АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/4099/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції:Лопатюк Н.Г.
Доповідач: Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

06 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 21 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа : Головне
управління юстиції у м.Києві про
встановлення факту проживання однією
сім»єю та визнання права власності і за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
3-я особа : Головне управління юстиції у
м. Києві про визнання права власності в
порядку спадкування ,-

в с т а
н о в и л а:

У вересні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
встановлення факту проживання однією
сім"єю та визнання за ним як
спадкоємцем четвертої черги право на
спадкування після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 разом зі
спадкоємцем першої черги батьком
померлої і просив визнати за ним право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1.

В подальшому позивач уточнив свої
вимоги і просив встановити факт його
проживання з ОСОБА_3 однією сім"єю без
реєстрації шлюбу з 01 січня 1997 року по
день її смерті, визнати спірну
квартиру об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя, визнати
за ним право власності на Ѕ частину
квартири.

Вказував, що з січня 1997 року почав
постійно проживати у спірній квартирі
однією сім"єю з ОСОБА_3 та її сином
ОСОБА_4 , який у ІНФОРМАЦІЯ_2 трагічно
загинув .

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло,видане
Ленінградською районною державною
адміністрацією м. Києва 28.07.1998 року
спірна квартира належала ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на праві спільної часткової
власності в рівних частках по 12
частині. Після смерті сина , ОСОБА_3
успадкувала належну йому Ѕ частину
квартири згідно зі свідоцтвом про
право на спадщину за законом від 16.05.2006
року.

За його позовом до Органу приватизації
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації Головного
управління юстиції у м. Києві рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 25 лютого 2010 року вказані свідоцтва
були визнані недійсними і
розпорядженням Святошинської районної
у м. Києві ради № 114 від 18.03.2010 року
спірна квартира ним була приватизована
та отримано свідоцтво про право
власності на житло від 15.09.2010 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
28 жовтня 2010 року зазначене рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким відмовлено в задоволенні
його позову. Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 03 червня 2011
року визнано незаконним та скасовано
розпорядження органу приватизації
Святошинської районної у м. Києві ради
№ 114 від 18.03.2010 року та № 499 від 15.09.2010
року, а також свідоцтво про право
власності на житло, двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те,що він проживав з
ОСОБА_3 та вів з нею спільне
господарство з 1997 року, а в період 2007-2008
року за рахунок зробленого
капітального ремонту збільшилася
вартість спірної квартири майже
вдвічі, просив встановити факт
проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу та визнати спірну
квартиру об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя,в зв"язку з
чим визнати за ним право власності на 1
/2 частини квартири.

ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом,
в якому просив визнати за ним право
власності на спірну квартиру в порядку
спадкування після померлої його доньки
ОСОБА_3,оскільки приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом в зв»язку з відсутністю
документів, що підтверджують державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно ОСОБА_3.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 21 січня 2014 року як
первісний, так і зустрічний позови
задоволено частково. Ухвалено
встановити факт проживання однією
сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,визнати квартиру АДРЕСА_1
об"єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і визнати за ОСОБА_2
право власності на Ѕ частини вказаної
квартири.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
1/2частини тієї ж квартири в порядку
спадкування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове,яким в
задоволенні первісного позову
відмовити,його позовні вимоги
задовольнити та визнати за ним право
власності на спірну квартиру в порядку
спадкування.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з»явилися в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги , обставини справи ,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Ленінградською районною
державною адміністрацією м. Києва
28.07.1998 року на підставі розпорядження
Ленінградської районної державної
адміністрації за № 5513 від 28.07.1998 року,
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
спільної часткової власності в рівних
частках ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_4 ( а.с.
39).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, а ОСОБА_3 як
спадкоємець першої черги отримала
16.05.2006 року свідоцтво про спадщину за
законом на належну її сину Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 6, 38).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, про що в
Книзі реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис за № 23504 (
а.с.7).

26.02.2010 року до Овруцької державної
нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1,
батько ОСОБА_3, з заявою про прийняття
спадщини після померлої, на підставі
якої 18.05.2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 заведено спадкову
справу № 2/2010 ( а.с. 68).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25.02.2010 року за позовом
ОСОБА_2 до Органу приватизації
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації Головного
управління юстиції у м. Києві,
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках на
ім.»я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виданого
Ленінградською районною державною
адміністрацією м. Києва 28.07.1998 року та
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 16.05.2006 року , на підставі
яких квартира АДРЕСА_1 на момент
смерті належала ОСОБА_3, визнані
недійсними (а.с.45-46).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
28.10.2010 року вказане рішення суду
скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено. При цьому судом
встановлено, що станом на липень 1998
року в квартирі АДРЕСА_1 були
зареєстровані ОСОБА_3 і її син ОСОБА_4.
17.07.1998 року ОСОБА_3 була подана заява про
приватизацію вказаної квартири на себе
і свого сина ОСОБА_4 в рівних частках. У
1998 році ОСОБА_2 був зареєстрований у
АДРЕСА_2 та був власником Ѕ її частини
( а.с. 47-49 ).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 03.06.2011 року , яке
набрало законної сили , визнано
незаконними та скасовано
розпорядження № 114 від 18.03.2010 року та №
499 від 15.09.2010 року , видані Органом
приватизації Святошинської районної у
м. Києві ради на виконання рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 25.02.2010 року , якими було скасовано
право власності за ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 та передано вказану квартиру у
власність ОСОБА_2 ( а.с.50-57 ).

Згідно з даними паспорта ОСОБА_2,
останній з 11.03.1990 року був прописаний у
АДРЕСА_2 і знятий з реєстраційного
обліку за вказаною адресою 20.03.2008 року.
Зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1
24.07.2008 року ( а.с. 176).

Постановою від 19.02.2013 року приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 відмовила
ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на квартиру
АДРЕСА_1 після смерті його доньки
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була
власником цієї квартири, оскільки
спадкоємцем не надано документів, що
підтверджують державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно, яка
проведена відповідно до законодавства
( а.с.156).

Посилаючись на ч.1 ст. 74 СК України та ч.
1 ст. 62 СК України, ОСОБА_2 просив
встановити факт його проживання однією
сім"єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 та
визнати спірну квартиру об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,в
зв"язку з чим визнати за ним право
власності на 1/2 частини квартири,
враховуючи ту обставину , що за час
спільного проживання з 1997 року він з
ОСОБА_3 здійснили капітальний ремонт
квартири АДРЕСА_1 ,в зв»язку з чим
вартість спірної квартири значно
збільшилась.

Зазначаючи про те, що він як батько є
єдиним спадкоємцем після померлої
ОСОБА_3, ОСОБА_1 просив визнати за ним
право власності на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Визнаючи за ОСОБА_2 право
власності на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1, а на іншу Ѕ її частини за
ОСОБА_1 як спадкоємцем ОСОБА_3, суд
першої інстанції вважав встановленим
факт проживання ОСОБА_2 однією сім»єю
без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 1997 року
і по день її смерті, встановивши при
цьому, що вартість спірної квартири за
час проживання разом однією сім»єю
значно збільшилась, в зв»язку з чим
визнав квартиру АДРЕСА_1 об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя на підставі ч. 1 ст. 74 та ч. 1 ст.
62 СК України.

Проте з таким висновком суду
колегія суддів погодитись не може,
оскільки до нього суд прийшов з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права, які регулюють
правовідносини між сторонами .

Частинами 1,2 ст. 21 СК України
передбачено, що шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов»язків подружжя.

Частиною 1 ст. 62 глави 8 СК
України встановлено, що якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім»єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором .

Частиною 2 вказаної статті
визначено, що на майно, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою, поширюються положення
глави 8 цього Кодексу.

Системний та логічний аналіз
вказаних норм закону свідчить про те,
що положення глави 8 СК України,
поширюються тільки на майно, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності набутого чоловіком та жінкою
за час спільного проживання однією
сім»єю без реєстрації шлюбу, тобто
тільки у контексті ст. 74 СК України.

Отже, до правовідносин, що
виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , норми
ст. 62 СК України застосовані бути не
можуть, оскільки регулюють правовий
режим виникнення права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
яке належало дружині або чоловіку на
праві особистої власності і факт
проживання однією сім»єю без шлюбу ,
прав та обов»язків подружжя не
породжує.

Проте, суд першої інстанції на
зазначене увагу не звернув та визнав
об»єктом права спільної сумісної
власності майно , яке належало на праві
особистої приватної власності ОСОБА_3,
яка у шлюбі з ОСОБА_2 не перебувала,
визначивши при цьому спірну квартиру
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя .

На підставі викладеного, правові
підстави встановлення факту
проживання однією сім»єю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 без шлюбу - відсутні, оскільки
вказаний факт не створює для ОСОБА_2
бажаних юридичних наслідків, в зв»язку
з чим позов ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України
встановлено, що до складу спадщини
входять усі права та обов»язки, що
належали спадкодавцю на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Як встановлено вищевказаними
судовими рішеннями та не оспорюється
сторонами у справі, ОСОБА_3 , яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної
власності належала квартира АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається,
що спадкоємцем першої черги за законом
після померлої ОСОБА_3 є її батько,
відповідач за основним позовом ОСОБА_1,
який в установленому законом порядку
прийняв спадщину , що складається з
квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, а також
роз»яснення викладені в Постанові
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», відповідно
до яких у разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження, колегія суддів
приходить до висновку, що є всі законні
підстави до задоволення зустрічного
позову ОСОБА_1 про визнання за ним права
власності в порядку спадкування на
квартиру АДРЕСА_1 .

В зв»язку з тим ,що суд першої інстанції
припустився грубих порушень норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні даного спору, колегія
суддів вважає за необхідне скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове .

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316 ЦПК
України,колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 21 січня 2014 року скасувати
та ухвалити нове наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про встановлення факту проживання з
ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації
шлюбу та визнання квартири АДРЕСА_1
об»єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_2
права власності на Ѕ частину вказаної
квартири - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування право власності на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54,35
кв.м та житловою площею 28,90 кв.м..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -