Справа № 647/2168/13-ц
№ провадження 2/647/5/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року Бериславський
районний суд Херсонської області в
складі:

головуючого:
Захарчук В.В.

за участю секретаря:
Соболь Г.А.

представників:
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Берислав
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа Бериславський районний
сектор управління Державної
міграційної служби в Херсонській
області про усунення перешкод в
користуванні житлом, за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, суд
-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_4 про визнання його таким, що
втратив право на користування жилим
приміщенням, посилаючись на те, що вона
має на праві приватної власності
будинок АДРЕСА_2, який був придбаний нею
згідно договору купівлі-продажу
21.06.2007р. під час спільного проживання з
відповідачем. Весною 2013р. сторони
припинили свої фактичні шлюбні
відносини і ОСОБА_4 став проживати в
АДРЕСА_1. Відповідач прописаний в
вищезазначеному житлі, але з часу
розірвання фактичних шлюбних відносин,
весни 2013р. в будинку не проживає, а
проживає за іншою адресою. Відповідач
участі в утриманні житла належного
позивачу в належному технічному та
санітарному стані не приймає та не є
членом сім,ю позивача, підстав для
збереження за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім,ї
приміщення, як то передбачено ст.. 71 ЖК
України не існує. Позивач вимушений
нести додаткові затрати по сплаті
комунальних послуг, що позбавляє
позивача можливості цілком
розпоряджатися своєю власністю.
Відповідач в добровільному порядку не
бажає знятися з реєстрації, що позивач
вважає є порушенням її прав як
власника, передбачені ст.. 321 ЦК України
та має право у відповідності до ст.. 391
ЦК України вимагати про усунення
перешкод у здійсненні права
користування своїм майном.

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд до
ОСОБА_3 з вимогою поділити між ними
сумісно нажите майно під час
проживання в цивільному шлюбі. Дане
мотивовано тим, що сторони з 2003р. по 2013р.
проживали у цивільному шлюбі. Під час
перебування у фактичних шлюбних
відносинах спільною працею та за
спільні кошти ними було придбано
наступне майно; будинок АДРЕСА_2,
вартістю 20000 грн., пральна
машина-автомат вартістю 5500 грн.,
холодильник « Дніпро, 21970» вартістю 2699
грн., кормоподрібник « Єлікор-1»
вартістю 835 грн., спальний гарнітур
вартістю 4800 грн., стінку кольорову
вартістю 3000 грн., телевізор плазмовий «
Тошиба» вартістю 3000 грн., пилосос «
Скарлет» вартістю 500 грн., котел газовий
« Дані» вартістю 3000 грн., 2 супутникові
антени з тюнером вартістю1400 грн., ДВД «
Супра» вартістю 500 грн., ДВД « Самсунг»
вартістю 400 грн., велосипед вартістю 500
грн., мотоцикл « Альфа» вартістю 4300 грн.,
диван, два крісла, один пуф, вартістю 2000
грн., килим 3,50/3, вартістю 1000грн., а
всього на загальну суму 53.434 грн.
Добровільно провести поділ спірного
майна відповідач відмовляється у
зв,язку з чим позивач вимушений
звернутися до суду з вимогою поділити
між ними сумісно нажите майно за період
проживання у фактичних шлюбних
відносинах визнавши за позивачем право
власності на наступне майно; реальну ?
частину житлового будинку з
господарськими спорудами та огорожею,
розташованого по АДРЕСА_2, визначивши
порядок користування земельною
ділянкою на якій знаходиться зазначене
домоволодіння виділивши кожному
співвласнику по ? частині земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2 для
обслуговування будинку, господарських
споруд та прибудинкової території,
стінку кольорову вартістю 3000 грн.,
телевізор плазмовий « Тошиба» вартістю
3000 грн., ДВД « Супра» вартістю 500 грн.,
мотоцикл « Альфа» вартістю 4300 грн.,
диван, два крісла, один пуф, вартістю 2000
грн., килим 3,50/3, вартістю 1000грн., 2
супутникові антени та тюнер «СКІГ»,
вартістю 1.400 грн., а всього майно на
загальну суму 23800 грн..

Виділити та визнати за відповідачкою
право власності на наступне майно; ?
частину житлового будинку з
господарськими спорудами та огорожею,
розташованого по АДРЕСА_2, пральну
машину-автомат вартістю 5500 грн.,
холодильник « Дніпро, 21970» вартістю 2699
грн., кормоподрібник « Єлікор-1»
вартістю 835 грн., спальний гарнітур
вартістю 4800 грн., пилосос « Скарлет»
вартістю 500 грн., котел газовий « Дані»
вартістю 3000 грн., ДВД « Самсунг»
вартістю 400 грн., велосипед вартістю 500
грн., телевізор ЖВС вартістю 850 грн., а
всього на загальну суму 29084 грн. При
цьому позивач посилаючись на норми ст..
74 СК України вважає, що підлягає поділу
і будинок так як в зазначеній нормі
закону визначено, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім,єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі майно набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності. А тому позивач вважає що він
в праві вимагати визнання за ним права
власності на ? зазначеного житла, яке
було придбане в період сумісного
проживання однією сім,єю як чоловік та
жінка з відповідачкою.

Позивач ОСОБА_3 її представник ОСОБА_1
в судовому засіданні позов підтримали
та просили суд задовольнити заявлені
вимоги з підстав викладених в позові.
Заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 визнали
частково те не заперечували щодо
поділу побутового майна згідно
варіанту надано суду відповідачем
ОСОБА_4 при цьому заперечували проти
поділу будинку з тих підстав, що хоча
останній був придбаний під час їх
сумісного проживання однак даний
будинок був придбаний за кошти батьків
позивача тобто за власні кошти,
відповідач ніякої участі у придбанні
даного будинку не приймав, кошти на
його придбання не надавав, а тому
позивач є повноправним власником
даного будинку, право власності на який
за позивачкою зареєстровано в порядку,
передбаченому законом.

ОСОБА_4 його представник ОСОБА_2
позов ОСОБА_3 не визнали та просили суд
відмовити позивачу в задоволені її
вимог так як останні не ґрунтуються на
вимозі закону та суперечать нормам
ст.ст. 70,71,74 СК України якими визначено,
що якщо жінка та чоловік проживають
однією сім,єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі майно набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності. А
тому ОСОБА_4 вважає що він в праві
вимагати визнання за ним права
власності на ? зазначеного житла, яке
було придбане в період сумісного
проживання однією сім,єю як чоловік та
жінка з відповідачкою, а таким чином не
може бути позбавлений права
користування житлом у зазначеному
спірному будинку.

При цьому сторони не заперечували
проти визначення вартості майна згідно
наданих документів.

Представник міграційної служби в
судове засідання не з,явився, суду
надана заява з проханням розглянути
справу у їх відсутність.

Суд , вислухавши сторони,
ознайомившись з матеріали справи,
наданими доказами, оцінивши їх в
сукупності прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають
задоволенню, а ОСОБА_4 частковому
задоволенню.

Згідно пояснень наданих сторонами
суду останні з 2003р. по 3013р. перебували у
фактичних шлюбних відносинах.

Під час перебування у фактичних
шлюбних відносинах ними було придбано
побутове майно, що визначено у позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна
подружжя та відносно чого між
сторонами відсутній спір щодо назви,
кількості та вартості зазначеного
майна та варіанту його розподілу, що
запропонував ОСОБА_4, а таким чином суд
вважає, що дані обставини не підлягають
доказуванню так як вони визнані
сторонами, що приймають участь у
справі, а позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя в
частині поділу побутового майна згідно
варіанту пропонованого ОСОБА_4
підлягають задоволенню.

Статтею 61 ЦПК України, передбачено,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі не підлягають доказуванню.

Під час перебування у фактичних
шлюбних відносинах згідно договору
купівлі- продажу від 21.06.2007р. ОСОБА_3
придбала житловий будинок АДРЕСА_2 та
право власності на який було
зареєстровано за ОСОБА_3 Херсонським
БТІ згідно витягу з реєстру № 15618897 від
17.08.2007р. та в якому проживав ОСОБА_4 як
член сім,ї власника житла ОСОБА_3, що не
заперечували сторони в суді.

Відповідно до ст.. 405 ЦК України члени
сім,ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

В статті 156 ЖК України визначено, що
члени сім,ї власника житлового будинку,
які проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку.

Тобто законодавцем визначено право
члена сім,ї власника житла, що проживає
з ним на користування жилим
приміщенням нарівні з власником житла.

Як встановлено в суді ОСОБА_4
перебуваючи у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_3 та до 2013р.
проживаючи з останньою в житлі
власником якої вона є тобто являючись
членом сім,ї власника житла має всі
законні підстави у відповідності до
чинного законодавства на користування
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку ОСОБА_3, а таким чином вимоги
ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у
користуванні належним їй житловим
будинком ОСОБА_4 є такими що не
ґрунтуються на вимозі закону та не
підлягають задоволенню.

Також суд не може погодитись з
вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3 щодо поділу
житлового будинку АДРЕСА_2 власником
якого згідно договору купівлі- продажу
від 21.06.2007р. є ОСОБА_3 та право власності
на який було зареєстровано за
останньою Херсонським БТІ згідно
витягу з реєстру № 15618897 від 17.08.2007р..

Судом встановлено, що ОСОБА_3 набула
право власності на зазначений будинок
згідно договору купівлі-продажу, що в
судовому засіданні сторони не
оспорювали.

Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України,
передбачено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім,єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Таким чином для визнання майна
об,єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, що
проживають однією сім,єю, але не
перебувають у шлюбі між собою
необхідно довести факт набуття даного
майна внаслідок спільної праці

Згідно приписів визначених в
постанові ВСУ від 25.12.2013р. по цивільній
справі № 6-135цс13, прийнятою за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом /
судами/ касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, « майно
набуте під час спільного проживання
особами, які не перебувають у
зареєстрованому шлюбі між собою є
об,єктом їх спільної сумісної
власності, якщо: майно придбане
внаслідок спільної праці таких осіб, як
сім,ї / при цьому спільною працею осіб
слід вважати їхні спільні або
індивідуальні трудові зусилля, у
наслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об,єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства,побуту та бюджету; інше не
встановлено письмовою угодою між ними.
Сам факт перебування у фактичних
шлюбних відносинах без установлення
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не є підставою для визнання
права власності на половину майна за
кожною зі сторін».

В пункті 1.8 договору купівлі-продажу
житлового будинку від 21.06.2007р.
зазначено, що ОСОБА_3 в шлюбі не
перебуває, грошові кошти, що
витрачаються на придбання житлового
будинку не є спільною сумісною
власністю.

Дане підтверджується свідченнями
даними в судовому засіданні свідків
ОСОБА_5, яка є матір,ю ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
яка була продавцем належного їй
житлового будинку АДРЕСА_2 згідно
пояснень яких встановлено, що батьки
ОСОБА_3 за власні кошти в сумі 4 000
доларів США придбали у ОСОБА_6
зазначений житловий для доньки та з
якою був укладений договір
купівлі-продажу. ОСОБА_4 ніякої участі в
придбані даного будинку не приймав
кошти не давав.

А тому суд вважає, що даний будинок
фактично був придбаний за власні кошти
ОСОБА_3 надані їй її батьками, а тому
дане нерухоме майно не можна вважати як
спільною сумісною власністю подружжя
так як останнє не було придбане за
кошти отримані сторонами внаслідок
спільної праці та трудових зусиль, та
відносно чого ОСОБА_4 не надав суду
доказів, що спростовують обставини на
які посилається ОСОБА_3 як на підставу
своїх вимог.

При цьому суд критично відноситься
до довідок про заробітну плату наданих
ОСОБА_4, як доказів, якими він
обґрунтовує свої вимоги щодо участі в
придбанні будинку так як будинок був
придбаний в 2007р., а довідки про
заробітну плату надані за 2012-213р.р..

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов,язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 7,10, 11, 60, 213-218 ЦПК
України, ст. 405 ЦК України, ст.. 156 ЖК
України, ст. 57, 74 СК України, суд -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
Бериславський районний сектор
управління Державної міграційної
служби в Херсонській області про
усунення перешкод в користуванні
житлом залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя задовольнити частково.

Поділити сумісно нажите майно
подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_4 на праві приватної
власності наступне майно; стінку
кольорову вартістю 3000 грн., телевізор
плазмовий « Тошиба» вартістю 3000 грн.,
ДВД « Супра» вартістю 500 грн., мотоцикл «
Альфа» вартістю 4300 грн., диван, два
крісла, один пуф, вартістю 2000 грн., килим
3,50/3, вартістю 1000грн., 2 супутникові
антени та тюнер «СКІГ», вартістю 1.400
грн., а всього майно на загальну суму 15200
грн..

Визнати за ОСОБА_3 на праві приватно
власності наступне майно; пральну
машину-автомат вартістю 5500 грн.,
холодильник « Дніпро, 21970» вартістю 2699
грн., кормоподрібник « Єлікор-1»
вартістю 835 грн., спальний гарнітур
вартістю 4800 грн., пилосос « Скарлет»
вартістю 500 грн., котел газовий « Дані»
вартістю 3000 грн., ДВД « Самсунг»
вартістю 400 грн., велосипед вартістю 500
грн., телевізор ЖВС вартістю 850 грн., а
всього на загальну суму 19084 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
різницю вартості поділеного майна в
розмірі 1942 грн. судові витрати в
розмірі 500 грн., а всього 2442 грн..

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Бериславський районний суд протягом 10
днів з дня проголошення.

Суддя
В. В. Захарчук