РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Надь Н.Ю.

з участю позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду з позовною заявою
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики від 21.11.2012 року в сумі
50 950,00 гривень. Мотивуючи свої позовні
вимоги, позивач вказує на те, що 21.11.2012
року між ним та відповідачем ОСОБА_3
було укладено договір позики,
відповідно до умов якого, позивач
ОСОБА_2 надав відповідачу суму позики у
розмірі - 14 550,00 гривень, строком до
02.12.2012 року. Однак, взяті на себе
зобов'язання, щодо повернення грошових
коштів у порядку та умовах
передбачених договором відповідач
ОСОБА_3 не виконав. Письмову вимогу
позивача ОСОБА_2 про виконання
зобов'язань згідно умов договору
позики, відповідачем залишено без
задоволення. Посилаючись на вказані
обставини, а також на норми ст.ст. 610,
611,1046 ЦК України позивач просить суд,
стягнути на свою користь з відповідача
загальну суму заборгованості за
договором позики від 21.11.2012 року в
розмірі 50 950,00 гривень , з яких 14 550
гривень - сума позики, 36 400 гривень -
грошові кошти нараховані у
відповідності до п. 6 договору позики
за несвоєчасне повернення суми позики
за період з 03.12.2012 року по 02.12.2013 року та
судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив їх задовольнити з
підстав та мотивів викладених у
позові. Просив стягнути з відповідача
на його користь 14 550,00 гривень основного
боргу та 36 400,00 гривень за несвоєчасне
повернення позики . Крім того вказав на
те, що 1000 гривень відповідач ОСОБА_3
повернув йому в рахунок погашення суми
боргу за договром позики.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні, позовні вимоги визнав
частково, пояснив, суду, що гроші в сумі
9000 гривень в рахунок погашення суми
боргу за договором позики повернув
позивачу , доказів на підтвердження
повернення коштів не має. Не визнав
також вимогу про стягнення з нього
суму боргу за несвоєчасне поверненні
позики в сумі 36 400,00 гривень.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, вивчивши та перевіривши в
судовому засіданні матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 21.11.2012 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір
позики який нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу та
зареєстровано у реєстрі за № 1304,
відповідно до умов якого, позивач
ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_3
грошові кошти у розмірі - 14 550,00 гривень,
строком до 02.12.2012 року, а ОСОБА_3
зобов'язався повернути позивачу
грошові кошти готівкою або шляхом
внесення грошових коштів на
банківський рахунок позикодавця, що
стверджується договором позики,
копія якого приєднана до матеріалів
справи /а.с. 4/.

Відповідно до п. 6 Договору позики , якщо
позичальник своєчасно не поверне
позикодавцю суму позики, він
зобов'язаний сплатити 100 гривень за
кожний прострочений день.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж
суму грошових коштів (суму позики) або
таку саму кількість речей того ж роду
та такої ж якості.

Відповідно до п. 2 даного договору
грошові кошти, які є предметом цього
договору, передані позикодавцем та
одержані позичальником до підписання
цього договору.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Правовідносини між сторонами по
справі є цивільноправовими та
урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до умов договору позики від
21.11.2012 року відповідач ОСОБА_3
зобов'язався повернути ОСОБА_2, грошові
кошти, готівкою або шляхом внесення
грошових коштів на банківський рахунок
позикодавця у строк до 02.12.2012 року в
розмірі 14 550,00 гривень.

Незаперечним фактом є також те, що
відповідач відповідно до умов договору
позики (п.6), у випадку своєчасного
неповернення суми позики зобов'язався
сплачувати ОСОБА_2 по 100 гривень за
кожен прострочений день. А відтак не
може бути прийнято до уваги
заперечення відповідача, щодо
неправомірного нарахування суми боргу
за прострочені дні за несвоєчасне
повернення позики, за період починаючи
з 03.12.2012 року по 02.12.2013 року в сумі 36 400
гривень.

Поясненнями позивача в судовому
засіданні стверджено, що відповідач
ОСОБА_3 повернув йому 1000 гривень в
рахунок погашення суми основного
боргу.

Доводи відповідача ОСОБА_3 щодо
повернення ним коштів в сумі 9000
гривень не заслуговують на увагу,
оскільки суду не надано жодних доказів
на підтвердження вказаної обставини.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 не виконав
зобов'язання, передбачені
вищезазначеним договором у строк,
встановлений цим договором, суд вважає,
що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК
України його слід вважати таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Так як своїх зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_3 не виконував належним
чином, то у позивача виникло право
вимагати від відповідача повернення
коштів.

З урахуванням всіх обставин справи,
враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
виходячи із принципів розумності та
справедливості суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2, згідно

договору позики від 21.11.2012 року
заборгованість в сумі 50 950,00 гривень
підлягають до часткового задоволення,
а саме в сумі 49 950,00 гривень, з яких: 13 550,00
гривень - сума основного боргу, 36 400,00
гривень - сума коштів за несвоєчасне
повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 526, 533,610,612, 625,629,1046,1049 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 294 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
21.11.2012 року в сумі 49 950,00 (сорок дев'ять
тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень,) з
яких: 13 550,00 (тринадцять тисяч п'ятсот
п'ятдесят гривень) - сума основного
боргу, 36 400,00 (тридцять шість тисяч
чотириста гривень) - сума за
несвоєчасне повернення позики.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачену ним суму судового збору в
розмірі 509,50 грн. (п'ятсот дев'ять
гривень, 50 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Апеляційна скарга
подається до апеляційного суду
Закарпатської області через
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца