Справа № 333/184/14-ц
Провадження №2/333/791/14
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

14 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Михайлова А.В., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача, ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
малолітньої дитини.

Зазначена позовна заява підлягає
залишенню без руху, оскільки подана з
порушенням вимог п.6 ч.2 ст.119 ЦПК
України, а саме позовна заява повинна
містити зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування. Так, до позовної заяви не
надано доказів, що позивач дійсно
фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1.
Відсутня довідка з ВРЕЖО, що позивач
мешкає без реєстрації, за
вищезазначеною адресою.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Також Європейський суд з прав людини
зазначає, що не повинно бути занадто
формального ставлення до передбачених
законом вимог, так як доступ до
правосуддя повинен бути не лише
фактичним, але й реальним (Рішення Суду
у справі «Жоффре де ля Прадель проти
Франції» від 16.12.1992 року). З практики
Європейського суду з прав людини
випливає, що Конвенція про захист прав
людини і основоположних свобод не
гарантує захист теоретичних та
ілюзорних прав, а гарантує захист прав
конкретних та ефективних (Рішення Суду
у справі «Артіко проти Італії» (Artico c.
Italie) від 13 травня 1980 року).

Крім того, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
кодексом України звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Оскільки позивач не надав доказів, що
підтверджують кожну обставину, чи
наявність підстав для звільнення від
доказування, виникає необхідність
надати позивачу час для усунення
недоліків.

Відповідно до ст.121 ЦПК України, позовна
заява, подана без додержання вимог,
викладених у ст.ст.119-121 ЦПК України
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.119-121ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
малолітньої дитини - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення
недоліків - п'ять днів з дня отримання
ним копії ухвали.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк позовна
заява буде вважатися неподаною та
повернута позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
А.В. Михайлова