Справа №2-175/2956/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

при секретарі - Ратушній Л.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в сел. Ювілейному цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення
перешкод у користування жилим
приміщенням шляхом вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
державного нотаріуса
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори Кобрусєвої Любов
Віталіївни, про визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2, 3-ті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
усунення перешкод у користування жилим
приміщенням шляхом вселення.

ОСОБА_3 звернувся до
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_1, державного нотаріуса
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори Кобрусєвої Любов
Віталіївни, про визнання права
власності.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просили
суд усунути ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2
перешкоди у користуванні житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_2 шляхом
вселення ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_2;
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкоди у користуванні житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_2 шляхом
передачі ключів від вказаного будинку;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 400 грн. та
судові витрати по справі 114 грн. 70 коп.
Не заперечували проти задоволення
позовної заяви ОСОБА_3 та визнання за
останнім право власності на 1/2 частину
житлового будинку А-1 загальною площею
71,1 м , житловою площею 35,4 м та надвірні
будівлі: літню кухню Г, вбиральню В,
вхід в погріб Д, гараж 3, душ И, споруди
№1-4, І, К по АДРЕСА_2, та на 1/2 частину
земельної ділянки загальною площею 0,1588
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 06
березня 2014 року не з'явився, відповідно
до письмових заперечень проти позову
просить суд у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити, оскільки позивачці
ніхто не чинить перешкод у
користуванні будинком.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
у судове засідання не з'явилися,
повідомлені належним чином, причину
неявки у судове засідання суду не
повідомили.

ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд
винести рішення згідно вимог чинного
законодавства.

Державний нотаріус Дніпропетровської
районної державної нотаріальної
контори Кобрусєва Л.В. у судове
засідання не з'явилася, повідомлена
належним чином, причину неявки у судове
засідання суду не повідомила.

Суд, заслухавши у судовому засіданні
пояснення позивачки та її
представника, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані сторонами
докази та наведені ними доводи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачки та ОСОБА_3 законні,
обґрунтовані та підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що на підставі свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
виданого 29.08.1979 року Виконавчим
комітетом Підгородненської міської
Ради і зареєстрованого в
Новомосковському інвентар бюро 29.08.1979
року за № 2392-18, батьку позивачки ОСОБА_6
належав житловий будинок із
відповідними господарськими будівлями
та спорудами, що знаходяться по
АДРЕСА_2, розташованих на земельній
ділянці площею 0,1588 гектарів, наданій у
приватну власність батькові для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і ведення особистого
підсобного господарства (Державний акт
на право приватної власності на землю:
серія IV-ДП №074063, виданого виконкомом
Підгородненської міської Ради 29.09.1997
року, згідно рішення №213 від 24.09.1997 року
і зареєстрованого в Книзі записів
державних актів за № 1353 від 29.09.1997 року).

21.12.2004 року на підставі договору
дарування (Договір дарування: серії ВВТ
№628528 від 21.12.2004 р. за № 8211), батько
позивачки - ОСОБА_6, подарував позивачці
1/2 частину спірного житлового будинку
АДРЕСА_2. Право власності зареєстроване
позивачкою в КП «Новомосковське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» за №8775005 від 24.12.2004
року, що підтверджується витягом про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно від 24.12.2004 року.

Також, 21.12.2004 року на підставі договору
дарування земельної ділянки (Договір
дарування земельної ділянки: серії ВВТ
№628529 від 21.12.2004 р. за № 8213), батько
позивачки - ОСОБА_6, подарував позивачці
земельну ділянку площею 794 кв.м.,
розміщену на території
Підгородненської міської Ради
Дніпропетровського району АДРЕСА_2,
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку, та
ведення особистого підсобного
господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року батько позивачки -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_5 виданим 26 вересня 2013 року
Виконавчим комітетом Підгородненської
міської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
актовий запис №270.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями
першої черги в порядку спадкування за
законом являються позивачка та її
рідний брат - ОСОБА_3 (ст.1261 ЦК України).

09.02.2010 року позивачка з братом,
звернулись до Дніпропетровської
районної державної нотаріальної
контори, у відповідності до ст.1268, 1269, 1270
ЦК України. Позивачкою була подана
заява про відмову від прийняття
спадщини після померлого батька -
ОСОБА_6, на користь сина померлого -
ОСОБА_3, а братом ОСОБА_3 заява про
прийняття спадщини, а саме майна, яке
складається з : 1/2 частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами та приватизованої земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, позивачці та ОСОБА_3
належить на праві спільної часткової
власності по 1/2 частини спірного
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та
приватизованої земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно довідки №11 від 12.06.2013р.
наданої Вуличним комітетом
Підгородненської міської ради
Дніпропетровської області в житловому
будинку АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою угодою,
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю, кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Як пояснила позивачка у судовому
засіданні, порядок володіння та
користування житловим будинком, який
по АДРЕСА_2, між нею та ОСОБА_3 не
визначався, так як вважали це зайвим
оскільки є рідними братом та сестрою.

Відповідно до ст.383 ЦК України, ст.150
Житлового кодексу України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва. Обмеження чи втручання у
право власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Таким чином ОСОБА_2 має право
користуватися спірним житловим
будинком по АДРЕСА_2, оскільки він є
сином ОСОБА_3, який володіє вказаним
будинком разом зі позивачкою на праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Крім того, ч.4 ст.156 ЖК
України закріплено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 ЖК України.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_3 виїхав з України мешкати до
Германії, а в спірному будинку по
АДРЕСА_2 з 2010 року залишився проживати
його син - ОСОБА_2.

Як пояснила позивачка у судовому
засіданні, з початку 2011 року, внаслідок
погіршення родинних стосунків,
відповідач ОСОБА_2, проживаючи в
спірному житловому будинку по АДРЕСА_2,
створює їй перешкоди у володінні та
користуванні спірним будинком, а саме -
змінивши самовільно замок на дверях
будинку та не допускаючи до будинку ні
її ні її сина - ОСОБА_4, який також
зареєстрований за даною адресою, чим
створює перешкоди в користуванні
належною їй частиною будинку,
порушуючи при цьому її законні права як
власника. Вона неодноразово зверталася
до брата - ОСОБА_3, який приїжджав на
декілька днів з Германії, та до його
сина - ОСОБА_2 з проханням усунути
перешкоди в користуванні спірним
житловим будинком мирним шляхом, але
марно. Окрім того, відповідач ОСОБА_2
постійно ображає її, погрожує її сину
фізичною розправою. Внаслідок цього
між ними склались неприязнені
стосунки. З приводу неправомірної
поведінки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона та син
неодноразово зверталися до
Дніпропетровського РВ ДМУ УМВС України
із заявою про прийняття заходів щодо
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
встановлених законодавством.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України в п. 17
постанови N 9 від 1 листопада 1996 року "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя" та п.7 постанови
N 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності",
вирішуючи спори, що випливають із права
приватної власності громадян, суди
повинні виходити з положень ст. 41
Конституції України про те, що це право
є непорушним і ніхто не може бути
протиправно його позбавлений, крім
випадків, передбачених законом.

Непорушність права власності
гарантована також ст. 321 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 386, 391 ЦК України його
захист забезпечується державою і
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Виходячи з вищевикладеного, позовні
вимоги позивачки у частині усунення
перешкод шляхом вселення та передачі
ключів від спірного будинку знайшли
своє підтвердження у судовому
засіданні, а тому підлягають
задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення з відповідача ОСОБА_2
моральної шкоди, суд приходить до
висновку про часткове задовлення
позовних вимог у цій частині виходячи з
наступного.

Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23
Цивільного Кодексу України може
проявлятися у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Фізична особа, діями якої порушено
особисте немайнове право фізичної
особи, зобов'язані вчинити необхідні
дії для його негайного поновлення (ч.1
ст. 276 Цивільного Кодексу України).

Якщо дії, необхідні для негайного
поновлення порушеного особистого
немайнового права фізичної особи, не
вчиняються, суд може постановити
рішення щодо поновлення порушеного
права, а також відшкодування моральної
шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст.
276 Цивільного Кодексу України). Якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової та (або) моральної шкоди, ця
шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280
Цивільного Кодексу України).

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу
України передбачено, що моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995р. № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», із змінами внесеними
постановою ПВСУ № 5 від 25.05.2001р. - спори
про відшкодування заподіяної фізичній
особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема, коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень. У
даному випадку були порушені права
позивача, як власника, які закріплені в
ст. 41 Конституції України (кожний має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю; ніхто
не може бути незаконно позбавлений
права користування).

Суд приходить до висновку про
наявність у позивачки на протязі
тривалого періоду часу моральних
переживань в зв'язку з порушеннями її
права як власника 1/2 частини спірного
будинку, позивачка була змушена
звертатися до органів внутрішніх справ
з приводу неправомірної поведінки
відповідача ОСОБА_2 Всі ці обставини
негативно сказались на моральному
стані позивачки.

Однак, керуючись принципами розумності
та справедливості, суд критично
відноситься до суми, вказаної
позивачкою у позовній заяві, та вважає,
що моральна шкода у розмірі 500 грн.
реально відображає характер, глубину
та тривалість душевних, емоційних та
моральних страждань, які перенесла
позивачка.

Як встановлено у судовому засіданні,
земельна ділянка АДРЕСА_2 на
сьогоднішній день зареєстрована за
ОСОБА_6 згідно Державного акту серії
IV-ДП №074065 від 29.09.1997 року, зареєстроване
в книзі запису державних актів на право
приватно: власності на землю за №1353, на
підставі рішення виконкому
Підгородянської місько: ради №213 від
24.09.1997 року, та складається з земельних
ділянок за адресою: АДРЕСА_2. кадастрові
номери 020250372 площею 0,100 га - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та номер 020250353
площею 0,0588 га - ведення особистого
селянського господарства.

У зв'язку з неможливістю надати
нотаріусу свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_2 від 29.08.1979
року, а також державний акт на право
приватної власності на землю від 29.09.1997
року, зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №1353, на ім'я
ОСОБА_6, ОСОБА_3 не зміг отримати
свідоцтво про право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_2, а також на земельну
ділянку за цією ж адресою.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання за ним права власності на 1/2
частину житлового будинку А-1 загальною
площею 71,1 м , житловою площею 35,4 м та
надвірні будівлі: літню кухню Г,
вбиральню В, вхід в погріб Д, гараж 3, душ
И, споруди №1-4, І, К по АДРЕСА_2, та 1/2
частину земельної ділянки загальною
площею 0,1588 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 у
частині виділення в натурі приміщень
за адресою Дніпропетровська область
Дніпропетровський район АДРЕСА_2, то
суд вважає за необхідне у задоволенні
позовних вимог у цій частині відмовити
виходячи з наступного.

Так, для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі (ст. 143 ЦПК
України).

Призначення експертизи є обов'язковим
у разі заявлення клопотання про
призначення експертизи обома
сторонами (ст. 145 ЦПК України).

Сторонами не заявлялося клопотання про
призначення по справі
будівельно-технічної експертизи для
визначення варіантів поділу жилого
будинку та господарських споруд по
АДРЕСА_2, а тому суд позбавлений
можливості самостійно без висновку
будівельно-технічної експертизи
вирішити питання про поділ вказаного
жилого будинку та господарських
споруд.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд (ст.11
ЦК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 23, 276, 280, 321, 358, 383,
387, 391, 405, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27,
31, 57, 60, 88, 130, 173, 174, 130, 223, 257 ЦПК України,
ст. ст. 150, 155, 156, 164 ЖК України, ст. 41
Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення
перешкод у користування жилим
приміщенням шляхом вселення, -
задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 перешкоди
у користуванні житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_2 шляхом вселення
ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкоди у користуванні житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_2 шляхом
передачі ключів від вказаного будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженець міста Підгородне
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, паспорт
серії НОМЕР_3 виданий 12 березня 2001 року
Дніпропетровським РВ УМВС України у
Дніпропетровській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт серії
НОМЕР_4 виданий 24 січня 2000 року
Дніпропетровським РВ УМВС України у
Дніпропетровській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
зареєстрована АДРЕСА_1) моральну шкоду
в розмірі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженець міста Підгородне
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, паспорт
серії НОМЕР_3 виданий 12 березня 2001 року
Дніпропетровським РВ УМВС України у
Дніпропетровській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт серії
НОМЕР_4 виданий 24 січня 2000 року
Дніпропетровським РВ УМВС України у
Дніпропетровській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
зареєстрована АДРЕСА_1) понесені судові
витрати у справі, що складаються з
судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, державного нотаріуса
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори Кобрусєвої Любов
Віталіївни, про визнання права
власності, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (картка платника
податків НОМЕР_1), який прийняв спадщину
після померлого ОСОБА_6 право власності
на 1/2 частину житлового будинку А-1
загальною площею 71,1 м , житловою площею
35,4 м та надвірні будівлі: літню кухню Г,
вбиральню В, вхід в погріб Д, гараж 3, душ
И, споруди №1-4, І, К по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 (картка платника
податків НОМЕР_1), який прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_6 право власності на
1/2 частину земельної ділянки загальною
площею 0,1588 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 у частині виділення в натурі
приміщень, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
А.М.Шабанов