Справа № 2-175/223/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейному цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади в особі
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
заповітом, -

в с т а н о в и в:

В січні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просила винести
рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_1
право власності в порядку спадкування
за заповітом від 14 травня 2001 року після
смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року, на земельну ділянку площею 1470
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить спадкодавцю на
підставі «Свідоцтва про право на
спадщину за законом», виданого на її
ім'я 06 березня 2001 року державним
нотаріусом Дніпропетровської
державної тонної нотаріальної контори
Кобрусєвою Л.В. після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, якому
лежала дана земельна ділянка на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю (серія ДП
№ 024444), виданого виконавчим комітетом
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області 09.12.1997 року
згідно рішення № 32/100 від 31.03.1997 року,
цільове призначення якої - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
помер її батько ОСОБА_5, після смерті
якого, її мати, як спадкоємець першої
черги за законом, прийняла спадщину. На
її ім'я після смерті батька державним
нотаріусом Дніпропетровської
державної нотаріальної контори 06
березня 2001 року було видане «Свідоцтво
про право на спадщину за законом» на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та на приватизовану
земельну ділянку площею 1470 кв.м.,
призначену для будівництва та
обслуговування житлових будівель та
споруд, розташовану на АДРЕСА_1, що
належала батьку на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серія ДН № 024444, виданого
виконавчим комітетом
Новоолександрівської сільської ради
09.12.1997 року згідно рішення № 32/100 від
31.03.1997 року і зареєстрованого за № 1510. 14
травня 2001 року ОСОБА_3 на випадок своєї,
смерті зробила заповідальне
розпорядження, яким все своє майно, де б
воно не було і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що буде їй
належати на день смерті і на що за
законом вона матиме право, заповідала
їй, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року її мати
померла. Вона як спадкоємець за
заповітом, в установлений законом
шестимісячний термін звернулася з
заявою про прийняття спадщини до
державного нотаріуса
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори. На частину
спадкового майна, а саме на житловий
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 їй
було видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом 22 листопада 2013
року. Але на земельну ділянку розміром,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом їй було відмовлено,
оскільки за життя її мати не
реалізувала своє право на отримання на
дану земельну ділянку Державного акту
на право власності на земельну ділянку
і не зареєструвала її в установленому
законом порядку, а тому їй було
рекомендовано звернутися до суду з
даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву в
якій просила розглядати справу без її
участі, позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити їх у повному
обсязі.

Представник відповідача
Територіальної громади в особі
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області у судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
в якій просив розглянути справу без їх
участі (а.с.23).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовна заява підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) та спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3 (а.с.11).
Після її смерті відкрилася спадщина на
належне їй майно: житловий будинок та
земельну ділянку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, яке вона успадкувала
після смерті свого чоловіка ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. За часи
життя, 14 травня 2001 року ОСОБА_3 склала
заповіт, за яким все своє майно, де б
воно не було і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті і на що вона за
законом матиме право заповідала ОСОБА_6
(а.с.15). ОСОБА_1 (рідна донька
спадкодавиці) як спадкоємець за
заповітом, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК
України, в установлений законом
шестимісячний термін звернулася з
заявою про прийняття спадщини до
державного нотаріуса
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори.

Так, 22 листопада 2013 року ОСОБА_6 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.6). Але на
спадкову земельну ділянку розміром 1470
кв.м., що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, в видачі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом позивачці
було відмовлено, оскільки її мати, за
своє життя, не реалізувала своє право
на отримання на дану земельну ділянку
Державного акту на право власності на
земельну ділянку і не зареєструвала її
в установленому законом порядку, що
підтверджується постановою про
відмову у вчинені нотаріальної дії від
22 листопада 2013 року (а.с.14).

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10
розділу ІІ Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
при видачі свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно, яке
підлягає реєстрації, нотаріус
перевіряє належність цього майна
спадкодавцеві на підставі
правовстановлюючих документів.

Встановлено, що дійсно після смерті
свого чоловіка ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_3 успадкувала
житловий будинок та земельну ділянку,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 06 березня 2001
року, виданим державним нотаріусом
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В.,
зареєстрованим в реєстрі за № 1-419
(а.с.20). Вищевказане свідоцтво було
зареєстроване в Новомосковському
інвентар бюро. Однак, ОСОБА_3 за життя не
було отримано правовстановлюючого
документу на земельну ділянку, а саме -
Державний акт на право власності на
земельну ділянку. Відповідно до
відомостей, які містяться в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею, які
знаходяться в управлінні
Держземагенства у Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області за
реєстраційним № 1510, до цього часу на
ім'я ОСОБА_5 зареєстрований Державний
акт серії ДП Дн № 024444, виданий на
земельну ділянку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яка надана для
будівництва та обслуговування будинку,
загальною площею 0,147 га, на підставі
рішення Виконкому
Новоолександрівської сільської ради
від 31.03.1997 року № 32/100 (а.с.16).

Не зважаючи на те, що ніхто не оскаржує
право ОСОБА_1 на спадщину, вона не в
змозі отримати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на земельну
ділянку, а тому і звернулася до суду з
даним позовом.

Згідно зі ст. 116, 131 Земельного Кодексу
України громадяни набувають право
власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади в межах їх
повноважень; громадяни мають право
набувати у власність земельні ділянки
на підставі успадкування.

Відповідно до ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України
право на спадкування мають всі особи
визначені у заповіті; спадкоємець за
заповітом має право прийняти спадщину,
якщо протягом 6-місячного строку подав
заяву до нотаріуса про її прийняття.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», за наявності умов для
одержання в нотаріальної конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Таким чином, суд вважає за необхідне
визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року, на земельну ділянку площею 1470
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.
1216-1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 116, 131
ЗК України, ст.10, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Територіальної громади в особі
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_2 виданий
Дніпропетровським РВ УМВС України в
Дніпропетровській області 27 жовтня 1997
року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1,
право власності в порядку спадкування
за заповітом після смерті матері
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року на
земельну ділянку площею 1470 кв.м.,
призначену для будівництва та
обслуговування житлових будівель і
споруд, розташовану на АДРЕСА_1, яка
належала спадкодавцю на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 06 березня 2001 року, виданого
державним нотаріусом
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В.,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-419,
виданого після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, якому
лежала дана земельна ділянка на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
№ 024444, виданого виконавчим комітетом
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області 09.12.1997 року
згідно рішення № 32/100 від 31.03.1997 року,
цільове призначення якої - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку на протязі десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська
Ж.М.