У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_4, на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 24 вересня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 21 серпня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулося до суду із
указаним позовом, у якому просило
стягнути із відповідачів
заборгованість за кредитним договором,
відсотки за користування кредитом та
пеню.

В обґрунтування заявленого позову
зазначало, що 18 березня 2008 року між ним
та ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір № 0, за умовами якого
останньому було надано кредит у
розмірі 200 тис. доларів США зі сплатою
12,4 % річних з кінцевим терміном
повернення до 18 березня 2038 року. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором, між ним
та ОСОБА_6 було укладено договір поруки
від 18 березня 2008 року № 188814. У
зв'язку з неналежним виконанням своїх
зобов'язань за кредитним договором за
ОСОБА_5 утворилася заборгованість у
розмірі 241 860,78 дол. США, яка станом на
10 червня 2010 року становить 1 915 077 грн
83 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути в солідарному порядку з
відповідачів на його користь
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 24
вересня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 21 серпня 2013 року, позов ПАТ
«УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь
ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за
кредитним договором від 18
березня 2008 року станом на 10 червня 2010
року у розмірі 241 860,78
дол. США. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_4, посилаючись на
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк»,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що
зобов'язання щодо повернення коштів за
договором кредиту не виконані, а тому
дійшов висновку про солідарне
стягнення з відповідачів на користь
банку кредитної заборгованості.

Установлено, що 18 березня 2008 року між
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав у кредит кошти у
розмірі 200 тис. доларів США з кінцевим
терміном повернення до 18 березня 2038
року зі сплатою 12,4 % річних
за користування коштами.

У якості забезпечення кредитних
зобов'язань, 18 березня 2008 року між
банком та ОСОБА_6 укладено договір
поруки, за умовами якого поручитель
зобов'язався відповідати перед банком
по зобов'язанням ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

У матеріалах справи містяться заяви,
клопотання тощо як представника
ОСОБА_6, так і самого відповідача, щодо
відсутності його підпису у договорі
поруки. Зазначає, що ним зазначений
договір не підписувався, оскільки 18
березня 2008 року він був поза межами
території України.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
30 січня 2013 року задоволено клопотання
ОСОБА_4 - представника ОСОБА_6,
призначено по справі судову
почеркознавчу експертизу на вирішення
якої поставлено питання: «Чи дійсно
належить ОСОБА_6 підпис, проставлений
від його імені на договорі поруки від 18
березня 2008 року № 188814, укладеному між
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6».

Відповідно до висновку від 3 квітня 2013
року № 39 державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
підписи від імені ОСОБА_6 у графах
«Поручитель» у договорі поруки від 18
березня 2008 року № 188814, укладеному між
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, виконані
ймовірно не ОСОБА_6, а іншою особою з
наслідуванням його підпису.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
доводи про те, що ОСОБА_6 не підписував
договір поруки, оскільки не перебував
на території України 18 березня 2008 року,
спростовані інформацією Головного
центру обробки від 4 липня 2013 року.
Також суд критично оцінив висновок
експерта від 3 квітня 2013 року № 39
зважаючи на відсутність
стверджувальної відповіді на
поставлені питання для вирішення
експерта.

Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судами
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судами правильно
застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_4, відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 24
вересня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 21 серпня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко