Провадження по справі № 2/752/2322/14
17.03.2014 року Голосіївський районний
суд м. Києва у складі:
Головуючого судді Антонової Н.В., при
секретарі Ляліній А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління
податкової міліції ДПА України про
звільнення майна з під арешту та
усуненні перешкод у користуванні
Позивач ОСОБА_1 звернулася до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до Управління податкової
міліції ДПА України про звільнення
майна з під арешту та усуненні перешкод
у користуванні майном.
В обґрунтування позову зазначила, що
постановою старшого слідчого в ОВС
слідчого управління податкової
міліції ДПА України Пасюкова В.В. від
14.01.2011 року було накладено арешт на
належне їй майно, зокрема квартиру за
адресою АДРЕСА_1, як на спільне майно
подружжя, з тих підстав, що в
провадженні Управління податкової
міліції ДПА України перебуває
кримінальна справа №69-107 по
обвинуваченню чоловіка позивача
ОСОБА_3 за ознаками злочину,
передбаченого ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 191 КК
Водночас. Позивач зазначає, що до
кримінальної справи №69-107 жодного
відношення вона не має, оскільки
вказана квартира позивачеві
подарована, таким чином не має статусу
спільного майна подружжя.
Вважає, що накладений арешт порушує її
права, як власника, з огляду на що
звернулася до суду з вказаним позовом,
відповідно до якого просила суд
усунути перешкоди в користуванні
квартирою за адресою АДРЕСА_1 шляхом
скасування накладеного арешту.
Представник позивача надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності
та зазначив, що поти ухвалення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, відповідно до законодавства.

За таких обставин суд ухвалив
проводити заочний розгляд справи з
ухваленням заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що
позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 01.12.2001 року, що
підтверджується Свідоцтвом про
одруження Серія НОМЕР_2 від 01.12.2001 року.

Відповідно до ст.. 125 КПК України від 1960
року, слідчий за клопотанням
цивільного позивача або з своєї
ініціативи зобов'язаний вжити заходів
до забезпечення заявленого в
кримінальній справі цивільного
позову, а також можливого в
майбутньому цивільного позову, склавши
про це постанову. В справах про
злочини, за які кримінальним
законом передбачена конфіскація
майна, слідчий зобов'язаний вжити
необхідних заходів до забезпечення
виконання вироку в частині можливої
конфіскації майна, склавши про це
постанову.

Відповідно до ст.. 126 КПК України від 1960
року, забезпечення цивільного позову і
можливої конфіскації майна
провадиться шляхом накладення арешту
на вклади, цінності та інше майно
обвинуваченого чи підозрюваного або
осіб, які несуть за законом
матеріальну відповідальність за його
дії, де б ці вклади, цінності та інше
майно не знаходилось, а також шляхом
вилучення майна, на яке накладено
арешт.

Постановою старшого слідчого в ОВС
слідчого управління податкової
міліції ДПА України Пасюкова В.В. від
14.01.2011 року було накладено арешт на все
рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1, як на
спільне майно подружжя, з тих підстав,
що в провадженні Управління податкової
міліції ДПА України перебуває
кримінальна справа №69-107 по
обвинуваченню її чоловіка ОСОБА_3 за
ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.
27, ч.5 ст. 191 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування.

Як встановлено з Договору дарування
від 22.04.2010 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованим в реєстрі за №771, ОСОБА_3
було подаровано ОСОБА_1 квартиру за
адресою АДРЕСА_1.

26.04.2010 року право приватної власності
ОСОБА_1 на вказану квартиру
зареєстровано Київським містким бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна за реєстровим №776/33475.

Таким чином, вбачається, що слідчим
було накладено арешт на належне
позивачеві майно, зокрема квартиру за
адресою АДРЕСА_1, як не таке, що має
статус спільного майна подружжя.
Водночас, вказана квартира є особистою
власністю позивача, що підтверджується
матеріалами справи.

Положеннями ст.. 126 КПК України від 1960
року передбачається можливість
забезпечення цивільного позову і
можливої конфіскації в рамках
кримінальної справи шляхом накладення
арешту на майно, що належить
обвинуваченому чи підозрюваному або
особам, які несуть за законом
матеріальну відповідальність за його
дії, разом з тм, позивач ОСОБА_1
обвинуваченою чи підозрюваною в рамках
кримінальної справи № 69-107 не є, також
вона не несе матеріальну
відповідальність за дії свого
чоловіка.

Відповідно до положень ст. 41
Конституції України, кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 передбачено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного
кодексу України, власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу
України, жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не
може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Відповідно до Постанови Пленуму ВС
України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
зазначено, що приватна власність
громадян, як одна з рівноправних форм
власності охороняється законом, її
захист здійснюється судом.

Таким чином, судом встановлено, що
накладений на майно позивача арешт,
зокрема і арешт квартири за адресою
АДРЕСА_1, здійснений без достатніх на те
підстав, оскільки вказане майно не має
статусу спільного майна подружжя та є
приватною власністю ОСОБА_1, таким
чином, має місце порушення прав
позивача як власника.

Враховуючи викладене, оскільки
обставини, на які позивач посилається,
як на підставу своїх вимог, знайшли
підтвердження в ході розгляду справи,
враховуючи, що відповідач, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляд справи, заперечень на
позовну заяву не надав, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 317, 321, 391
Цивільного кодексу України, ст. 155
Житлового кодексу України, постановою
Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року
№ 20 «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», ст. ст. 10, 58, 60, 88, 208, 209, 212- 215,
224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління податкової
міліції ДПА України про звільнення
майна з під арешту та усуненні перешкод
у користуванні майном - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці
м. Запоріжжя, і.п.н. НОМЕР_1, проживає за
адресою АДРЕСА_1 ) перешкоди у
користуванні майном, а саме квартирою
за адресою АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві приватної власності на підставі
Договору дарування від 22.04.2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в
реєстрі за №771, шляхом скасування
арешту вказаної квартири, накладеного
згідно постанови старшого слідчого в
ОВС Слідчого управління податкової
міліції ДПА України Пасюкова В.В. від
14.01.2011 року.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачем до
Голосіївського районного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а сторонами, які не
були присутні при проголошення рішення
суду - протягом десяти днів з дня
отримання його копії до Апеляційного
суду м. Києва через Голосіївський
районний суд м. Києва..

Суддя
Антонова Н.В.