Єдиний унікальний номер 256/3547/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/97/2014
Головуючий у 1 інстанції: Сватіков А.В.
Доповідач: Краснощокова Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Ткачук С.С., Могутової Н.Г.

при секретарі: Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Калінінського
районного суду м.Донецька від 9 жовтня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 9 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 про захист
честі, гідності та ділової репутації
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позову у
повному обсязі. Посилається на
порушення судом вимог матеріального і
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, невірну оцінку
доказів. Зокрема, зазначає, що її
чоловік дійсно позичив у липні 2008р.
кошти у позивача, але повернув їх у
повному обсязі, у зв'язку з
довірительними відносинами з
позивачем розписку у нього не забрав.
Позивач достовірно знав, де вони
фактично проживають, однак, жодних
претензій з приводу повернення коштів
не пред'являв і до суду з позовом не
звертався. Натомість поширив щодо неї
за місцем її роботи неправдиву
інформацію щодо неповернення коштів.
Суд прийшов до висновку про те, що
позивач лише висловив оціночне
судження та його особисту думку. Однак,
позивач у своїх заявах до її
керівництва неодноразово хотів
донести саме недостовірні дані, звести
наклеп на неї та її сім'ю, зокрема, про
те, що вона та її чоловік є шахраями,
діють за шахрайськими схемами. Саме
відповідач поширює завідомо
неправдиві відомості про неї, що
принижують її порочать честь та
гідність та ділову репутацію і не
являються оціночними судженнями.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення виходив із наступних
встановлених ним обставин. Позивач у
2008р. надав позику чоловіку позивачки в
сумі 20 000 грн. та отримав письмову
розписку, що викладена на копії
паспорта позичальника, де вказувався
його сімейний стан - відмітка про
реєстрацію шлюбу з позивачкою та
відмітка про реєстрацію місяця
проживання. Після закінчення терміну
позики кошти повернені не були, тому
відповідач звертався до боржника та
позивачки за поверненням коштів, але
його звернення були залишені без уваги.
Встановивши, що за адресою реєстрації
боржник не проживає та не маючи змоги
зв'язатися безпосередньо з боржником,
відповідач звернувся до позивачки за
місцем роботи та у письмовому
зверненні на ім'я Донецького міського
голови просив вирішити питання щодо
повернення позики сім'єю позивачки,
отримав відповідь про те, що питання не
відноситься до компетенції органу
місцевого самоврядування. Звертаючись
із письмовою заявою відповідач
намагався захистити свої законні
інтереси та права з приводу повернення
коштів, його оціночні судження, думки,
критична оцінка певних фактів не
можуть бути предметом судового
захисту, оскільки він не поширював
недостовірну інформацію, а лише виклав
обставини та факти, які мали місце та
висловив свої міркування,
скориставшись своїм правом щодо
звернення громадян.

В засідання апеляційного суду сторони
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені, що підтверджено
розписками про вручення судових
повісток члену сім'ї ОСОБА_1 (сину) за
вказаною нею адресою та її
представнику ОСОБА_3, та отриманими
18.12.2013р. особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_3
телефонограмами. Відповідач подав
заяву про відкладення розгляду справи
у зв'язку з санаторним лікуванням його
представника, яке відхилене судом, як
необґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
обґрунтовано виходив із встановлених у
справі фактичних обставин та вимог
діючого законодавства.

Так, судом встановлено, що 25.03.2013р.
відповідач подав письмове звернення
на адресу Донецького міського голови
за місцем роботи відповідачки, у якому
просив вирішити питання щодо
погашення йому боргу сімє'ю позивачки,
у зверненні також описав обставини, які
мали місце та просив державний орган
розібратись і дати йому належну
письмову відповідь, встановлену
законом. Зокрема, відповідач вказав, що
чоловік позивачки позичив у нього 20 000
грн., про що написав письмову розписку
та було зроблено копію його паспорта.
Матеріальний стан позичальника
підозри у нього не викликав, оскільки
на нього одного був оформлений
легковий автомобіль. Своєчасно борг не
був повернутий, оскільки позичальник
попав в ДТП, пошкодив свій і чужий
автомобіль та судився із страховими
компаніями, по завершенню судового
розгляду обіцяв повернути кошти, але не
повернув. Він повідомив позичальника
та його дружину ОСОБА_1 про те, що буде
вимушений звертатись до суду і на
автомобіль буде накладено арешт, але
ОСОБА_1 розділили майно подружжя так,
що автомобіль перейшов у власність
позивачки, а її чоловік перестав бути
володільцем майна. З'ясувалось, що
адреса позичальника, зазначена у
розписці, є фіктивною, бо ОСОБА_4 не
проживає там більше 20 років, а проживає
з дружиною за іншою адресою. На контакт
позичальники не йдуть, на дзвінки не
відповідають. Просив розібратись із
фактом шахрайства з боку працівника
торгового відділу міського управління
торгівлі ОСОБА_1 та її чоловіка.

17 квітня 2013р. відповідачу була надана
відповідь на вказане звернення про
відсутність повноважень у державного
органу для вирішення цивільно -
правового конфлікту.

Позивачка просила зобов'язати
позивача спростувати поширену
негативну інформацію щодо фактів
шахрайства з її боку та стягнути з
відповідача відшкодування спричиненої
їй моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК
України фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Згідно з частиною 3 статті 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням (пункт 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 1 від 27 лютого
2009 року).

Відповідно до частини 2 статті 47 - 1
Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
України, не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Відповідач надав копію боргової
розписки та копію висновку
Гірницького РВ Макіївського міського
управління ГУМВС України в Донецькій
області за фактом розгляду його
звернення щодо неповернення ОСОБА_5
позики та відсутності його за адресою,
зазначеною у розписці. Із висновку
вбачається, що проведеною перевіркою
встановлено, що ОСОБА_5 не проживає за
адресою, зазначеною у розписці більше 7
років зі слів сусідів, встановити його
місцезнаходження неможливо.

Заперечуючи проти позову відповідач
вказував, що не мав на меті поширити
недостовірну інформацію щодо
позивачки, а звернувся за місцем її
роботи із заявою, оскільки гроші
позичав для сім'ї та не знав, де шукати
чоловіка позивачки.

Таким чином, суд вірно прийшов до
висновку про те, що відповідач у
зверненні не поширював недостовірні
відомості про позивачку, а лише виклав
обставини та факти, які мали місце і
висловив щодо них свої міркування та
судження, свою оцінку, тому підстав для
задоволення позову немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позичені кошти були повернені
відповідачу у повному обсязі, але у
зв'язку з довірительними відносинами
чоловік не забрав у відповідача
боргову розписку, а також про те, що
відповідач мав на меті саме поширити
завідомо неправдиві відомості про неї,
що принижують її, порочать її честь та
гідність необґрунтовані та не
підтверджені належними доказами, тому
не можуть бути підставою для
скасування рішення.

Рішення суду відповідає встановленим у
справі фактичним обставинам, ухвалене
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального закону і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313, 315 ЦПК
України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 9 жовтня 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: