Справа № 161/922/14-ц
Провадження № 2/161/1000/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

18 липня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області у
складі:

головуючої - судді
Кирилюк В.Ф.

при секретарі
Поліщук Д.Р.

з участю: представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідача
ОСОБА_3

третьої особи без самостійних вимог

на стороні відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_4
про знесення самочинного будівництва,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_6 про знесення самочинного
будівництва.

Свій позов обгрунтовує тим, що вона є
власником 53/100 частин, відповідач 47/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1,
їй належить квартира № 1, ОСОБА_6 -
квартира № 2 за даною адресою. У 2011 році
ОСОБА_6 без відповідних дозвільних
документів та проектної документації
здійснив реконструкцію належної йому
частини будинковолодіння(квартири №2),
в результаті чого було пошкоджено
фундамент та несучі конструкції всього
будинку, а помешкання стало
небезпечним для користування.

Рішенням Луцького районного суду від
15.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 16.12.2013 року з відповідача в її
користь стягнуто вартість
відновлювальних робіт по усуненню
перешкод в користуванні належною їй
квартирою №1 по АДРЕСА_1 в розмірі 86568
грн., оскільки було встановлено, що
пошкодження її квартири були
спричинені неправомірними діями
ОСОБА_6

Підставою для стягнення коштів став
висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 17.07.2013 року, в якому
зазначений перелік робіт, які їй
необхідно провести для приведення її
квартири у відповідний стан.

Покликаючись на те, що виконати такі
роботи без зменшення житлової площі
належної їй квартири неможливо через
наявність самочинно збудованого
відповідачем приміщення, останній
продовжує самочинне будівництво,
внаслідок чого будинок став неміцним
та небезпечним для користування, чим
грубо порушує її права на вільне,
безпечне користування своїм будинком,
просить знести самовільно
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 01.07.2014 року було залучено до участі
в справі як третю особу без самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_4,
яка є іпотекодержателем спірної
квартири.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 заявлені
вимоги підтримали з підстав,
зазначених в позовній заяві. Просили
позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав.
Суду пояснив, що рішенням суду з
відповідача в користь позивача
стягнуто кошти як вартість
відновлювального ремонту належної їй
квартири для ліквідації пошкоджень,
заподіяних внаслідок самочинної
реконструкції належної йому суміжної
частини житлового будинку. На даний час
така реконструкція не є самочинним
будівництвом, що стверджується
відповідними деклараціями. В позові
просить відмовити.

Третя особа без самостійних вимог
на стороні відповідача ОСОБА_4 вважає,
що позов до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд приходить до висновку, що
позов до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 15.10.2013 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальних збитків, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 16.12.2013 року,
встановлено, що пошкодження квартири
АДРЕСА_2, власником якої являється
ОСОБА_5, утворилися внаслідок
проведення відповідачем самочинно з
порушенням будівельних норм
реконструкції належної йому на праві
власності суміжної частини даного
будинку(квартири №2), а тому стягнуто із
ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 86568 грн.
вартості відновлювального ремонту
належної останній квартири(а.с.5-12).

Відповідно до ст.1192 ЦК України, на яку
посилався суд при вирішенні вказаної
справи, з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в
натурі(передати річ того ж роду і такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 15.10.2013 року позовну вимогу про
знесення самочинного будівництва
залишено без розгляду.

Отже, позивачем ОСОБА_5 був обраний саме
такий спосіб захисту своїх порушених
прав як відшкодування матеріальних
збитків особою, яка завдала шкоди
майну.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З пояснень представника відповідача,
повідомлення Липинської сільської
ради Луцького району від 22.06.2010 року №
346 встановлено, що земельні ділянки
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знаходяться в межах
с.Липини(а.с.).

Саме тому ОСОБА_6 видано Державний акт
на право власності на земельну ділянку
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд по АДРЕСА_1(а.с.47).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № О-52
від 23.05.2014 року вбачається, що
проведення робіт з ліквідації
пошкоджень квартири АДРЕСА_3, із
збереженням загальної площі квартири
№ 1 не є можливим. Загальна площа
квартири АДРЕСА_4 після проведених
ремонтно-будівельних робіт буде
зменшена на 1,1 кв.м(а.с.74-79).

На думку суду, дана обставин могла бути
врахована при проведенні судової
будівельно-технічної експертизи 17.07.2013
року в справі за ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальних збитків і
могла впливати на вартість
відновлювального ремонту квартири
позивача. Як встановлено в судовому
засіданні таке питання на вирішення
експертом судом не ставилося. Тому суд
вважає, що це питання може бути
вирішено позивачем шляхом заявлення
відповідного позову і дана обставина
не є підставою для знесення
самочинного будівництва.

Що стосується посилання позивача як на
підставу своїх вимог, що відповідач
продовжує самочинне будівництво,
внаслідок чого будинок став неміцним
та небезпечним для користування, то
представниками позивача не надано
жодного доказу в підтвердження того, що
після вирішення справи судом 15.10.2013
року змінилися будь-які обставини,
встановлені судом при розгляді справи.

Згідно ч.7 ст.376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України» вказано,
що відповідно до вимог статті 376 ЦК
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Відповідно до положень ст.38 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» право на
звернення до суду з позовом про
знесення самочинно збудованих об'єктів
містобудування належить також
відповідним інспекціям державного
архітектурно-будівельного контролю.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано всі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

Відповідно до Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
закінчена будівництвом реконструкція
квартири АДРЕСА_1 вважається готовою до
експлуатації(а.с.101-103).

На основі викладеного суд
приходить до висновку, що в позові
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про знесення
самочинного будівництва слід
відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає, що
в задоволенні позову необхідно
відмовити.

На підставі ст.ст.376,391 ЦК України,
Постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ №6 від
30.03.2012р. «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України», ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 213, 214,
215,218ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_4
про знесення самочинного будівництва -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду
В.Ф.Кирилюк