РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2/643/565/2014

Справа 643/16822/13-ц

Провадження 2/643/5297/2013

20.01.2014 рік Московський районний суд
міста Харкова у складі головуючого
судді Омельченко Н.І., при секретарі
Макушенко К.В., розглянувши цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5- про
стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 23.10.13 року звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача ОСОБА_2 борг у розмірі 1 031
940 грн., а також понесені ним судові
витрати. а.с.1-2

28.11.2013 року позивач ОСОБА_1 уточнив свої
вимоги, про що подав заяву в якій
просить суд стягнути з відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно суму боргу у
розмірі 1 031 940.00 грн., що є еквівалентом
126 000 доларів США, стягнути з ОСОБА_2
суму боргу у розмірі 282 555 грн., що є
еквівалентом 34 500 доларів США, а також
стягнути з відповідачів понесені ним
судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що 10.10.2013 року між
ним та ОСОБА_5 укладено Договір про
відступлення права вимоги (цесії),
відповідно до якого ОСОБА_5 відступила
йому право вимоги виконання
зобов'язання відповідачем за
договорами позики від 24.03.2008 року на
суму 16 000 доларів США, за договором
позики від 31.05.2011 року на суму 50 000
доларів США, за договором позики від
22.06.2011 року на суму 30 000 доларів США та
за договором позики від 12.05.2013 року на
суму 34 500 доларів США.

Договори позики укладені в простій
письмовій формі. Договір позики від
24.03.2008 року- безстроковий, по іншим
договорам строк повернення боргу
сплинув.

10.10.2013 року між ним та ОСОБА_4 теж був
укладений Договір відступлення права
вимоги повернення боргу відповідачем,
відповідно до якого ОСОБА_4 відступив
йому право вимоги виконання
зобов'язання відповідачем за договором
позики від 15.09.2008 року на суму 30 000
доларів США. Цей договір безстроковий і
укладений в простій письмовій формі.

Для виконання зобов'язань по
поверненню боргу у розмірі 16 000 доларів
США та 30 000 доларів США, а також і по
іншим договорам позики відповідачу
направлялася вимога, але зобов'язання
по поверненню боргу не виконані.

Гроші отримані у борг відповідачем
ОСОБА_2 були витрачені ним на потреби
сім'ї , була відремонтована АДРЕСА_3,
придбані коштовні меблі, за позичені
гроші придбана квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що позичені гроші були
використані на потреби сім'ї , вважає,
що відповідальність за їх повернення
повинні нести подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

На підставі викладеного просив вимоги
задовольнити.

а.с.72-74

В судовому засіданні позивач та його
представники підтримали вимоги,
вказавши, що доповнень до викладеного у
позовних вимогах не мають.

Відповідачі та їх представники вимоги
позивача не визнали.

Так, відповідач ОСОБА_2, заперечуючи
проти вимог позивача пояснив, що він
дійсно позичав гроші у ОСОБА_4 15.09.2008
року в сумі 30 000 доларів США, про що
власноруч склав розписку. 24.03.2008 р.,
31.05.2011 р., 22.06.2011 р. та 12.05.2013 року він
також позичав кошти у ОСОБА_4, але
розписки про отримання коштів у
розмірі 16 000 доларів США, 50 000 доларів
США, 30 000 доларів США та 34 500 доларів США
ним написані на ім'я ОСОБА_5 Також
пояснив, що кошти у розмірі 16 000 доларів
США ним поверталися частками,
щомісячно по 400 доларів США, кошти у
розмірі 50 000 доларів США ним
поверталися також щомісячно по 1 000
доларів США, але ніяких письмових
доказів повернення грошей надати він
не може. По іншим борговим розпискам
пояснив, що він також позичені кошти
повернув, але письмових доказів
повернення грошей не має.

Представник відповідача ОСОБА_2
вказала, що доповнень до пояснень
відповідача не має.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи проти
вимог позивача пояснила, що їй невідомо
про отримання її колишнім чоловіком
ОСОБА_2 у борг грошей. Пояснила, що в
шлюбі з ОСОБА_2 знаходилися з 1992 року по
лютий 2012 р., шлюб розірвали через органи
РАЦС. Шлюбно-сімейні стосунки між ними
були припинені у лютому 2012 року, але
04.09.2013 року вона віддавала гроші у
розмірі 28 750 доларів США ОСОБА_4 і
отримала від нього боргову розписку її
колишнього чоловіка на зазначену суму.
Також пояснила, що квартира АДРЕСА_3 є
її власністю, вона придбала її на свої
кошти в кредит і лише вона сплачує
кредит за квартиру, але при придбанні
квартири, вона отримувала нотаріально
посвідчену згоду чоловіка і ОСОБА_2
надавав письмову згоду на отримання
кредиту.

На підтвердження того, що квартира є
тільки її власністю, відповідачка
надала суду нотаріальну посвідчену
заяву ОСОБА_2 від 20.01.2014 року про те, що
кв. АДРЕСА_3 належить лише їй - ОСОБА_3
власником якої вона є на підставі
договору купівлі-продажу від 28.12.2005
року.

Також відповідачка пояснила, що
АДРЕСА_1 теж є її власністю на підставі
договору дарування, укладеному між нею
та її матір'ю.

Представники відповідачки ОСОБА_3
підтримали її пояснення та надані
письмові заперечення проти позову.

3-я особа ОСОБА_5 позов підтримала та
пояснила, що ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4
були товаришами і вони постійно
спілкувалися з 1995 року. Неодноразово до
неї звертався її син ОСОБА_4 разом з
відповідачем ОСОБА_2 з проханням надати
останньому у борг кошти. Як пояснив їй
відповідач, кошти йому були потрібні на
ремонт квартири, 50 000 доларів США
терміново необхідні були для погашення
кредиту за квартиру АДРЕСА_3. В неї
позичалися кошти також на придбання
квартири по АДРЕСА_1.

3-я особа ОСОБА_4 позов підтримав і
пояснив, що з відповідачем ОСОБА_2 вони
були товаришами, був випадок коли
відповідач позичав йому кошти, а тому,
коли відповідачу необхідні були кошти,
він позичив свої у розмірі 30 000 доларів
США, а потім звертався до своєї матері
ОСОБА_5 з проханням надати його
товаришу ОСОБА_2 кошти в борг і мати не
відмовляла. Останній час відповідач
почав скриватися, уникав спілкування і
борги не повертав. Йому, як товаришу
відповідача відомо, що кошти, які
позичалися у його матері ОСОБА_5 були
витрачені ОСОБА_2 на потреби сім'ї. На
позичені у матері кошти придбана також
і квартира АДРЕСА_1, яку нібито
відповідачці ОСОБА_3 подарувала її
матір, на позичені кошти придбана
квартира по АДРЕСА_3 і зроблено ремонт у
квартирах.

3-я особи пояснили також, що вони дійсно
передали право вимоги боргу позивачу,
про що уклали Договір про відступлення
права вимоги (цесії) 10.10.2013 року.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає вимоги позивача
законними та такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
/позикодавець/ передає у власність
другій стороні /позичальникові/
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України , на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст..1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернута
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Судом встановлено ,що між ОСОБА_5 та
відповідачем були укладені договори
позики за якими відповідач ОСОБА_2
отримав в борг у ОСОБА_5 24.03.2008 року 16 000
доларів США без зазначення строку
повернення, 31.05.2011 року 50 000 доларів США
зі строком повернення 01.10.11 року, 22.06.2011
року 30 000 доларів США строком до 01.12.2011
року, 12.05.2013 року 34 500 доларів США
строком до 12.06.2013 року. Вказані договори
позики укладені у простій письмовій
формі і підтверджуються розписками
відповідача ОСОБА_2 складених
власноруч про отримання в борг
указаних сум ( а.с.3,4,6,7,207,208,210,211 ) та
поясненнями самого відповідача.

Також встановлено, що між ОСОБА_4 та
відповідачем був укладений договір
позики за якими відповідач ОСОБА_2
отримав в борг у ОСОБА_4 15.08.2008 року 30 000
доларів США. Вказаний договір позики
укладений у простій письмовій формі і
підтверджується розпискою відповідача
ОСОБА_2 складеною власноруч про
отримання в борг вказаної суми ( а.с.5, 209
), чого не заперечував і сам відповідач.

22.10.2013 року відповідачу була направлена
вимога про повернення боргу.

а.с.16-18

10.10.2013 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
позивачем ОСОБА_1 укладено Договір про
відступлення права вимоги (цесії), який
відповідає вимогам ст..513 ЦК України,
відповідно до якої правочин щодо зміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій саме формі, що і правочин на
підставі якого виникло зобов'язання ,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові. (а.с.12-13, 14-15,
203-204,205-206)

Відповідно до ст..517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, що є
важливою для їх здійснення.

Позивач надав суду оригінали розписок,
які залучені судом до матеріалів
справи, що свідчить про виконання
сторонами Договору про відступлення
права вимоги від 10.10.2013 року вимог ст..517
ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач довів, що
письмова форма договорів позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладання
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику, що також не
заперечується відповідачем.

Згідно до ст..526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд критично відноситься до пояснень
відповідача ОСОБА_2 про повернення
боргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і розцінює їх як
спробу відповідача ухилитися від
виконання зобов'язань за договорами
позики. Письмових доказів повернення
позики відповідач суду не надав.

Суд також приходить до висновку про
необхідність стягнення боргу в розмірі
1 031 940 грн., що є еквівалентом 126 000
доларів США з колишнього подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно ч.4 ст.65 Сімейного Кодексу
України, договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого подружжя, якщо
майно одержане за договором
використане в інтересах сім'ї .

Судом встановлено і підтверджується
Витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян,
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з
25.12.1992 року і шлюб розірваний 14.02.2012
року.

а.с.52-53

Боргові розписки складено
відповідачем ОСОБА_2 24.03.2008 р., 16.09.2008
р.,31.05.2011 р., 22.06.2011 року на загальну суму
126 000 доларів США- еквівалент 1 031940 грн.
під час шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3

Допитана в судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що на
прохання колишнього чоловіка 04.09.2013
року передала ОСОБА_4 28 750 доларів США і
отримала від нього боргову розписку на
повернуту суму коштів. З огляду на це,
суд не приймає до уваги пояснень
відповідачки ОСОБА_3 про те, що їй не
було відомо про отримання чоловіком
позики у ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, відповідачі не спростували
доводи позивача про те, що позичені
кошти були витрачені відповідачами на
потреби сім'ї . Будь яких доказів як на
підставу своїх заперечень проти даних
доводів позивача - відповідачі суду не
надали.

Відповідно до ст..542 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно ст..543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

У зв'язку з тим, що боргова розписка від
12.05.2013 року складена відповідачем
ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_3,
суд вважає, що відповідальність по
поверненню боргу за цим договором
позики повинен нести лише відповідач
ОСОБА_2

По справі позивачем понесені судові
витрати по сплаті судового збору за
позовом в сумі 3441 грн., а також по
сплаті судового збору за заяви про
забезпечення позову та витребування
доказів в сумі 229 грн.40 коп., вказані
судові витрати суд стягує з
відповідачів відповідно до ст..88 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,11,60,88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.513,
517, 542, 543, 1046, 1047,1049 ЦК України, ч.3 ст.61 ч.4
ст.65 Сімейного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу 1
031 940. 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу 282 555.00 грн.

Стягнути в рівних частках з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати 3 670 грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення.

Суддя Н.І.
Омельченко