Провадження № 2/127/713/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21.03.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі:
головуючого - судді Бессараб Н. М.,

при
секретарі Демидюк А.О.,

за участю:
позивача ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Вінниці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права приватної особистої
власності та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в
якому просив суд припинити право
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 33,3 кв.м., житловою
площею 18,7 кв.м. та поділити майно
наступним чином: визнати за ОСОБА_1
право приватної особистої власності на
квартиру АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 60026,96 грн. в рахунок
відшкодування сплачених ним коштів для
погашення кредитної заборгованості за
кредитним договором №2508 від 21.06.2006
року; зарахувати зустрічні однорідні
вимоги про стягнення коштів; стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію
за різницю у вартості часток, якщо така
буде після зарахування зустрічних
однорідних вимог про стягнення коштів;
стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
23.10.2004 року, який було розірвано згідно
рішення Замостянського районного суду
м. Вінниці від 01.10.2008 року. Від даного
шлюбу сторони мають неповнолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період
шлюбу сторонами було придбано
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 згідно
договору купівлі-продажу квартири з
відстроченням платежу від 21.06.2006 року,
яка є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1.

Оскільки у сторін повної суми коштів на
момент укладення договору
купівлі-продажу квартири не було, тому
між ОСОБА_1 та ВАТ "Державний ощадний
банк України" було укладено кредитний
договір № 2508 від 21.06.2006 року, відповідно
до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 100
000,00 грн. зі сплатою 14,3 % річних, з
терміном остаточного погашення не
пізніше 21.06.2016 року. В той же день в
забезпечення виконання зобов'язань між
позивачем та ВАТ "Державний ощадний
банк України" було укладено договір
іпотеки щодо вищевказаної квартири.

В період шлюбу ОСОБА_1 вчасно сплачував
згідно графіку необхідні платежі за
кредитним договором, а також після
розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_1
зі своїх особистих коштів погашав
кредит. Крім того, ним було достроково у
2012 році погашено кредит і сплачено усі
необхідні платежі в загальній сумі 120
053,93грн., з яких по тілу кредиту сплачено
86897,31 грн., а по відсотках 33 156,40 грн., що
підтверджується квитанціями банку.

Одержане за кредитним договором № 2508
від 21.06.2006 року майно - 100 000,00 грн.
використано на задоволення потреб
сім'ї і за їх рахунок було придбано
вищезазначену квартиру на потреби
сім'ї, а тому борг по кредиту в сумі 120
053,93 грн., які позивач сплатив
самостійно вже після розірвання шлюбу
до остаточного погашення за кредитним
зобов'язанням, підлягає поділу між
сторонами порівну, тобто по 60 026,96 грн.
кожному.

Враховуючи те, що позивач проживає
разом зі своєю матір'ю в спірній
однокімнатній квартирі та іншого житла
не мають, а відповідачка проживає
фактично та працює в смт. Тиврів
Вінницької області, позивач вважає за
можливе виділити в натурі йому
зазначену квартиру, а відповідачу
сплатити грошову компенсацію вартості
її частки.

В зв'язку з тим, що сторони добровільно
не можуть поділи майно, тому позивач
звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 21.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за
ОСОБА_1 право приватної особистої
власності на квартиру АДРЕСА_1,
зарахування зустрічних однорідних
вимог про стягнення коштів, стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової
компенсації за різницю у вартості
часток - залишено без розгляду (а.с. 124).

Внаслідок залишення без розгляду
частини позовних вимог, позивач та його
представник уточнили позовні вимоги,
відповідно до яких позивач просив
винести рішення, яким припинити право
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної
особистої власності на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3
право приватної особистої власності на
1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 60026,96 грн.
компенсації 1/2 частки коштів, сплачених
ОСОБА_1 за борговими зобов'язаннями
подружжя, а саме в рахунок
відшкодування сплачених позивачем
коштів для погашення кредитної
заборгованості за кредитним договором
№ 2508 від 21.06.2006 року. Стягнути з
відповідача на користь позивача
понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник уточнені позовні
вимоги підтримали повністю, просили їх
задовольнити, надали пояснення
аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги
визнали частково, а саме не заперечили
щодо задоволення позовних вимог про
припинення права спільної сумісної
власності подружжя та визнання за
ОСОБА_3 право приватної особистої
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1. Позовні вимоги про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 60026,96 грн.
компенсації 1/2 частки коштів, сплачених
ОСОБА_1 за борговими зобов'язаннями
подружжя, а саме в рахунок
відшкодування сплачених позивачем
коштів для погашення кредитної
заборгованості за кредитним договором
№ 2508 від 21.06.2006 року не визнали,
посилаючись на те, що після розірвання
шлюбу між сторонами в жовтні 2008 року,
вони продовжували фактично проживати
однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали спільний сімейний
бюджет до квітня 2013 року, тому кошти на
сплату кредиту були сумісні і підстав
для їх стягнення з відповідачки немає.

На запитання суду позивач заперечив
фактичні сімейні відносини із
відповідачкою після розірвання шлюбу в
жовтні 2008 року.

В судовому засіданні експерт
Кальніченко О.Б. висновок судової
будівельно-технічної експертизи №
2346/13-21 від 30.12.2013 року підтримав в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, експерта, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази у їх
сукупності, суд встановив такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
23.10.2004 року, який було між ними
розірвано 01.10.2008 року, що
підтверджується копією рішення
Замостянського районного суду м.
Вінниці та свідоцтвом про розірвання
шлюбу (а.с. 9, 10).

Від даного шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3
(а.с. 11).

Також судом встановлено і не
заперечується сторонами, що в період їх
шлюбу було придбано однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка оформлена на ім'я
позивача ОСОБА_1 та підтверджується
договором купівлі-продажу квартири з
відстроченням платежу від 21.06.2006 року,
реєстраційним посвідченням виданим КП
"ВООБТІ" 19.07.2006 року, за реєстровим №
314/69804 в реєстровій книзі за № 656, яка є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 (а.с. 12-15).

Оскільки на момент укладення вказаного
договору купівлі-продажу квартири у
сторін повної суми коштів не було, тому
між ОСОБА_1 та ВАТ "Державний ощадний
банк України" було укладено кредитний
договір № 2508 від 21.06.2006 року, відповідно
до якого позивач отримав кредит в сумі
100 000,00 грн. зі сплатою 14,3 % річних, з
терміном остаточного погашення не
пізніше 21.06.2016 року. В той же день для
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору № 2508 від 21.06.2006
року між ОСОБА_1 та ВАТ "Державний
ощадний банк України" було укладено
договір іпотеки, де предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_1 (а.с. 19-24).

Крім того, з банківських виписок та
квитанцій видно, що погашення кредиту
по вказаному кредитному договору від
21.06.2006 року було здійснено позивачем
ОСОБА_1 достроково в 2012 році. За період з
жовтня 2008 року по лютий 2012 року
позивачем було сплачено кредит в
загальній сумі 120 053,93грн., з яких по тілу
кредиту сплачено 86897,31 грн., по
відсотках 33 156,40 грн. (а.с. 35-53).

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№2346/13-21 від 30.12.2013 року ринкова вартість
квартири АДРЕСА_1 станом на 29.11.2013 року
складає 223 838,00 грн. (а.с. 69-83).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу, відповідно
до ст. 68 СК УКраїни.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Ч. 1 ст. 70 СК України кореспондується із
ч. 2 ст. 372 ЦК України відповідно до якої
у разі поділу майна, що є у спільній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено,
що до складу майна, яке підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Статтею 65 СК України передбачено, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.

Таким чином, у результаті придбання
подружжям нерухомого майна в кредит
боргові зобов'язання перед
позикодавцем несуть як чоловік, так і
дружина, а не тільки той із подружжя,
хто підписав кредитний договір.

Враховуючи вказані вище норми права та
те, що спірна квартира була придбана
сторонами в період перебування їх у
зареєстрованому шлюбі і шлюбний
договір між ними не укладався, суд
прийшов до висновку, що частки сторін у
праві спільної сумісної власності є
рівними.

Судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, яка належить сторонам на праві
спільної сумісної власності, в натурі
поділити неможливо, при цьому в порядку
розподілу майна подружжя сторони
бажають припинити право спільної
сумісної власності подружжя та щоб суд
визнав право приватної особистої
власності по 1/2 (ідеальної) частці
спірної квартири за кожною із сторін.

З огляду на викладене, суд вважає за
можливе в порядку розподілу майна
подружжя припинити право спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і
визнати право приватної особистої
власності по 1/2 (ідеальної) частці
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Разом з тим, враховуючи визнання
відповідачкою обставин справи щодо
отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в
сумі 100 000,00 грн. по кредитному договору
№ 2508 від 21.06.2006 року, укладеному між
ОСОБА_1 та ВАТ "Державний ощадний банк
України" для придбання сторонами в
період їх шлюбу однокімнатної квартири
АДРЕСА_1, а також беручи до уваги
банківські виписки та квитанції,
відповідно до яких погашення кредиту
по вказаному кредитному договору від
21.06.2006 року було здійснено позивачем
ОСОБА_1 достроково в 2012 році і за період
з жовтня 2008 року по лютий 2012 року
позивачем було сплачено кредит в
загальній сумі 120 053,93грн., тобто після
розірвання шлюбу між сторонами, суд
вважає за необхідне поділити боргові
зобов'язання подружжя і стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 60026,96 грн.
компенсації 1/2 частки коштів, сплачених
ОСОБА_1 за борговими зобов'язаннями
подружжя, а саме в рахунок
відшкодування сплачених ним коштів для
погашення кредитної заборгованості за
кредитним договором №2508 від 21.06.2006
року.

При цьому суд вважає, що відповідачка
ОСОБА_3 не надала суду належних та
допустимих доказів того, що вона з
01.10.2008 року по 09.02.2012 року (день
останнього платежу по кредиту)
проживала з ОСОБА_1 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, зокрема: різного роду
документів, з яких було б видно, що
фактичне подружжя вважало себе
подружжям; різного роду заяви, які
подаються для одержання субсидій,
пільг; анкети, інші документи які
оформляються за місцем роботи;
документи про спільне придбання
рухомого чи нерухомого майна; довідки
за місцем проживання про те, що
фактичне подружжя проживало разом і з
якого часу та інше.

За таких обставин заявлений позов
підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 1600,27 грн. понесеного судового
збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 355,
368-370, 372 ЦК України, ст.ст. 60-61, 65, 69-71 СК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Припинити право спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 33,3
кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) право приватної особистої
власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1
загальною площею 33,3 кв.м., житловою
площею 18,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_2) право приватної особистої
власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1
загальною площею 33,3 кв.м., житловою
площею 18,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 60026,96 грн.
компенсації 1/2 частки коштів, сплачених
ОСОБА_1 за борговими зобов'язаннями
подружжя, а саме в рахунок
відшкодування сплачених ним коштів для
погашення кредитної заборгованості за
кредитним договором №2508 від 21.06.2006
року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
1600,27 грн. понесеного судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене
сторонами до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: