Номер провадження 22-ц/775/2388/2014
Головуючий в 1 інстанції Орєхов О.І.
Доповідач: Зайцева С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„18 " березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого: Маширо О.П.

Суддів: Баркова В.М., Зайцевої С.А.

При секретарі: Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 16 січня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання частини договору
купівлі - продажу недійсним, визнання
права власності на нежитлове
приміщення, визнання нерухомого майна
спільно нажитим майном подружжя, -

В С
Т А Н О В И В:

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 16 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4,ОСОБА_5 про визнання частини
договору купівлі - продажу недійсним,
визнання права власності на нежитлове
приміщення, визнання нерухомого майна
спільно нажитим майном подружжя -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги з тих
підстав, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом порушено вимоги матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_1 підтримав доводи
апеляційної ОСОБА_3 та представник
ОСОБА_2 ОСОБА_6 просили апеляційну
скаргу відхилити. Інші учасники
судового розгляду належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду
справи (а.с.129).ОСОБА_2 надав заяву про
можливість розгляду справи у його
відсутності (а.с. 122).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи , не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим,ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

На думку апеляційного суду
оскаржуване судове рішення
відповідає вимогам процесуального і
матеріального закону ,тому підстав
для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення ,суд першої
інстанції всебічно ,повно і об*єктивно
дослідив надані сторонами докази
,правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те ,що вимоги
позивача не грунтуються на законі та
не підлягають задоволенню.

У рішенні наведені відповідні
мотиви ,з яких він його ухвалив.Ці
мотиви не суперечать закону та не
спростовуються доводами скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1993
року по 20 червня 2011 року .Від шлюбу
мають повнолітню дитину ОСОБА_2

16 березня 2010 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5
«Продавці», з однієї сторони та з
другої сторони ОСОБА_2 «Покупець» був
укладений нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу реєстровий №
383 , відповідно якого « Продавці»
зобов'язуються передати у приватну
власність, а «Покупець» зобов'язується
прийняти у приватну власність
нежитлове приміщення, загальною площею
106,3 кв. м. на 1-му поверсі житлового
будинку літ. А-5, що розташоване по
АДРЕСА_1.

Згідно п. 2.1 вказаного Договору, продаж
нежитлового приміщення за
домовленістю сторін вчиняється за 33 054
грн.,які «Продавці» одержали від
«Покупця» в рівних частинах кожна під
час оформлення цього договору.
Підписання цього договору
«Продавцями» є підтвердження повного
розрахунку за продане нежитлове
приміщення та свідчить про відсутність
у них по відношенню до «Покупця»
будь-яких претензій фінансового
характеру. Зазначена в договорі ціна
відповідає волевиявленню «Продавців»
і «Покупця», є остаточною і змінам не
підлягає. Вони, Продавці, вважають
зазначену в цьому договорі ціну
продажу вигідною для них, її розмір не
пов'язаний зі збігом якихось важких для
них обставин і повністю їх задовольняє.

Пункт 2.3 Договору передбачає, що
вартість нежитлового приміщення
згідно з даними Витягу з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданим КП
БТІ м. Донецька від 01 березня 2010 року за
№ 25438653 становить 33 054 грн.

Сторонам договору купівлі-продажу
нотаріусом було роз'яснено вимоги
діючого законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд
виходив із того,що відсутні законні
підстави для задоволення позову .

Відповідно ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше
сторін,спрямована на
встановлення,зміну або припинення
цивільних прав та обов*язків ,а згідно
ст.627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору,в виборі
контрагента та визначенні умов
договору (свобода укладення договору).

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір
є укладеним,якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 16 березня 2010 року,
сторони правочину своїми підписами
письмово підтвердили та закріпили
те,що вони діяли свідомо ,були вільні в
укладенні договору,вільні у виборі
контрагента та умов договору.

Так ,суд першої інстанції встановив ,що
в судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження того факту, що між
сторонами при укладанні договору
купівлі-продажу не було волевиявлення,
яке було спрямовано на встановлення
цивільних прав та обов'язків.

Встановлено, що коло осіб, які були
сторонами у договорі купівлі-продажу
нежитлового приміщення загальною
площею 106,3 кв. м. на 1-му поверсі
житлового будинку літ. А-5, що
розташоване по АДРЕСА_1, від 16 березня
2010 року є ОСОБА_4, ОСОБА_5, надалі
іменовані «Продавці», з однієї сторони
та з другої сторони ОСОБА_1,надалі
іменований «Покупець».

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року N9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено, що відповідно
до частини першої статті 215 ЦК
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

З обставин справи вбачається, що
позивачем заявлені вимоги про визнання
договору купівлі-продажу недійсним з
підстав, передбачених ст.235 ЦК України.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Для визнання правочину удаваним суду
слід установити, що обидві сторони
договору діяли свідомо для досягнення
якоїсь особистої користі, їх дії
направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди. Наміру однієї
сторони на укладення удаваної угоди
недостатньо.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 стороною оспорюваного
правочину не був.

Посилання позивача на те, що 14 січня 2010
року ОСОБА_7, яка була на той час його
дружиною із продавцем нежитлового
приміщення ОСОБА_5 , уклала згоду про
завдаток, де покупець ОСОБА_7 передає
продавцю ОСОБА_5 завдаток в розмірі 164 000
грн. в рахунок купівлі нежитлового
приміщення, яке розташовано за адресою:
м. Донецьк, вул. Університетська, б. 40,
тобто фактично вказане майно було
придбано ОСОБА_7, а тому вказане майно є
спільним майном подружжя,
спростовуються матеріалами справи.

ОСОБА_7 не була стороною договору
купівлі-продажу.Крім того, 15 січня 2010
року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено
договір про розірвання угоди про
завдаток. Згідно якого сторони прийшли
до сумісного і добровільного рішення
про розірвання угоди про завдаток від 14
січня 2010 року і повернення ОСОБА_5
переданої ОСОБА_7 суми в розмірі 164 000
грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
неналежної оцінки того,що відповідач
ОСОБА_2 не міг придбати майно, а саме
нежитлове приміщення, так як на той час
навчався та не мав коштів
необґрунтовані та спростовуються
дослідженими матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
заниження ціни продажу нежитлового
приміщення неспроможні,оскільки з
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу вбачається оцінка КП
БТІ м.Донецька нежитлового приміщення
у розмірі 33 054 грн. Крім того,як
вбачається з п.5.2. договору сторони
свідчать ,що вони ознайомлені з
правовими наслідками приховування
реальної вартості нежитлового
приміщення.

Право продажу майна належить
власникові,тому доводи апелянта щодо
нелогічності ціни продажу неспроможні,
зводяться до припущення апелянта та
не підтверджуються жодними доказами.

Враховуючи відсутність
достатніх та переконливих доказів
того,що спірне нежитлове приміщення
придбано для позивача та за спільні
кошти подружжя,суд обґрунтовано дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову і визнання
недійсним договору купівлі-продажу в
частині покупця.

Доводів ,які б спростовували
висновки суду ,в апеляційний скарзі не
наведено.

Заявляючи даний позов ОСОБА_1
посилався на ст.235 ЦК України. З
урахуванням обставин,якими
обґрунтовано позов,а також того,що
позивач не був стороною оспорюваного
договору купівлі-продажу ,суд
правильно не погодився з наявністю
підстав для задоволення позову.

Посилання позивача на те,що він та
колишня дружина є покупцями
нежитлового приміщення, судом
перевірялися і не знайшли
підтвердження. Доводи апеляційної
скарги є непереконливими, були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги і
скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х
В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 16 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:
Судді :