АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/736/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 23 Орендарчук М.
П. Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. РІШЕННЯ
06 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Міщенко С. В. суддів
Магда Л. Ф. , Трюхан Г. М. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 17 січня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до приватного підприємства
«Дніпро», третя особа: відділ
Держкомзему у Христинівському районі
про визнання договору оренди землі
недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ПП «Дніпро», третя
особа: відділ Держкомзему у
Христинівському районі , про визнання
договору оренди землі недійсним /а.с.3-7/,
яку уточнив, подавши заяву від 30 серпня
2013 року /а.с.29-31/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_6
вказав, що він є власником земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення площею 2,64 га, яка належить
йому на підставі державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІІ-ЧР № 012807, зареєстрованого 04
жовтня 2002 року Ботвинівською сільською
радою в Книзі записів реєстрації
державних актів на право приватної
власності на землю за № 225 та
розташованої в
адміністративно-територіальних межах
Ботвинівської сільської ради,
Христинівського району, Черкаської
області.

Вказана земельна ділянка, 10 грудня 2005
року , за узгодженою домовленістю між
позивачем та дочірнім підприємством
«Нафком-Агро» , була передана в оренду
останньому терміном на 5 років.

Починаючи з 2007 року , на умовах усної
домовленості, дана земельна ділянка
була передана ним в оренду відповідачу
. За користування якою ОСОБА_6
отримував від ПП «Дніпро» орендну
плату на рівні з іншими жителями с.
Ботвинівка, Христинівського району.

На початку 2013 року він виявив намір
передати свою земельну ділянку в
оренду ТОВ «ЛАТ АГРОІНВЕСТ» , у зв'язку
з чим надав своєму синові відповідне
доручення на вчинення відповідних дій
від його імені по оформленню договору
оренди.

А в середині 2013 року ОСОБА_6 стало
відомо, що з 26 березня 2012 року його
земельною ділянкою користується ПП
«Дніпро». Після ознайомлення з копією
договору оренди земельної ділянки (паю)
з додатками від 26 березня 2012 року ,
зареєстрованого 06 грудня 2012 року у
відділі Держкомзему у Христинівському
районі, Черкаської області, який його
син витребував у відділі Держкомзему у
Христинівському районі , - ОСОБА_6
виявив , що підписи в цих документах
від його імені дійсно належать
особисто йому. Хоча він договору не
укладав і доручення на укладання
такого договору нікому не надавав, а на
початку літа 2012 року до нього приходила
гр. ОСОБА_8 - вагар ПП «Дніпро», яка й
надала на підпис бланки документів,
пояснивши при цьому, що дані документи
необхідні для отримання орендної плати
за земельний пай, чим ввела позивача в
оману. Оскільки якби він вивчав його
зміст , то не погодився б на підписання
такого договору, тому що його умови не є
вигідними для нього.

Тому позивач ( уточнивши свої вимоги) ,
посилаючись на те, що умови орендного
договору його земельного паю не
співпадають з його внутрішнім
переконанням , та на ту обставину, що
згоду на укладання його він би не надав,
та на норми цивільного,
цивільно-процесуального
законодавства, на Закон України «Про
оренду землі» , - просив суд визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки (кадастровий номер
:03:001:0130), укладений 26 березня 2012
року та зареєстрований у державному
реєстрі 06 грудня 2012 року за № 02423.
Стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати /а.с.29-31/.

Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 17 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПП
«Дніпро» судові витрати в сумі 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 через представника
за довіреністю - ОСОБА_7 , подав
апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи яку
вказав, що суд першої інстанції не
обґрунтовано ухвалив рішення яким
відмовив в позові, залишивши поза
увагою доводи позивача, що були
викладені в позовній заяві та
досліджені в ході розгляду справи
докази.

Зокрема , для доведеності обставин
справи суд допитав в якості свідків
наступних осіб: - ОСОБА_8, що працює
вагарем ПП «Дніпро», яка пояснила, що
вона приходила до домоволодіння ОСОБА_6
з бланком договору оренди землі, на
укладання та підписання якого її усно
уповноважив сільський голова, а не
відповідач по справі. Щодо істотних
умов договору, то вони не були
обговорені при підписанні вказаних
бланків;

- ОСОБА_9, яка є секретарем виконкому
Ботвинівської сільської ради,
Христинівського району, яка пояснила,
що ОСОБА_6 не був присутнім під час
засвідчення його підпису у довіреності
для присвоєння кадастрового номера
належної йому земельної ділянки та
вчинення інших дій, пов'язаних з
державною реєстрацією земельної
ділянки;

- ОСОБА_10, що є сільським головою с.
Ботвинівка, Христинівського району,
який пояснив, що попередив ОСОБА_6 про
візит до нього ОСОБА_8, а наступного дня
після підписання оскаржуваного
договору запитав у позивача чи дійсно
він його підписав.

Але жодне із зазначених пояснень не
було відображено та оцінено судом при
ухваленні рішення.

Також апелянт вказує, що при ухваленні
оскаржуваного рішення суд
безпідставно послався на вже виключені
відповідно до Закону України № 1878-VI
(1878-17) від 11.02.2010 року , норми ст. 18 та ст.
20 Закону України «Про оренду землі».

Тому, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, ОСОБА_6 просив
скасувати рішення Христинівського
районного суду Черкаської області від
17 січня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах заявлених позовних
вимог та доводів апелянта, судова
колегія приходить до висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, яка діяла на
момент укладання договору) оренда
землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, яка діяла на
момент укладання договору) договір
оренди землі укладається у письмовій
формі. Типова форма договору оренди
землі затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Згідно із ст. ст. 16, 18, 19 вказаного Закону
(в редакції, яка діяла на момент
укладання договору), договір оренди
земельної ділянки набирає чинності
після досягнення домовленості з усіх
істотних умов, підписання його
сторонами і державної реєстрації в
порядку, встановленому законом. Строк
дії договору оренди землі визначається
за згодою сторін, але не може
перевищувати 50 років.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Статтею 126 Земельного кодексу України
передбачено, що право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1
ст. 20 Закону України «Про оренду землі»
(в редакції, яка діяла на момент
укладання договору) договір оренди
землі підлягає державній реєстрації й
на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК
України та ст. 18 Закону України «Про
оренду землі» є укладеним із моменту
його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року № 2073, а відповідно
до Указу Президента України від 17
лютого 2003 року «Про заходи щодо
створення єдиної системи державної
реєстрації земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них у
складі державного земельного
кадастру» на Державний комітет України
по земельних ресурсах покладено
обов'язок щодо здійснення у складі
державного земельного кадастру
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них, а також договорів оренди земельних
ділянок.

З матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що відповідно до
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ЧР № 012807
ОСОБА_6 є власником земельної ділянки
площею 2,64 га, яка розташована в
адміністративно-територіальних межах
Ботвинівської сільської ради,
Христинівського району, Черкаської
області /а.с. 57/.

Спірна земельна ділянка знаходиться у
користуванні відповідача ПП «Дніпро» ,
що останнім не заперечується.

ПП «Дніпро» користується земельною
ділянкою на підставі укладеного 26
березня 2012 року і зареєстрованого 06
грудня 2012 року у відділі Держкомзему у
Христинівському районі договору
оренди /а.с. 52-55/, сплачуючи позивачу
орендну плату, що не заперечується
позивачем. Укладений між сторонами
Договір оренди землі відповідає
типовій формі договору оренди землі,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 03 березня 2004 року
№220, та містить , передбачені ст.15
Закону України «Про оренду землі»
істотні умови.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасників правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Згідно ст. 229 ЦК України , якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач підтвердив, що спірний договір
був ним підписаний , а також , що він на
виконання його умов передав в оренду
свою земельну ділянку відповідачу,
якою ПП «Дніпро» користувалося , а
ОСОБА_6 отримував за це орендну плату в
2012 та 2013 роках.

Ні під час розгляду справи судом першої
інстанції, ні в ході перегляду рішення
в апеляційній інстанції, позивач не
надав доказів, що в укладеному ним
договорі відсутні суттєві умови, або,
що при його укладенні було допущено
помилку чи введеного його відповідачем
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Тому , за таких обставин , суд першої
інстанції дійшов до правильних
висновків про відсутність підстав для
визнання договору оренди землі
недійсним з відповідними наслідками. А
доводи на підтвердження вимог ОСОБА_6,
вказані в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не дають підстав для
скасування ухваленого судом рішення в
частині , що стосується позовних вимог
ОСОБА_6

Водночас, при ухваленні рішення , суд
припустився помилки в частині
вирішення питання про стягнення з
позивача на користь відповідача витрат
на оплату правової допомоги та
безпідставно стягнув з позивача 500грн.
на користь ПП «Дніпро» витрат на
правову допомогу.

Відповідно до норм ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

У матеріалах справи відсутні дані на
підтвердження понесених ПП «Дніпро»
витрат на правову допомогу адвоката.
Оскільки хоч адвокат ОСОБА_11 і брав
участь у справі на стороні ПП «Дніпро» ,
але - як представник, про що прямо
зазначено у журналах судових засідань
та передбачено угодою від 01.07.2013р.
/а.с.47/. Доказів, що він надавав
відповідачу правову допомогу у справі
відсутні. А наявна у справі квитанція
/а.с.17/ та угода від 01.07.2013р. /а.с. 47/ - не
підтверджують факт понесення ПП
«Дніпро» витрат по оплаті правової
допомоги адвоката ОСОБА_11 у даній
справі. Оскільки згідно даної
квитанції 500 грн. були внесені «за
складання позовної заяви» , яка у
справі відсутня, оскільки з зустрічним
позовом ПП «Дніпро» до ОСОБА_6 не
зверталося, та за участь адвоката в
суді першої інстанції, а
представництво в суді не відноситься
до витрат на правову допомогу. Інших
доказів, що ПП «Дніпро» як відповідач
на користь, якого ухвалене рішення ,
понесло витрати на правову допомогу в
матеріалах справи не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення Христинівського
районного суду Черкаської області від
17 січня 2014 року належить змінити ,
скасувавши його в частині стягнення з
ОСОБА_6 на користь приватного
підприємства «Дніпро» 500грн. судових
витрат на правову допомогу , у іншій
частині рішення належить залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 84,88,89,218, 303, 304, 307, 309, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково, рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 17 січня 2014 року -
змінити . Скасувати рішення в частині
стягнення з ОСОБА_6 на користь
приватного підприємства «Дніпро»
500грн. судових витрат на правову
допомогу.

У решті рішення Христинівського
районного суду Черкаської області від
17 січня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до приватного
підприємства «Дніпро», третя особа:
відділ Держкомзему у Христинівському
районі про визнання договору оренди
землі недійсним - залишити без змін .

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :