Єдиний унікальний номер 262/8909/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2887/2014
Головуючий в 1 інстанції Пивоварова Ю.О.
Доповідач: Зайцева С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„18" березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого: Маширо О.П.

Суддів: Баркова В.М.,Зайцевої С.А.

При секретарі: Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 21 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу , -

В С Т
А Н О В И В:

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 21 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь
позивачки суму заборгованості за
договором позики у розмірі 24 000 грн., 3%
річних за прострочення виконання
зобов'язання у розмірі 110 грн. 47 коп.,
суму витрат на правову допомогу в
розмірі 1 015 грн., судовий збір у
розмірі 241 грн. 10 коп., а всього 25 366 грн.
57 коп.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати
,ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову . В обґрунтування
доводів зазначає, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального та матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи та судом неповно
встановлено обставини, що мають
значення для справи. Зазначає, що за
текстом розписки не вбачається, що
ОСОБА_2 передала йому відповідну суму
грошових коштів. Розписка не є
договором позики, вона відноситься до
правовідносин, що виникли між ним та
позивачкою під час їхнього сумісного
проживання у період з 2008 року по
серпень 2011 року як чоловіка та дружини
без реєстрації шлюбу. В 2010 році за
сумісні кошти (24 000 грн.) вони придбали
мікроавтобус «Рено - Трафік» державний
номер НОМЕР_1, що підтверджується
нотаріально посвідченою довіреністю
на право керування та розпорядження
транспортним засобом. У подальшому за
усною домовленістю він повинен був
продати даний автомобіль, а кошти в
сумі 24 000 грн. за його продаж повернути
позивачці. Позивачка вимагала написати
розписку про повернення їй коштів, так
як боялась, що після продажу
автомобіля, він їй кошти не поверне,
оскільки до цього часу їхні сімейні
відносини були розірвані. Розписку
писав в автомобілі за місцем
проживання позивачки, поряд нікого не
було.

У судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3
підтримали доводи апеляційної скарги
.Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 просив
апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримав від
ОСОБА_2 суму позики в розмірі 24 000 грн.,
які зобов'язався повернути в строк до 01
жовтня 2011 року, що підтверджується
оригіналом розписки (а.с.74).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами було укладено
письмовий договір позики, відповідно
до якого відповідач позичив у
позивачки 24 000 грн.,не виконав його
умови,тому сума боргу підлягає
стягненню на користь останньої, а також
3% річних з простроченої суми за період
з 01.10.2011року по 25.11.2011 року у розмірі 110
грн.47 коп.

Ці висновки суду є обґрунтованими і
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні доказами.

В рішенні суду ці докази наведені і
відповідно до вимог ст.212 ЦПК України їм
надана належна правова оцінка.

Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання його позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже ,на підтвердження вимог названого
закону відповідач видав позивачці
розписку про позичені гроші із
зобов*язанням повернення . Така форма
договору надана за бажання сторін.

Враховуючи наведене є безпідставними
доводи відповідача про те, що розписка
від 20 вересня 2011 року не є належним
доказом ,оскільки за її змістом не
вбачається,що ОСОБА_4 передала йому
відповідну суму грошових коштів
,оскільки борговий документ
озаглавлений як розписка,в якій
зазначено грошову суму та момент
повернення,зазначено власноручний
підпис відповідача,дата видачі та
прийняття розписки позивачкою .

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позичальником) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред*явлення вимоги ,позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред*явлення позикодавцем вимоги про
це,якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доводи відповідача про те, що
він не отримував від позивачки грошові
кошти, а лише взяв на себе зобов'язання
з приводу продажу спільно нажитого
майна у вигляді автомобіля,
спростовуються текстом розписки від 20
вересня 2011 року.Позивачка на
підтвердження факту укладення
договору позики та передачі
відповідачу грошей надала суду
борговий документ - письмову розписку
відповідача.Тоді як відповідачем не
було надано суду допустимих,
переконливих доказів на підтвердження
того, що грошові кошти не були отримані.
Факт підписання відповідачем
розписки від 20 вересня 2011 року є
доказом отримання ним від позивачки
позики у розмірі 24 000 грн. Тому
апеляційним судом не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги в цій
частині.

Статті 1048,1049,1050 ЦК України
містять конкретні положення про
зобов*язання позичальника повернути
позику та його відповідальність у разі
невиконання цих зобов*язань.

Відповідно до статті 625 Цивільного
Кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу.

Розрахунок 3 % річних з простроченої
суми проведено на підставі ст.625 ЦК
України .

Вказані вимоги позивачки ґрунтуються
на законі ,тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку щодо
обґрунтованості позовних вимог .

Відповідачем не надано доказів
того,що між сторонами виникли інші
правовідносини ,не пов*язані з
виконанням боргового
зобов*язання.Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи.
Наявність оригіналу розписки у
позивачки свідчить про існування
невиконаного зобов*язання.

Апеляційний суд вважає,що суд першої
інстанції ,вирішуючи даний
спір,повно,всебічно і об'єктивно
перевірив доводи сторін,встановленим
фактам і доказам дав правильну оцінку і
дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.

При встановленні зазначених фактів і
постановленні рішення судом правильно
застосовано норми матеріального права
та не було порушено норм
процесуального права,що призвело до
неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги є
непереконливими , були предметом
дослідження суду першої інстанції ,
висновки суду вони не спростовують.

У відповідності до ч.1.ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає,що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У
Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 21 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:

Судді: