Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Ткаченко Ю.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Біла Церква в залі суду №4
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідаль
ністю «Торгова компанія
«Мегаполіс-Україна», ОСОБА_2 про
визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом та посилалася на те,
що 19.11.1988 року між нею та ОСОБА_2 був
укладений шлюб, від шлюбу вони мають
двоє дітей та під час шлюбного життя
ними було набуто спільне майно.
Позивачка вказувала на те, що на адресу
реєстрації ОСОБА_2 прийшла постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 14.11.2013 року №40794514 та постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження в межах
суми 3 415 257,69 грн. на користь ТОВ
«Торгова компанія «Мегаполіс-Україна»
згідно виконавчого листа Білоцер
ківського міськрайонного суду від
30.10.2013 року №357/8822/13-ц. На звернення
позивачки до ОСОБА_2 останній пояснив,
що він підписав договір поруки №86-п/12 з
ТОВ «Торгова компанія
«Мегаполіс-Україна» та поручився за
виконання зобов»язань за договором
поставки №452-БЦ/12 від 18.09.2012 року
укладеного між ТОВ агрофірма «Рось
Елеватор» та ТОВ «Торгова компанія
«Мегаполіс-Україна» на користь
останнього, а про рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
по справі №357/8822/13-ц йому нічого не
відомо, бо на суд він не викликався.
Позивачка вважає, що договір поруки
№86-п/12 від 27.12.2012 року укла дений з
порушенням діючого законодавства є
недійсним та підлягає скасуванню.
Позивачка вказувала на те, що про
підписання її чоловіком договору
поруки №86-п/12 від 27.12.2012 року їй нічого
не було відомо, згоди на підписання
даного договору вона не надавала. Також
позивачка вказувала на те, що оскільки
форма вчинення правочину -договору
поруки №86-п/12 є письмовою, то і
відповідно до чинного законодавства
форма згоди на його укладення повинна
бути письмовою, а такої згоди
позивачкою вчинено не було. Позивачка
просила в судовому порядку визнати
недійсним договір поруки №86-п/12 від
27.12.2012 року на підставі ст.65 СК України,
ст.ст.203, 215, ч. 4 ст. 369 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримав вищевказані
позовні вимоги позивачки.

Представник відповідача ТОВ «Торгова
компанія «Мегаполіс-Україна» позов
заперечу вав та просив відмовити у
задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 при вирішенні спору
послався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає до
задоволення.

Так по справі встановлено, що з 19.11.1988
року по даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_2
знаходяться у зареєстрованому шлюбі.
Наведене підтверджується копією
свідоцтва про укладення шлюбу,
поясненнями представника пози вачки та
відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні встановлено, що
18.09.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«Мегаполіс-Україна» та ТОВ агрофірма
«Рось Елева тор» було укладено договір
поставки №452-БЦ/12.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за договором поставки
№452-БЦ/12 від 18.09.2012 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю «Торгова
ком панія «Мегаполіс-Україна» та
ОСОБА_2 27.12.2012 року було укладено
договір поруки №86-П/12.

Згідно до п.1.1 договору поруки, на
умовах даного договору Поручитель
поручається перед Кредитором за
виконання Боржником своїх зобов»язань
за Договором поставки №452-БЦ/12 від
18.09.2012 року, укладеним між Кредитором та
Боржником.

Відповідно до п.1.2 договору поруки,
Боржником по основному договору
являється ТОВ агрофірма «Рось
Елеватор».

Згідно до п. 1.3 договору поруки,
Поручитель відповідає перед
Кредитором за порушення Боржником
своїх зобов»язань за основним
договором як солідарний боржник в
повному обсязі, включаючи зобов»язання
з оплати товару, а також сплату штрафу,
пені, неустойки, інфляційних
нарахувань тощо та відшкодування
збитків у випадках, передбачених
основним договором, втому числі тих, що
виникнуть у майбутньому.

В судовому засіданні ОСОБА_2
підтвердив, що вказаний договір поруки
він підписував та був ознайомлений з
умовами вказаного договору.

Оскільки ТОВ агрофірма «Рось Елеватор»
умови договору поставки №452-БЦ/12 від
18.09.2012 року не виконувала, то Товариство
з обмеженою відповідальністю «Торгова
компанія «Мегаполіс-Україна»
звернулося до суду і на підставі
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду 30.10.2013 року був
виданий Білоцерківським міськрайонним
судом виконавчий лист №357/8822/13-ц про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Торгова компанія «Мегаполіс-Україна»
3415257,69 грн. та судові витрати у справі 3
441 грн.

14.11.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області Черток О.Ф. винесено
постанову про відкриття виконавчого
проваджен ня з примусового виконання
вищевказаного виконавчого листа.

14.11.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області Черток О.Ф. винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
по примусовому виконанню
вищевказаного виконавчого листа і
згідно до вказаної постанови було
накладено арешт на все майно боржника,
що належить боржнику ОСОБА_2.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1 не надавала ні усної, ні
письмової згоди на укладення вказаного
договору поруки, що підтвердили у суді
представник позивача, представник ТОВ
«Торгова компанія «Мегаполіс-Україна»,
ОСОБА_2

При вирішенні даного спору суд
виходить з наступного.

На підставі п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

З позовної заяви, та з пояснень
представника позивача вбачається, що
позивачка просить визнати договір
поруки недійсним на підставі ст.65 СК
України, ст.ст.203, 215, ч. 4 ст. 369 ЦК
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1
ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України
маються на увазі не лише предмети
матеріального світу, а також майнові
права та обов'язки.

Згідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК України
укладений одним із подружжя договір
створює обов'язки для другого з
подружжя лише в тому разі, якщо договір
укладено в інтересах сім'ї, а майно,
одержане за цим договором, використане
для задоволення потреб сім'ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України,
правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.

Судом встановлено, що 27.12.2012 року ОСОБА_2
в період зареєстрованого шлюбу з
ОСОБА_1 уклав з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгова компанія
«Мегаполіс-Україна» договір поруки
№86-П/12, за яким взяв на себе
зобов'язання відповідати перед ТОВ
«Торгова компанія «Мегаполіс-Україна»
за виконання ТОВ агрофірма «Рось
Елеватор» зобов»язань, які виникли з
договору поставки №452-БЦ/12 від 18.09.2012
року. За змістом цього договору його
укладено ОСОБА_2 не в інтересах своєї
сім'ї, а в інтересах сторонньої особи -
ТОВ агрофірма «Рось Елеватор» .

Згідно зі ст. 73 СК України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і те, що було одержане
за договором, використано на її
потреби.

Таким чином, оскільки договір поруки
№86/п-12 від 27.12.2012 року укладено ОСОБА_2
не в інтересах сім'ї, то він не породжує
для його дружини ОСОБА_1 ніяких
обов'язків і за зобов'язаннями ОСОБА_2
за цим договором стягнення не може бути
накладено на майно, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, а за зобо
в'язаннями ОСОБА_2 за цим договором
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, яка виділена йому в натурі.

Саме до цього зводиться правова
позиція, що висловлена Верховним Судом
України в постанові Верховного суду
України від 12 вересня 2012 року (справа
№6-88цс 12), що згідно зі ст.360-7 ЦПК України
є обов'язковою для судів, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність до судового
рішення Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачці необхідно відмовити в
задоволенні позову, оскільки відсутні
передбачені законом підстави для
визнання договору поруки недійсним у
зв'язку з відсутністю згоди на його
укладення дружини ОСОБА_2 ОСОБА_1

Суд вважає, що посилання позивачки на ч.
2 ст.65 СК України, як на підставу для
задоволення позову, необґрунтоване,
оскільки положення ст.65 СК України
стосуються права подружжя на
розпорядження майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, що не мало місце по даній
справі.

Суд також вважає, що посилання
позивачки на ч.4 ст. 369 ЦК України, як на
підставу для задоволення позову також
є необґрунтованими, оскільки положення
ч.4 ст. 369 ЦК України стосуються
правочинів щодо розпорядження
спільним майном, вчиненим одним із
співвласників, в даному ж випадку не
вчинявся одним із співвласників
правочин щодо розпорядження спільним
майном.

На підставі вищевикладеного, та ст.ст.
190,203,215,368,369,553 ЦК України, ст.ст. 65,73 СК
України, керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215,218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його проголо
шення. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя А. В. Голуб