Справа №2-1651/10 04.03.2014 04.03.2014 04.03.2014
Провадження № 22ц/784/826/14 Головуючий у
першій інстанції Губницький Д.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Руднік Є.М.,

за участю представника апелянта
Ярмощук О.М.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» ( далі - ТОВ «ОТП
Факторинг Україна»)

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 17 січня 2014 року про
відмову у визнанні мирової угоди,
укладеної в процесі виконання судового
рішення по справі за позовом

публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк»

(далі - ПАТ ОТП Банк»)

до

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 19
квітня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «ОТП Банк» 69 516 грн. 18 коп. в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № ML-400/175/2004 від 28
жовтня 2004 року, судовий збір в розмірі
695 грн. 16 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у
розмірі 250 грн., а всього 70 461 грн. 34 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 січня 2012 року стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором № ML-400/453/2005 від 07 листопада 2005
року, укладеного між АКБ
«Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 в
розмірі 94 395 грн. 69 коп., судовий збір в
розмірі 943 грн. 95 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у
розмірі 120 грн.

Вказані рішення суду набрали законної
сили 30 квітня 2010 року та 13 березня 2012
року відповідно.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 16 січня 2012 року замінено
сторону виконавчого провадження з ПАТ
«ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ
«ОТП Факторинг Україна».

19 грудня 2013 року начальник відділу ДВС,
в провадженні якого на виконанні
знаходяться виконавчі листи № 2-1651/2010
та № 2-1416/274/2012, звернувся до суду з
поданням про визнання мирової угоди,
укладеної між учасниками виконавчого
провадження, а саме ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» та ОСОБА_4 Зазначена мирова
угода укладається з метою визначення
порядку виконання вищезазначених
виконавчих листів на виконання рішень
суду про стягнення заборгованості за
кредитними договорами, яка станом на 30
липня 2013 року за кредитним договором №
ML-400/175/2004 від 28 жовтня 2004 року складає 10
612 87 доларів США, що еквівалентно 84 828
грн. 67 коп., а за кредитним договором №
ML-400/453/2005 від 07 листопада 2005 року - 11 564,27
доларів США, що еквівалентно 92 433 грн. 21
коп. Відповідно умов мирової угоди,
боржник зобов'язався погашати
заборгованість за кредитом згідно
графіку погашення, що є додатком до
цієї мирової угоди і в національній
валюті та за умови належного виконання
боржником усіх умов мирової угоди,
сторони домовились скасувати всю суму
пені, що була нарахована до моменту
укладання цієї угоди за кредитним
договором. Вказана мирова угода також
містить інші умови щодо її виконання та
подальших можливих змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 17 січня 2014 року у
визнанні зазначеної мирової угоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», посилаючись на те,
що ухвала постановлена з порушенням
норм процесуального права, просить її
скасувати та постановити нову ухвалу
про визнання зазначеної мирової угоди.

Між тим, апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно ст. ст. 31, 372 ЦПК України
сторони мають право на укладення
мирова угоди в процесі виконання
судового рішення. Така мирова угода
подається в письмовій формі державному
виконавцеві, який не пізніше
триденного строку передає її до суду за
місцем виконання рішення для визнання.

Суд має право перевірити і не визнати
мирову угоду, якщо це суперечить закону
або порушує права чи свободи інших
осіб. За результатами розгляду мирової
угоди суд постановляє ухвалу
відповідно до положень цього Кодексу.

У той же час ст. 175 ЦПК України визначені
загальні умови укладення сторонами
мирової угоди та визнання її судом.
Зокрема: мирова угода укладається
сторонами з метою врегулювання спору
на основі взаємних поступок і може
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін та предмета позову; якщо умови
мирової угоди суперечать закону чи
порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди.

Місцевий суд вірно встановив, що
зазначена мирова угода суперечить
вимогам закону, оскільки: умови мирової
угоди є неконкретними; дають сторонам
на власний розсуд, а не в межах предмету
вирішеного судом спору, погашати борг,
списувати або не списувати пеню, а тому
не припиняє виконавчого провадження, а
породжує нові спірні правовідносини
між учасниками зазначеного
виконавчого провадження

Таким чином, правильно встановивши
такі обставини справи та надавши їм
вірну правову оцінку, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
визнанні вказаної мирової угоди.

Крім того, порядок укладення мирової
угоди в процесі виконання судового
рішення визначений ст. 372 Цивільного
процесуального кодексу України
зазначає, що згідно цієї норми мирова
угода, укладена між сторонами,
подається в письмовій формі державному
виконавцю, який не пізніше триденного
строку передає її до суду за місцем
виконання рішення для визнання. Суд має
право перевірити і не визнати мирову
угоду, якщо це суперечить закону або
порушує права чи свободи інших осіб.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що укладання мирової угоди між
сторонами відбулося 30 липня 2013 року
(а.с. 141), але державний виконавець
звернувся до суду з заявою про
визнання мирової угоди лише 19 грудня 2013
року, в якій зазначає, що заява про
укладання мирової угоди до них
надійшла 16 грудня 2013 року. Між тим,
доказів того, що з мировою угоди
сторони звернулись до відділу ДВС в
зазначений ним строк, державним
виконавцем не надано.

У Законі України «Про виконавче
провадження» питання, пов'язані з
укладенням мирової угоди, яка
визнається судом, врегульовані
частиною 2 статті 12, пунктом 2 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Доводи апеляційної скарги висновків
районного суду не спростовують, а тому
не можуть бути підставою для
скасування правильної по суті ухвали
суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої інстанції
є законною та постановленою з
дотриманням норм процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» відхилити, а ухвалу
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 17 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді