Справа № 760/9989/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк», третя особа ОСОБА_2 про
визнання договору поруки таким, що
припинив свою дію,

в с т а н о в и в:

14 травня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 220894-SOGL від 11
квітня 2008 року.

Протокольною ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва від 02 жовтня 2013
року прийнято до розгляду зустрічну
позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки таким, що припинив свою дію (а.с.
70-73).

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 05 березня 2014 року первісну
позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості залишено без розгляду
(а.с. 111).

Відповідно в провадженні суду
залишилась лише позовна заяву ОСОБА_1
до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
договору поруки таким, що припинив свою
дію.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що вона
згідно договору поруки № 220894П від 11
квітня 2008 року взяла на себе
зобов'язання (поруку) відповідати перед
ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором № 220894-SOGL від 11 квітня 2008 року.

Відповідно до розділу 7 основного
договору він діє до повного виконання
сторонами зобов'язань, тобто чіткий
строк дії договору не встановлений. З
кредитного договору та договору поруки
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору про дію
поруки до припинення забезпеченого ним
зобов'язання позичальника за кредитним
договором не може розглядатися як
установлення строку дії поруки,
оскільки це не відповідає вимогам ст. 252
ЦК України.

З моменту порушення позичальником
основного договору (починаючи з 05
червня 2008 року) протягом шести місяців
ОСОБА_1 не направлялось будь-яких вимог
від банку щодо невиконання ОСОБА_2
своїх зобов'язань по кредитному
договору та необхідності
перерахування суми заборгованості
позичальника за кредитним договором на
рахунки, на яких враховується
заборгованість позичальника.

Виходячи з умов договору поруки, право
вимоги до поручителя у кредитора
виникло в червні місяці 2008 року. При
цьому, банк не звернувся до поручителя
з письмовою вимогою щодо перерахування
суми заборгованості позичальника за
кредитним договором і лише в липні 2010
року звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Банк не скористався своїм правом,
згідно встановленого (як умовами
укладених правочинів так і нормами
законодавства) порядку щодо
направлення письмової вимоги
поручителю з умовою негайного
перерахування (погашення) суми
заборгованості за кредитним договором
та не звернувся протягом року з моменту
укладення договору поруки (тобто з
пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК
України строку) до суду з вимогою щодо
виконання зобов'язання передбаченого
основним договором, що відповідно до ч.
4 ст. 559 ЦК України, є підставою для
припинення правовідносин поруки за
договором поруки № 220894П від 11 квітня 2008
року з 11 квітня 2009 року.

Просить суд ухвалити рішення, яким
визнати договір поруки № 220894П від 11
квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та
ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинив
свою дію з 11 квітня 2009 року.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги та
просив їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» проти
задоволення позову заперечує. Надала
суду письмові заперечення (а.с. 63-65).
Пояснила суду, що за умовами договору
поруки банк має право на отримання
коштів з поручителя та не пропустив
строк такої вимоги. Крім того,
зазначила, що рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 24 травня 2011
року встановлено, що оспорюваний
договір поруки є дійсним, оскільки
задоволено позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь
банку в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитну угоду № 220894-SOGL (а.с.
14-19).

На виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за
кредитним договором між між ОСОБА_1 та
ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 квітня 2008 року
було укладено договір поруки № 220894П. За
умовами договору поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання обов'язків за кредитним
договором в тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту,
процентів, нарахованих за користування
кредитом, винагород, штрафів, пені та
інших платежів, відшкодування збитків
(а.с. 26).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 травня 2011 року задоволено
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 про стягнення в солідарному
порядку як з боржника та поручителя
заборгованості за кредитним договором
№ 220894-SOGL від 11 квітня 2008 року (а.с. 66-69).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 09 листопада 2011 року зазначене
рішення залишено без змін (а.с. 80-83).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У рішенні Солом'янського районного
суду м. Києва від 24 травня 2011 року
встановлено, що правомірними є вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» про солідарне
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (як з
боржника та поручителя) заборгованості
за кредитним договором № 220894-SOGL від 11
квітня 2008 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
09 листопада 2011 рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 24 травня 2011
року залишено без змін.

В ухвалі встановлено, що суд повно та
всебічно з'ясував обставини справи та
дав їм належну правову оцінку.

Вбачається, що правомірність вимог
банку, а відповідно і чинність договору
поруки № 220894П від 11 квітня 2008 року
встановлені судовими рішеннями у
цивільній справі, що набрали законної
сили, в яких брали участь ті самі особи,
щодо яких встановлено ці обставини.

З огляду на наведене, в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись статтями 202, 252, 553, 554, 559, 598 ЦК
України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання договору поруки таким, що
припинив свою дію.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: