Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/490/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Волощук Віктор Васильович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про витребування майна з чужого
незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 22 січня 2014
року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом та просив витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3
належне йому майно, а саме:
пиломатеріали соснові - 194,27 м.кв. на
суму 8745 грн., пиломатеріали вільхові -
177,57 м.кв. на суму 12430 грн., рейки
монтажні 4200 м.п. на суму 3 360 грн., пили
стрічкові 8 шт. на суму 1325 грн.,
дерев»яне вугілля 19 мішків по 25 кг. на
суму 8550 грн., наличники 40 шт. по 2,25 м.п. на
суму 540 грн., плінтуси 40 шт. по 2,25 м.п., на
суму 405 грн., рейки 24 м.п. на суму 3072 грн.,
а всього на загальну суму 38 427 грн., яке
перебуває у їх незаконному володінні, а
в разі неможливості витребування
зазначених будівельних матеріалів
стягнути їх вартість в сумі 38 427 грн.,
384,27 грн. понесених витрат по оплаті
судового збору та 400 грн. понесених
витрат за надання правової допомоги
при зверненні до суду. В обгрунтування
вимог зазначав, що він мав у власності
нерухоме майно, а саме нежитлове
приміщення, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, де зберігалось спірне майно.
16.10.2009 року в рахунок боргу згідно
договору дарування він подарував
зазначену нерухомість ОСОБА_4,
домовившись усно про те, що його майно
буде деякий час зберігатися у
вказаному приміщенні. В подальшому
вказане приміщення було придбане
ОСОБА_2, який у свою чергу уповноважив
ОСОБА_3 на здійснення у цьому
приміщенні господарської діяльності.
Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заволоділи належним йому майном та
утримують його без будь-яких правових
підстав, просив на підставі ст.387 ЦК
України задовольнити позов.

Рішенням Олевського районного
суду Житомирської області від 22 січня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з
чужого незаконного володіння -
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог. Вважає, що ухвалюючи рішення, суд
дійшов вказаного висновку при
неповному, та не об»єктивному
з»ясуванні обставин справи, прав і
обов»язків сторін у даних
правовідносинах, не перевірив належним
чином доводи сторін, показань свідків,
не з»ясував характер та суть заявлених
позивачем вимог, норм права, якими вони
регулюються, не дав належну правову
оцінку зібраним у справі доказам.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не надав суду будь-яких
належних і допустимих доказів того, що
майно, яке він просить витребувати у
відповідачів належить саме йому, не
надав доказів про якісний та
кількісний склад цього майна і що саме
цим майном заволоділи відповідачі без
належної правової підстави.

Колегія суддів повністю погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
згідно договору купівлі-продажу 43/100
частин нежитлової будівлі від 25 травня
2008року ОСОБА_1 (покупець) купив, а ПСП
«Дружба» (продавець) продало 43/100 частин
нежитлової будівлі загальною площею
467,8кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 /а.с.9/.

16.10.2009 року ОСОБА_1 подарував зазначене
приміщення ОСОБА_4, що підтверджується
договором дарування /а.с.10/.

При цьому позивач як у позовній заяві
зазначив так і в судовому засіданні
пояснив, що на момент укладення з
ОСОБА_5 договору дарування спірне майно
продовжувало залишатись у
подарованому приміщенні, оскільки в
момент укладення договору дарування
передача вказаного об»єкту та ключів
від нього не відбулася.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 пояснили, що 07.06.2010 року згідно
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_7, реєстр 1673, ОСОБА_4
продав зазначену нерухомість своїй
сестрі ОСОБА_6 Поряд з тим ці свідки
пояснили, що майна, належного ОСОБА_1, у
приміщенні та на його території, не
було.

В подальшому, 08.11.2011 року, ОСОБА_6
подарувала нежиле приміщення
загальною площею 467,8кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
що підтверджується нотаріально
посвідченим договором дарування
нежилого приміщення /а.с.61-63/.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_3 на здійснення у
вказаному об»єкті господарської
діяльності і останній заволодів без
будь-якої правової підстави його
майном та утримує його в себе.

Проте будь-яких доказів, які свідчили б
про оренду об»єкту нерухомості,
проведення господарської діяльності
ОСОБА_3 в нежитловому приміщенні по
АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Наявність спірного майна позивача у
придбаному приміщенні заперечили
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, допитані як свідки, у
суді першої інстанції.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що
декілька років назад вони, на прохання
ОСОБА_1, переносили частину
лісоматеріалів із одного приміщення в
інше, що розташовані по АДРЕСА_1. Однак
їм не відомо хто і як розпоряджався цим
майном і куди воно зникло.

Згідно з положеннями ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати майно
від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 19 своєї
постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
роз»яснив, що застосовуючи положення
ст. 387 ЦК, суди повинні виходити з того,
що власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним і в якої майно фактично
знаходиться та є індивідуально
визначеним. Позов про витребування
майна, пред»явлений до особи, у
незаконному володінні якої це майно
знаходилось, але на момент розгляду
справи в суді у неї відсутнє, не може
бути задоволений.

Відповідно до ст. 387 ЦК та ч.3 ст.10 ЦПК
України особа, яка звернулася до суду з
позовом про витребування майна із
чужого незаконного володіння, повинна
довести своє право власності на майно,
що знаходиться у володінні
відповідача. При цьому суди повинні
мати на увазі, що право власності на
рухоме майно доводиться за допомогою
будь-яких передбачених процесуальним
законодавством доказів, що
підтверджують виникнення такого права
у позивача /п.23 постанови Пленуму №5 від
07.02.2014р./.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях /ч.4 ст.60 ЦПК України/.

Відтак, є правильним висновок суду
першої інстанції про те, що позивач не
надав суду будь-яких належних та
допустимих доказів, що спірне майно,
його якісний та кількісний склад,
належало позивачу і , що саме цим
майном без належної правової підстави
заволоділи відповідачі.

Суд першої інстанції дав правильну
оцінку наданим позивачем доказам на
підтвердження придбання ним упродовж
2009 року лісоматеріалів /а.с.11-19/,
оскільки подані накладні
підтверджують лише факт придбання
лісопродукції без відповідної
ідентифікації. Тобто не є підтверджені
ті обставини, що саме ці матеріали
зберігались у приміщенні,
розташованому за адресою - АДРЕСА_1,
починаючи з 2009 року і що саме ними
заволоділи відповідачі - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 До того ж ОСОБА_2 став власником
і почав розпоряджатись цим
приміщенням лише з 08.11.2011 року.

Раніше зазначене нежитлове приміщення,
в якому, за словами позивача
зберігалось його майно, перебувало у
власності спочатку ОСОБА_4 , а потім -
ОСОБА_6, які в судовому засіданні
пояснили, що майна, належного ОСОБА_1 ні
в приміщенні, ні на території не було,
про що зазначено вище.

Судом першої інстанції надано належну
оцінку, як письмовому доказу, про що є
посилання в апеляційній скарзі, також
постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 03.09.2010 року
відносно ОСОБА_3 по факту незаконного
заволодіння майном. Постанова є чинною.
Доказів на спростування обставин,
викладених у постанові, позивач не
надав.

Посилання позивача на фотографії, які
містяться у матеріалі №1416 про відмову
в порушенні кримінальної справи по
факту привласнення майна гр. ОСОБА_3 від
03.09.2010 року, не заслуговують на увагу,
оскільки не свідчать про належність
майна саме позивачу та про
привласнення його саме відповідачами.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди ОСОБА_1 з висновком
суду першої інстанції по їх оцінці та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим. Підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись
ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317,319,324,325ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 22 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді