Провадження №2/761/514/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого:
судді - Притули Н.Г.

при секретарі:
Паночко О.М.

за участю:
ОСОБА_1

її представника:
ОСОБА_2

представників ОСОБА_3:
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні житловим приміщенням,
вселення, визначення порядку
користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

До суду 03.09.2013 року надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

В позовних вимогах ОСОБА_1 просила:
визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
АДРЕСА_1

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим,
що вона є одноособовим власником
зазначеної квартири, ОСОБА_3, яка є її
дочкою та зареєстрована в квартирі з
10.02.1988 року, добровільно залишила
вказану квартиру 13.02.2012 року та з цього
часу проживає у м.Бровари Київської
області зі своїм чоловіком. Як зазначає
позивачка, ОСОБА_3, проживаючи з
чоловіком, як член його сімї набула
право на користування житловим
приміщенням, яке належить йому на праві
власності.

В період з 13.02.2012 року по 03.09.2013 року
ОСОБА_3 не користувалась квартирою
АДРЕСА_1, не залишала в ній особистих
речей, не виконувала обов'язки по
утриманню квартири та сплати за
житлово-комунальні послуги. Всі
витрати як зазначає ОСОБА_1, вона несла
особисто. Відсутність ОСОБА_3 у
квартирі підтверджується відповідними
актами, що складені комісією ЖБК
«Імпульс». Крім того, позивач зазначає,
що вона не чинила жодних перешкод дочці
у користуванні квартирою, вхідних
замків не змінювала, а ОСОБА_3 не
ставила питання про вселення та не
зверталась в будь-які органи щодо
порушення її прав на користування
житлом, добровільно віддала ключі від
квартири.

17.10.2013 року до суду надійшла зустрічна
позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою, вселення та встановлення
порядку користування квартирою.

Ухвалою суду від 17.10.2013 року зустрічну
позовну заяву об'єднано в одне
провадження з первісним позовом.

В своїх вимогах ОСОБА_3 просила
зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та передати їй дублікат ключів
від квартири; вселити її квартиру та
встановити порядок користування
житловим приміщенням.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим,
що вона, являючись дочкою ОСОБА_1
проживає в спірній квартирі з
народження, а зареєстрована з 1988 року.
Після укладення шлюбу з ОСОБА_5 в
березні 2012 року проживає в м.Бровари. Як
зазначає ОСОБА_3, вона не добровільно
залишила спірну квартиру, а 13 лютого 2012
року після виникнення конфліктної
ситуації з матір'ю, яка погрожувала їй
фізичною розправою і тому вимушена
була покинути місце проживання. Під час
даного конфлікту викликався наряд
міліції. Як зазначає ОСОБА_3, ОСОБА_1
обіцяла не чинити перешкоди в
користуванні квартирою, оскільки в
кінці лютого 2012 року вона (ОСОБА_3.)
передала ОСОБА_1 10 000,00 грн. в рахунок
утримання квартири, а також в рахунок
утримання квартири.Як зазначає
позивачка, вона перевела на ім'я ОСОБА_1
рахунки в ПАТ «Райффайзен банк Аваль»
та в ПАТ «Промінвестбанк»,але ОСОБА_1 не
дивлячись на домовленості, продовжує
чинити перешкоди в користуванні
квартирою. Після неодноразових спроб
потрапити в квартиру, 30.08.2013 року ОСОБА_3
викликала з цього приводу працівників
міліції. Крім того,ОСОБА_3 зазначає, що в
спірній квартирі знаходяться її речі -
літній одяг, побутова техніка,
комп'ютер та інше.

ОСОБА_1 та її представник первісний
позов підтримали та просили його
задовольнити, зустрічний позов не
визнали та просили відмовити в його
задоволенні на тій підставі, що ОСОБА_3
добровільно залишила квартиру з метою
проживати разом з майбутнім чоловіком
на прохання та вмовляння ОСОБА_1 нікуди
не переїздити, ОСОБА_3 зібрала речі і
викликала ОСОБА_5, щоб він допоміг їй
перевезти речі. Батьки ОСОБА_5
допомагали ОСОБА_3 збирати речі в той
час, як ОСОБА_5 зачинив ОСОБА_1 у ванній
кімнаті і тримав двері щоб вона не
вийшла. І тільки після того, як речі
були зібрані та перенесені в
автомобіль ОСОБА_1 змогла вийти з
ванної кімнати. В той же день до ОСОБА_1
з боку ОСОБА_5 було застосовано фізичну
силу. Перед тим, як поїхати, ОСОБА_5
добровільно передав ОСОБА_1 комплект
ключів від квартири, якими
користувалась ОСОБА_3Кошти, які
зазначає ОСОБА_3 які ніби-то
передавались на утримання квартири
насправді не передавались ОСОБА_1,
будь-які докази на підтвердження цього
відсутні. Так само відсутні докази на
підтвердження того, що рахунки в
банківських установах були переведені
на ім'я ОСОБА_1 В спірній квартирі
відсутні будь-які речі ОСОБА_3, побутова
техніка, що належить їй також відсутня
в квартирі. Комп'ютер (ноутбук), який є в
квартирі був куплений ОСОБА_1ОСОБА_3 з
13.02.2012 року жодного разу не з'являлась в
квартирі, що належить на праві
власності позивачу та навіть не
приходила на запрошення ОСОБА_1

ОСОБА_3 та її представники в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення первісного позову та
підтримали зустрічний позов і просили
його задовольнити. Також суду пояснили,
що ОСОБА_1 не надала суду належних
доказів на підтвердження обставин,
зазначених в позовній заяві. 13.02.2012 року
ОСОБА_1 з метою відмовити дочку від
одруження з ОСОБА_5 застосовувала до
неї погрози, психологічний тиск,
фізичну силу, порвала на ній кофту,
хватала руками за волосся та боляче
смикала, нанесла удари по тілу та руках
останньої, примусово відібрала в
присутності працівників міліції
комплект ключів від квартири. ОСОБА_3
має і на даний час бажання проживати в
квартирі за місцем реєстрації. А тому
ОСОБА_3 залишила квартиру не
добровільно, а внаслідок конфлікту з
матір'ю, що унеможливило їх проживання
разом.

Представник Шевченківського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві в судове засідання не
зявився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце слухання
справи, про поважні причини неявки в
судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
тобто обов'язок доказування покладений
на сторони.

Вислухавши ОСОБА_1, її представника,
ОСОБА_3 та її представників, свідків,
оцінивши в сукупності надані в
судовому засіданні докази, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні первісних позовних вимог
та часткове задоволення зустрічних
вимог за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 є одноособовим власником
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
копією Свідоцтва про право власності
на житло від 18.07.2012 року (а.с. 11). Квартира
складається з однієї кімнати жилою
площею 20,40 кв.м., загальною площею 38,30
кв.м.

У зазначеній квартирі, згідно із
довідкою №31 від 20.08.2013 року, що видана
Житлово-будівельним кооперативом
«Імпульс» зареєстровані: ОСОБА_1
(власник) з 21.08.1976 року та ОСОБА_3 (дочка)
з 10.02.1988 року (а.с.16).

Як вбачається з копій квитанцій,
витрати по утриманню квартири несла
ОСОБА_1

ОСОБА_3 та її представники в судовому
засіданні пояснили, що ОСОБА_3 передала
матері 10 000,00 грн. та перевела рахунки в
банківських установах на ім'я ОСОБА_1
для сплати за житлово-комунальні
послуги. ОСОБА_1 заперечувала цей факт.
Проте суду не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
зазначеної обставини.

З актів про не проживання особи в
житловому приміщенні та відсутності
особистих речей особи, що складені
22.01.2013 року та 10.08.2013 року комісією
Житлово-будівельного кооперативу
«Імпульс» вбачається, що ОСОБА_3 не
проживає в житловому приміщенні за
адресою: АДРЕСА_1 протягом останнього
року і по цей день. ОСОБА_3
зареєстрована в даній квартирі, але
ніякої участі в утриманні житла не
приймає, особистих речей та речей
повсякденного використання, які б
належали даній особі не виявлено.
Відомості про не проживання ОСОБА_3 за
вказаною адресою підтверджені
мешканцями цього будинку, які
зазначають, що протягом останніх шести
місяців не бачили дану особу в квартирі
АДРЕСА_1, на сходовому майданчику, у
під'їзді та прилеглій території
будинку.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому
засіданні пояснили, що вони не бачили
ОСОБА_3 біля будинку саме в той час, коли
вони перебували біля будинку або в
під'їзді. А також припустили, що в інший
час вона могла з'являтись в будинку.

ОСОБА_3 не надала суду доказів на
підтвердження того, що будь-які її речі
знаходяться в квартирі, що належить на
праві власності ОСОБА_1

З висновку, що складений 03.09.2013 року
дільничним інспектором міліції
Шевченківського РУ ГУМВС України в
м.Києві Кічук А.С. вбачається, що 30.08.2013
року до Шевченківського РУ ГУМВС
України в м.Києві звернулась ОСОБА_3 з
приводу того, що матір ОСОБА_1 не пускає
її до квартири АДРЕСА_1 в будинку
АДРЕСА_1

Також свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в
судовому засіданні пояснили, що вони
30.08.2013 року були присутні, коли ОСОБА_1
не впускала дочку в квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 регулярно проходить медичні
обстеження в поліклініці за місцем
реєстрації.

Стаття 41 Конституції України визначає,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 47 Конституції України визначає,
що кожен має право на житло. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК
України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України
члени сім'ївласника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки.

Частина 2 статті 405 ЦК України визначає,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як було встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалось
сторонами, ОСОБА_3 покинула квартиру
АДРЕСА_1 13.02.2012 року після сварки між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 через її майбутнє
заміжжя з ОСОБА_5 (так як ОСОБА_1
негативно до нього відноситься). Навіть
в судовому засіданні ОСОБА_1 показувала
своє негативне відношення до дочки та
її чоловіка.

Так як ОСОБА_3 покинула квартиру
АДРЕСА_1 після сварки, на даний час між
дочкою та матір'ю існують неприязні
стосунки, до моменту пред'явлення
позову до суду ОСОБА_3 зверталась до
Шевченківського РУ ГУМВС України в
м.Києві щодо неможливості проживання
за місцем реєстрації, тому суд
приходить до висновку про те, що ОСОБА_3
з поважних причин не проживає за місцем
реєстрації. Крім того, суд вважає, що не
є підставою для втрати права на
користування квартирою та обставина,
що дитина живе окремо від батьків. А
тому відповідно суд не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Оскільки ОСОБА_3 зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_1 та судом не
встановлено підстав для визнання її
такою, що втратила право на
користування квартирою, тому суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні квартирою,
вселення її та зобов'язання ОСОБА_1
надати дублікат ключів від квартири.

Що стосується вимог про визначення
порядку користування квартирою суд
приходить до висновку про відмову в їх
задоволенні на підставі наступного.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

За відсутності згоди порядок володіння
та користування майном визначається
судом за позовом одного або декількох
співвласників.

Таким чином, підставою для звернення до
суду з позовом про визначення порядку
володіння та користування майном, яке
перебуває у спільній частковій
власності одного із співвласників, є
відсутність згоди щодо порядку
володіння та користування таким майном
з іншими співвласниками. Звернення до
суду із позовом про визначення порядку
володіння та користування майном є
одним із прав власника, передбаченим
ст. 319, 358 ЦК України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 не є
співвласником квартири, а є лише
зареєстрованою в ній, тому законом
передбачені підстави для визначення
порядку користування квартирою
відсутні.

На підставі статті 88 ЦПК України з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають
стягненню судові витрати.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 41, 47 Конституції
України, ст.ст.64, 156 ЖК України,
ст.ст.319,358, 383,405 ЦК
України,ст.ст.3,10,11,57-60,88,157,212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - Шевченківський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням,
вселення, визначення порядку
користування квартирою - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_3 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 в будинку АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 в
будинку АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_3
дублікат ключів від квартири АДРЕСА_1 в
будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
квартирою - відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
м.Києва через Шевченківський районний
суд м. Києва протягом десяти днів з дня
його проголошення. Сторона, яка не була
присутня при проголошенні рішення може
його оскаржити протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя:
Н.Г.Притула