АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/2685/13-ц 22-ц/774/752/К/14
Справа № 216/2685/13-ц
Провадження 22-ц/774/752/К/14
Категорія № 37 ( І )
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан
Н.О.,

при секретарі: Бевзі М.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Центрально -
Міського районного суду м. Кривого Рогу
від 05 вересня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до виконавчого
комітету Центрально-Міської районної
ради міста Кривого Рогу, ОСОБА_4, третя
особа - управління Держкомзему у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до виконавчого
комітету Центрально-Міської районної
ради міста Кривого Рогу,
правонаступника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, третя особа - управління
Держкомзему у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, про
визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що її батько ОСОБА_6,
за життя, купив у ОСОБА_3 житловий
будинок з господарчими побудовами та
земельною ділянкою, наданою для їх
обслуговування за адресою: АДРЕСА_1
проте у встановленому порядку
земельну ділянку на своє ім'я не
оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Після його смерті, мати позивача
ОСОБА_7, яка була дружиною ОСОБА_6
прийняла спадщину, але не оформила її
на своє ім'я. Після смерті матері
позивач ОСОБА_2 26 жовтня 2012 року
отримала Свідоцтво про право на
спадщину за законом, яке складається з
права на житловий будинок з
господарчими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1 Однак, у видачі Свідоцтва про
право на спадщину за законом на
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
їй було відмовлено у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документа на земельну ділянку. Тому
позивач ОСОБА_2 просила суд визнати
за нею право власності на земельну
ділянку площею 0,0599 гектарів, яка
розташована у Центрально-Міському
районі за адресою: АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_7 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Кривого Рогу від
05 вересня 2013 року ОСОБА_2
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.
Вважала, що суд не взяв до уваги
вимоги ст. 125 ЗК України, в редакції, що
діяла на час укладання угоди, що право
власності на земельну ділянку
посвідчувалось також цивільно -
правовими угодами. Судом не було взято
до уваги, що спадкоємець ОСОБА_6 був
власником земельної ділянки
відповідно до укладеного договору
купівлі - продажу домоволодіння
разом із з земельною ділянкою, тому
до неї, як спадкоємця перейшли права
на земельну ділянку під
домоволодінням.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що на
підставі рішення виконкому
Криворізької міської ради народних
депутатів від 10 листопада 2009 року №514
ОСОБА_3 була передана у приватну
власність земельна ділянка площею 0,0599
га для обслуговування житлового
будинку і господарських споруд по
АДРЕСА_1 ( а.с. 39-48).

За договором купівлі-продажу житлового
будинку, посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 16 квітня
2009 року, ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_3
житловий будинок з господарчими
побудовами та земельною ділянкою
площею 0,0599 га, наданою для їх
обслуговування, по АДРЕСА_1 ( а.с. 11).

При цьому вказаний вище будинок ОСОБА_6
зареєстрував у КП ДОР КБТІ, а земельну
ділянку за цією адресою на своє ім'я не
оформив. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.
Після його смерті спадщину прийняла
його дружина ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 7-10).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом сьомої
Криворізької державної нотаріальної
контори 06 жовтня 2012 року, ОСОБА_2
отримала спадщину, але не оформила
своїх прав (а.с. 12).

Згідно з постановою про відмову у
вчиненні нотаріальних дій державного
нотаріуса Сьомої Криворізької
державної нотаріальної контори 15
листопада 2012 року ОСОБА_2 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку,
оскільки ОСОБА_9 за життя не отримала
державний акт на право власності.

Відповідно листа Управління
Держземагенства у Криворізькому
районі Дніпропетровської області від 22
жовтня 2013 року № 5811/7 станом на 31 грудня
2012 року спірна земельна ділянка
облікована за ОСОБА_3

Також судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 померла ( а.с.
84).

Згідно з листом Другої Криворізької
державної нотаріальної контори від 31
липня 2013 року № 3266/02-14 після смерті
ОСОБА_3 у передбачений законом строк із
заявою про прийняття спадщини
звернувся її син ОСОБА_4 ( а.с.89).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з відсутності передбачених ст.
1218 ЦК України підстав для визнання за
нею права власності на земельну
ділянку у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_9,
оскільки право власності на земельну
ділянку у спадкодавців не виникло, так
як вони не здійснили державної
реєстрації свого права на спадщину.

З такими висновками погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 названої статті
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується, зокрема, свідоцтвом про
право на спадщину.

Частиною 6 статті 126 ЗК України
встановлено, що при набутті права
власності на земельну ділянку на
підставі документів, визначених
частиною другою цієї статті, державний
акт на право власності на земельну
ділянку, що відчужується, долучається
до документа, на підставі якого
відбувся перехід права власності на
земельну ділянку, в кожному такому
випадку відчуження земельної ділянки.

Відповідно до абзацу другого частини
шостої статті 126 ЗК зі змінами,
внесеними згідно із Законом № 3521-VI від
16 червня 2011 року «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, а також порядку
поділу та об'єднання земельних
ділянок», на державному акті про право
власності на земельну ділянку
нотаріус, який посвідчує (видає)
документ, та орган, який здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обмежень, роблять відмітку
про перехід права власності на
земельну ділянку із зазначенням
документа, на підставі якого відбувся
такий перехід.

У силу Закону України № 3521-VI від 16
червня 2011 року положення цього Закону
щодо посвідчення права власності на
земельні ділянки документами,
зазначеними у частині другій статті 126
Земельного кодексу України,
поширюються також на випадки, коли
зазначені документи були укладені
(видані) до набрання чинності цим
Законом, але державні акти на право
власності на земельні ділянки видані
не були. В такому випадку нотаріус, який
посвідчив (видав) відповідний документ,
звертається з письмовим запитом до
органу, який здійснює державну
реєстрацію земельних ділянок, про
підтвердження того, що державний акт на
право власності на землю (земельну
ділянку) не виданий новому власнику
земельної ділянки. Після надходження
до нотаріуса письмового підтвердження
такого факту державний акт на право
приватної власності на землю,
державний акт на право власності на
землю або державний акт на право
власності на земельну ділянку
вилучається нотаріусом із його справ
та після здійснення відмітки про
перехід права власності на неї
долучається до відповідного документа,
зазначеного у частині другій статті 126
Земельного кодексу України. Термін
розгляду зазначеного запиту органом,
який здійснює державну реєстрацію
земельних ділянок, не повинен
перевищувати 14 календарних днів.

У порушення вимог ст.ст. 212, 214 ЦПК
України суд першої інстанції належним
чином не визначився з характером
спірних правовідносин, що склалися між
сторонами у справі, та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, дійшов помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позову, у звязку з відсутністю у
попереднього власника
правовстановлюючого документа на
спірну земельну ділянку.

Крім того, суд залишив поза увагою
норми ч. 2 ст. 126 ЗК України й не звернув
уваги на те, що померлий ОСОБА_6 набув
право власності на земельну ділянку, що
є предметом спору, на підставі
правочину, але не зареєстрував це
право.

Отже колегія суддів прийшла до
висновку про необхідність задоволення
апеляційної скарги, скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

На підставі викладеного та
керуючись 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Центрально - Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 05
вересня 2013 року cкасувати, ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до виконавчого
комітету Центрально-Міської районної
ради міста Кривого Рогу,
правонаступника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, третя особа - управління
Держкомзему у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, про
визнання права власності задовільнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку площею 0,0599 гектарів,
яка розташована у Центрально-Міському
районі за адресою: АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: