Справа № 261/6600/13-ц
Провадження № 2/261/169/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
20
березня 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючого - судді Чернової
О.В., при секретарі Булуєвій С.В., за
участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи
Виконавчий комітет Петровської
районної у місті Донецьку ради,
Комунальне підприємство «Керуюча
компанія Петровського району міста
Донецька» про виселення,

В с т а н о в и в :

Позивач 04.11.2013 року звернулася до
суду з позовом до відповідача,
мотивуючи свої вимоги наступним.
Відповідач, позивач і її мати ОСОБА_4 є
наймачами квартири АДРЕСА_1 на підставі
ордеру №6157 від 25.05.1993 року, за вказаною
адресою вони зареєстровані.
Відповідач систематично псує житлове
приміщення та порушує правила
співжиття, перешкоджає позивачу у
проживанні, влаштовує сварки, що робить
неможливим проживання з ним в одній
квартирі. Позивач просила на підставі
ст. 116 ЖК України виселити відповідача
ОСОБА_3 без надання іншого жилого
приміщення.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити, суду пояснила, що є
донькою відповідача. Спірна квартира є
державною власністю, основним наймачем
якої є відповідач. З 1993 року в спірній
квартирі проживали відповідач, її мати
ОСОБА_4. З 2002 року до листопада 2011 року
вона у спірній квартирі не проживала. З
грудня 2011 року почалися сварки між
матір'ю і відповідачем, останній бив її
сина ОСОБА_5, матір. Вони викликали
міліцію, із відповідачем проводилися
профілактичні бесіди. Відповідач в
спірну квартиру приводив друзів, з
якими вживав спиртні напої, приносить
зі смітників речі. З початку 2012 року
відповідач почав її виганяти із
спірної квартири, викидав речі, з
лютого 2012 року вона вимушена піти зі
спірної квартири у зв'язку із
неможливістю спільного проживання із
відповідачем. На даний час вона не може
проживати у спірній квартирі, оскільки
відповідач поселив в ній без її згоди
сторонніх людей, одна з яких - ОСОБА_6
страждає на відкриту форму
туберкульозу. Варіанти обміну житла
відсутні.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
їх обґрунтування, наполягав на їх
задоволенні.

Представник третьої особи виконавчого
комітету Петровської районної у місті
Донецьку ради в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій
просив розглянути справу за його
відсутності, рішення прийняти на
розсуд суду.

Представник третьої особи
Комунального підприємства «Керуюча
компанія Петровського району міста
Донецька» в судове засідання не
з'явився, будучи належним чином
повідомлений про час і дату проведення
судових засідань.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував,
мотивуючи це тим, що він не порушує
правил співжиття, спиртними напоями не
зловживає, сварки були між ним і його
колишньою дружиною ОСОБА_4 у зв'язку із
її поведінкою, але тілесні ушкодження
він не спричиняв. Міліцію викликали
позивач і ОСОБА_4, але працівники
міліції попереджали їх всіх, щоб не
вчиняли сварки. В спірній квартирі
чисто, поставлені пластикові вікна і
двері. Він самостійно сплачує
квартирну плату та не має коштів на
проведення ремонту спірної квартири.
На даний час в спірній квартирі
проживають з середини грудня 2013 року
знайома бабуся, якій ніде жити, з липня
2013 року - квартирант, який сплачує йому
за проживання, та його цивільна дружина
ОСОБА_6. Дозволу у позивачки та ОСОБА_4
він не отримував на вселення цих осіб.
Якщо позивач повернеться, сторонні
залишать спірну квартиру, а він надасть
ключі від квартири позивачці.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що перебувала в шлюбі із
відповідачем ОСОБА_3 з 1987 року по 1996 рік,
в квартирі АДРЕСА_1 вона проживала з
листопада 1993 року по серпень 2011 року,
коли її вигнав відповідач. За час
спільного проживання із відповідачем
постійно відбувалися сварки, останній
пред'являв їй претензії стосовно
чоловіків, але вони були вже розлучені,
також відповідач постійно запрошував
додому знайомих, із якими вживали
спиртні напої, проводили зібрання
стосовно виборів народних депутатів.
Відповідач наносив їй тілесні
ушкодження, але в суд вона не
зверталася. В квартирі брудно, старі
комунікації, відсутнє
електропостачання. У зв'язку із
постійними сварками з січня 2010 року в
спірній квартирі не проживає і ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є
дільничним інспектором Петровського
РВ ДМУ ГУМВС У в Донецькій області. В 2011
- 2012 роках неодноразово надходили заяви
ОСОБА_4 щодо вчинення відносно неї
протиправних дій ОСОБА_3 в квартирі
АДРЕСА_1. В порушенні кримінальних
справ відмовлялося, оскільки документи
про спричинення тілесних ушкоджень не
надавалися, рекомендовано заявниці
вирішувати спір в цивільно-правовому
порядку. Декілька разів із
відповідачем ОСОБА_3 було проведено
профілактичні бесіди, які не є заходами
впливу. До адміністративної
відповідальності за ст. 173-2 КУпАП
відповідач не притягався. Коли він
відвідував спірну квартиру, вона була в
антисанітарному стані. В березні 2014
року відповідачу були спричинені
тілесні ушкодження ОСОБА_8, якого
відповідач допустив до проживання в
спірній квартирі. Інформації про
зловживання відповідача спиртними
напоями до нього не надходило. Після
залишення спірної квартири позивачкою
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 заяви відносно ОСОБА_3
до райвідділу міліції не надходили.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що знайома із відповідачем з
2009 року. В спірній квартирі на даний час
проживає відповідач, його співмешканка
ОСОБА_6 і квартирант. Раніше проживали
разом із відповідачем в спірній
квартирі його дружина ОСОБА_4,
позивачка. У відповідача відбувалися
сварки із ОСОБА_4, він викликав міліцію.
Відповідач не зловживає спиртними
напоями, квартира знаходиться в
занедбаному стані, відсутні крани,
електроенергії немає, вікна замінені.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
знайома з відповідачем близько 18 років.
В спірній квартирі проживали
відповідач, позивач, мати позивача
ОСОБА_4, онук відповідача ОСОБА_5. На
даний час в спірній квартирі проживає
відповідач. Під час спільного
проживання відбувалися сварки між
відповідачем і позивачем та ОСОБА_4, у
зв'язку із чим викликали міліцію.
Спірна квартира знаходиться у
задовільному стані, є вода, газ,
опалення. Вона не бачила, щоб
відповідач вживав спиртні напої та
підбирав на вулиці речі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила, що знайома із відповідачем і
позивачем близько 10 років, проживали в
одному під'їзді. В спірній квартирі
проживали відповідач, позивачка, син
позивачки та матір ОСОБА_4. з 2012 року
позивачка із сином і ОСОБА_4 в спірній
квартирі не проживають. Під час
спільного проживання між відповідачем
та позивачем, ОСОБА_4 відбувалися
сварки, останні викликали міліцію. З
грудня 2013 року вона проживає в спірній
квартирі із відповідачем, який на даний
час є її цивільним чоловіком. Також в
квартирі проживають знайома бабуся
ОСОБА_11 і квартирант. В квартирі
електропостачання відсутнє, оскільки
існує заборгованість, сантехніка
потребує заміни, водою і газом можливо
користуватися. Відповідач спиртні
напої не вживає. 07.02.2014 року до спірної
квартири приходила позивачка, але
відповідач її не впустив, оскільки був
пізній час.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов до висновку про
неможливість задоволення позову з
огляду на наступне.

Судом встановлені наступні обставини
та визначені відповідно до них
правовідносини.

25 березня 1993 року ОСОБА_3 видано
ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
на сім'ю з 4 осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
дружину, ОСОБА_1 - доньку, ОСОБА_12 - мати)
(а.с.5-6).

Квартира АДРЕСА_1 належить до державної
форми власності, в якій зареєстровані
ОСОБА_3 - основний наймач з 10.11.1993 року,
члени сім'ї: з 10.11.1993 року ОСОБА_4 -
колишня дружина, з 19.08.2003 року ОСОБА_1 -
донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2 -
онуки (а.с.72).

Згідно акту про непроживання від
02.12.2013 року, складеного КП «КК
Петровського району м. Донецька»,
ОСОБА_4 з липня 2011 року не проживає в
АДРЕСА_1 (а.с.71).

Актами технічного обстеження,
складеними КП «КК Петровського району
м. Донецька» 02.12.2013 року і 10.02.2014 року,
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
перебуває в задовільному стані,
інженерні комунікації не порушено,
вікна, двері в наявності. За час
проживання скарг з боку сусідів на
ОСОБА_3 не надходило. Тривалий час
наймачем поточний ремонт не
провадився. Заборгованість по
квартирній платі та за вивіз ТПВ
відсутня. Станом на 10.02.2014 року сторонні
особи в квартирі відсутні (а.с.61, 89).

Відповідно до доказів, наданих
позивачем в обґрунтування позовних
вимог, постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи від 22.09.2011 року,
14.11.2011 року, 14.12.2011 року, 05.01.2012 року,
29.01.2012 року, 13.03.2012 року, 03.05.2012 року
відносно ОСОБА_3 відмовлялося в
порушенні кримінальної справи за
заявами ОСОБА_1 і ОСОБА_4 за ст. ст. 296, 194,
185 КК України, оскільки вбачаються
цивільно-правові відносини
рекомендовано звернутися до суду. В
постановах про відмову в порушенні
кримінальної справи від 05.01.2012 року,
13.03.2012 року, 03.05.2012 року зазначено, що з
ОСОБА_3 проведена профілактична бесіда
про недопущення антигромадської
поведінки (а.с.13-29).

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, на яку
посилається позивач, як на підставу
своїх вимог, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих відбувається без
надання іншого жилого приміщення.

Крім того, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п. 17
постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», при вирішення справ про
виселення на підставі ст. 116 ЖК України
осіб, які систематично порушують
правила співжиття і роблять неможливим
для інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами та
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи чи проживання
відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд звертає увагу, що зі змісту
вищезазначених постанов про відмову в
порушенні кримінальних справ,
вбачається, що відповідач ОСОБА_3,
будучи опитаним, не визнавав своєї
провини, заперечував факт завдання ним
тілесних ушкоджень ОСОБА_4 і позивачці,
зазначаючи про наявність між ними
неприязних стосунків. В суд зі скаргами
приватного обвинувачення стосовно
ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 і її мати ОСОБА_4
не зверталися.

Відповідач ОСОБА_3 був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 160 ч. 1 КУпАП (а.с.57-58), що не є належним
доказом порушення правил співжиття із
позивачем і створення неможливих умов
для проживання.

Враховуючи принцип презумпції
невинуватості особи, суд критично
ставиться до наданих процесуальних
документів, провина відповідача не
підтверджена належним чином вироком
суду або іншим процесуальним
документом, ухваленим за
нереабілітуючих для ОСОБА_3 обставин.

Крім того, події, на які посилається
позивач, сталися понад рік до звернення
позивачки із даним позовом до суду, та
яка, як вбачається з пояснень осінньої,
з лютого 2012 року в спірній квартирі не
проживає, більшість сварок сталися між
відповідачем ОСОБА_3 і його колишньою
дружиною ОСОБА_4, яка з липня 2011 року в
спірній квартирі не проживає.

На думку суду свідки надали пояснення,
які не доводять наявність підстав для
виселення, передбачених ст. 116 ЖК
України.

Отже, позивачем не надано доказів
застосування до ОСОБА_3 заходів
попередження, передбачених законом, та
того, що відповідач систематично
порушує правила співжиття і робить
неможливим для інших проживання з ним в
одній квартирі, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.116 ЖК України, ст.ст. 10, 60,
213-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

В и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи Виконавчий комітет
Петровської районної у місті Донецьку
ради, Комунальне підприємство «Керуюча
компанія Петровського району міста
Донецька» про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Петровський районний суд міста
Донецька шляхом подачі в десятиденний
строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя:

О.В.Чернова