету з питань державного
будівництва та місцевого
самоврядування Верховної Ради
України від 22.03.2012 року, в якому
зазначено, що Верховною Радою
України рішення про встановлення меж
м.Українка не приймались.

Також апелянтом зазначається про те,
що суд не звернув уваги, що в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.11.2012 року у даній справі
вказано, що органом, уповноваженим
приймати рішення та укладати договір
про передачу вказаної земельної
ділянки згідно з п.12 Перехідних
положень Земельного кодексу України
є Обухівська районна державна
адміністрація і спірна земельна
ділянка, яка була передана ОСОБА_1 в
оренду, знаходиться в
адміністративних межах Української
міської ради за межами населеного
пункту м.Українка.

Крім цього, апелянтом вказується на
необґрунтовану відмову суду в
задоволенні клопотання позивача про
призначення у справі земельно-
технічної експертизи.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції виходив
із того, що посилання позивача на
те, що органом уповноваженим
приймати рішення та укладати договір
про надання вказаної земельної
ділянки ОСОБА_1 в оренду, як ділянки,
розташованої за межами населеного
пункту м.Українка згідно з п.12
Перехідних положень Земельного
кодексу України є Обухівська районна
державна адміністрація не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні. Не доведено також, що на
час видання оскаржуваного рішення
ради та укладення договору оренди
спірна земельна ділянка знаходилась
в адміністративних межах Української
міської ради за межами населеного
пункту м.Українка.

Надані суду копії листа Обухівської
РДА від 9.01.2013 року №1690/16-05, листа ГУ
Держземагенства у Київській області
від 25.02.2013 року №07-03/Г-2651 та ксерокопії
інших письмових доказів судом
відхилено як неналежні докази в
розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України.

Також судом взято до уваги, що межі
м.Українка станом на 30 січня 2012 року
не встановлені.

Крім цього, судом враховано, що
рішенням Обухівського районного
суду від 28 вересня 2009 року ОСОБА_2
відмовлено в позові до Української
міської ради, ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору оренди,
укладеного 10.12.2003 року між
Української міської ради і ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується із
такими висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
узгоджуються із вимогами закону.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
передбачених статтею 61 цього Кодексу.

Правовими підставами позовних вимог
позивачем визначено положення ст.48 ЦК
УРСР ( в редакції 1963 року), ст.393 ЦК
України, ст.13 Закону України «Про
оренду землі».

Згідно із .48 ЦК УРСР ( в редакції 1963
року) недійсною є та угода, що не
відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Судом першої інстанції встановлено,
що 4 червня 2002 року рішенням
Української міської ради 3-ої сесії 24-го
скликання ОСОБА_1 надано в
довгострокове користування на умовах
оренди терміном на 49 років земельну
ділянку площею 0,15га для
культурно-оздоровчих та рекреаційних
цілей, яка розташована між основною
приватизованою земельною ділянкою та
укосом захисної дамби
Конча-Заспа-Плюти в районі садового
товариства «Роздолля» (том 1 а.с. 51).

10 грудня 2003 року Українська міська
рада (Орендодавець) і ОСОБА_1 (Орендар)
уклали договір оренди, за яким
орендодавець передав а орендар
набув права на оренду вказаної
земельної ділянки площею 0,15га для
культурно-оздоровчих та рекреаційних
цілей. (том 1 а.с.45-46).

Вказаний договір зареєстрований у
встановленому законом порядку
10.12.20003року під №49.

23 грудня 2008 року між сторонами була
укладена додаткова угода до Договору
оренди, згідно з якою визначено
кадастровий номер земельної ділянки
та нормативна грошова оцінка. (том 1
а.с.47).

27.04.2010 року сторони уклали договір
про зміни до договору оренди, згідно
з яким викладено п.1.3 договору в
новій редакції.(том 1 а.с.48).

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 28 вересня 2009 року
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Української міської ради
Обухівського району Київської області,
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
оренди, укладеного 10 грудня 2003 року
між Української міської ради і ОСОБА_1
(том 1 а.с. 185-186).

Вказане рішення суду в установленому
законом порядку набрало законної
сили.

На час укладення оспорюваного
договору оренди та вирішення спору
межі м.Українка не встановлені.

Вказана обставина підтверджується
листом відділу держкомзему у
м.Українка Обухівського району
Київської області від 30.01.2012 року (том 1
а.с.225), листом управління земельних
ресурсів в Обухівському районі від
20.09.2009 року (том1 а.с.158), листом голови
Комітету з питань державного
будівництва та місцевого
самоврядування Верховної Ради
України від 22.03.2012 року (том 2 а.с.15).

З листа відділу держкомзему у
м.Українка Обухівського району
Київської області від 14.02.2012 року
вбачається, що земельна ділянка, яка
була передана ОСОБА_1 на умовах
оренди, знаходиться в
адміністративних межах Української
міської ради (том 2 а.с.20).

Згідно листа головного управління
Держземагенства у Київській області
від 25.02.2013 року землевпорядна
документація по встановленню та
затвердженню меж м.Українка в архіві
не обліковується, садове товариство
«Роздолля» знаходиться за межами
населеного пункту м.Українка, а саме
в адміністративних межах Української
міської ради. (том 3 а.с.37-38).

З листа науково-дослідного та
проектного інституту землеустрою від
3.05.2012 року ОСОБА_2 згідно технічної
документації площа міста Українка за
проектом складає 907,5га. Садові
товариства розташовані на захисній
дамбі Конча_заспа-Плюти розташовані
не в межах міста Українка площею 907,5
га (том 2 а.с.135-136).

З листа Державного архіву Київської
області від 10.05.2012року на заяву
ОСОБА_2 рішенням Київської обласної
ради від 19.02.2004року№ 159-12-ХХ1У межі
м.Українка затверджені в розмірі
3230,98га. (том3 а.с.40).

Рішенням десятої сесії двадцять
другого скликання Обухівської
районної ради народних депутатів
від 28.11.1997 року затверджено проекти
формувань територій місцевих ради
та межі населених пунктів району в
розрізі місцевих рад і площ згідно
додатку. (том3 а.с.95-96).

Оцінивши докази, надані сторонами на
підтвердження-заперечення позову, з
врахуванням предмету і правових
підстав позову, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відсутність підстав задоволення
позовних вимог.

Недоведеними є посилання позивача
на невідповідність оскаржуваних
рішення ради і договору оренди
положенням ст.48 ЦК УРСР ( в редакції 1963
року), ст.393 ЦК України, ст.13 Закону
України «Про оренду землі».

Встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що оспорюване
рішення Української міської ради 3-ої
сесії 24-го скликання про надання
ОСОБА_1 в довгострокове користування на
умовах оренди терміном на 49 років
земельної ділянки площею 0,15га для
культурно-оздоровчих та рекреаційних
цілей прийнято в межах повноважень
Української міської ради, відповідає
вимогам ст.ст.12, 93, 122 Земельного
кодексу України.

Відповідає вимогам закону і
оспорюваний договір оренди земельної
ділянки.

Судом обґрунтовано зазначено, що
посилання позивача на те, що спірна
земельна ділянка, передана ОСОБА_1 на
умовах оренди, знаходиться в
адміністративних межах Української
міської ради за межами населеного
пункту м.Українки, а тому відповідно
до положень п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України органом
виконавчої влади, який наділений
повноваженнями по розпорядженню
вказаною земельною ділянкою за
межами населеного пункту є
Обухівська районна державна
адміністрація в судовому засіданні
не доведені.

Суд перевірив на належність та
допустимість як нові докази, надані
суду при новому розгляді справи,
так і всі письмові докази, які
містяться в матеріалах справи і
прийшов до правильного висновку, що
ксерокопії вказаних письмових
документів не можна визнати
належними доказами на підтвердження
позовних вимог в розумінні

ч.1 ст.58 ЦПК України.

Заслуговують на увагу також
заперечення ОСОБА_1 на позов в тій
частині, що Обухівська районна
державна адміністрація не є
належним позивачем у справі,
оскільки з врахуванням цільового
призначення земельної ділянки та
тверджень позивача про знаходження
спірної земельної ділянки за межами
м.Українка відповідно до вимог ч.5
ст.122 Земельного кодексу України
органом виконавчої влади
уповноваженим на реалізацію прав
державної власності на спірну
земельну ділянку є Київська обласна
державна адміністрація.

З врахуванням вказаних обставин
колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і передбачених
законом підстав для його скасування
не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на
те, що судом не надано юридичної
оцінки копії листа Комітету з питань
державного будівництва та місцевого
самоврядування Верховної Ради
України від 22.03.2012 року, в якому
зазначено, що Верховною Радою
України рішення про встановлення меж
м.Українка не приймались, є
необґрунтованими.

Вказаний письмовий доказ оцінений в
сукупності з іншими доказами і не
доводить вимог позивача.

Інші доводи апелянта на те, що в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21.11.2012 року у
даній справі вказано, що органом,
уповноваженим приймати рішення та
укладати договір про передачу
вказаної земельної ділянки згідно з
п.12 Перехідних положень Земельного
кодексу України є Обухівська районна
державна адміністрація і спірна
земельна ділянка, яка була передана
ОСОБА_1 в оренду, знаходиться в
адміністративних межах Української
міської ради за межами населеного
пункту м.Українка підлягають
відхиленню, оскільки такого висновку
вказана ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.11.2012 року не містить. (том
2 а.с.214-217).

Доводи апелянта на необґрунтовану
відмову суду в задоволенні
клопотання позивача про призначення
у справі земельно - технічної
експертизи не заслуговують на увагу,
оскільки відмова в задоволенні
клопотання передбачена положеннями
ст.168 ЦПК України. В суді апеляційної
інстанції представником апелянта
таке клопотання повторно не
заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги на
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення
норм процесуального права є
необґрунтованими, законність і
обґрунтованість рішення суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області -
відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: