Провадження №2/761/1555/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

12 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Губиш Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1;

до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Страховий капітал";

про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) звернувся до суду з зазначеним
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Страховий капітал" (далі - відповідач,
ПрАТ "Страхова компанія "Страховий
капітал"), в якому просить стягнути з
ПрАТ "Страхова компанія "Страховий
капітал" 16604 грн. 83 коп. - страхового
відшкодування та 5000 грн. 00 коп. -
моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що 16.02.2013 року на
автодорозі Брусилів-Водотиї сталося
ДТП. Учасниками даної події були
позивач, який керував автомобілем
«КІА» д.р.н. НОМЕР_1 та ОСОБА_2, який
керував автомобілем «Мерседес» д.р.н.
НОМЕР_2. Відповідно до Постанови
Деснянського районного суду м. Києва
від 28.03.2013 року, ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності.
Внаслідок ДТП, автомобіль позивача був
пошкоджений. Відповідно до Звіту № 7978
від 21.02.2013 року, вартість матеріального
збитку становить 16604,83 грн.
Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ
"Страхова компанія "Страховий капітал".
19.02.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про настання
страхового випадку та надав усі
необхідні документи для виплати
страхового відшкодування. 24 липня 2013
року позивач письмово звернувся до
відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування, проте,
відповідач відмовляється виплачувати
страхове відшкодування.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3 підтримали позов,
не заперечували проти заочного
рішення.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином
про розгляд справи, надіслав на адресу
суду заперечення в якому просить
відмовити у задоволенні позову з тих
підстав, що позивачем не було надано
усіх документів для виплати страхового
відшкодування, крім того, звіт який
додає позивач є явно завищеним.

Суд, керуючись ст. ст. 169, 224 ЦПК України
суд ухвалив про заочний розгляд справи
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів, отримавши на це згоду
позивача.

Заслухавши пояснення позивача та
представника позивача, дослідивши та
оцінивши письмові докази у справі у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню,
враховуючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
16.02.2013 року на автодорозі
Брусилів-Водотиї сталося ДТП.
Учасниками даної події були позивач,
який керував автомобілем «КІА» д.р.н.
НОМЕР_1 та ОСОБА_2, який керував
автомобілем «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_2.
Внаслідок ДТП, автомобіль позивача був
пошкоджений.

Відповідно до Постанови Деснянського
районного суду м. Києва від 28.03.2013 року,
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені
дорожньо-транспортної пригоди є
встановленою та не підлягає доведенню.

Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України,
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до полісу АВ/4978277,
цивільно-правова відповідальність,
особи, яка експлуатує транспортний
засіб «Мерседес» д.р.н. НОМЕР_2, була
застрахована в ПрАТ "Страхова компанія
"Страховий капітал".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, шкода, завдана з вини ОСОБА_2,
підлягає відшкодуванню за рахунок ПрАТ
"Страхова компанія "Страховий капітал".

Як зазначає позивач, після ДТП він
звернувся до ПрАТ "Страхова компанія
"Страховий капітал" з письмовою заявою
про настання страхового випадку та
24.07.2013 року звертався до відповідача із
заявою про виплату страхового
відшкодування, проте ніякої відповіді
від відповідача так і не отримав. Крім
того, як зазначає позивач він не менше
десяти раз звертався до відповідача в
усному порядку проте, працівники
страхової компанії зазначали, що
коштів у страхової компанії немає,
керівництво компанії у відпустці чи у
відрядженні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень п.п. 35.1, 35.2 ст. 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування. У цій заяві
має міститися: а) найменування
страховика, якому подається заява, або
МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові
(найменування) заявника, його місце
проживання (фактичне та місце
реєстрації) або місцезнаходження; в)
зміст майнової вимоги заявника щодо
відшкодування заподіяної шкоди та
відомості (за наявності), що її
підтверджують; г) інформація про вже
здійснені взаєморозрахунки осіб,
відповідальність яких застрахована,
або інших осіб, відповідальних за
заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ)
підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його
відсутності інший документ, яким
відповідно до законодавства України
може посвідчуватися особа заявника,
якщо заявником є фізична особа; б)
документ, що посвідчує право заявника
на отримання страхового відшкодування
(довіреність, договір оренди, свідоцтво
про право на спадщину), у разі якщо
заявник не є потерпілим або його
законним представником; в) довідка про
присвоєння одержувачу коштів
ідентифікаційного номера платника
податку (за умови його присвоєння), якщо
заявником є фізична особа; г) документ,
що підтверджує право власності на
пошкоджене майно на день скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, - у разі
вимоги заявника про відшкодування
шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво
про смерть потерпілого - у разі вимоги
заявника про відшкодування шкоди,
пов'язаної із смертю потерпілого; д)
документи, що підтверджують витрати на
поховання потерпілого, - у разі вимоги
заявника про відшкодування витрат на
поховання потерпілого; є) документи, що
підтверджують перебування на
утриманні потерпілого, його доходи за
попередній (до настання
дорожньо-транспортної пригоди)
календарний рік, розміри пенсій, надані
утриманцям внаслідок втрати
годувальника, - у разі вимоги заявника
про відшкодування шкоди у зв'язку із
смертю годувальника; є) відомості про
банківські реквізити заявника (за
наявності).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач до заяви про настання
страхового випадку від 19.02.2013 року
надав відповідачу необхідні документи
передбачені у п. 35.2 ст. 35 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що підтверджується
відомостями, які викладені в додатках
до заяви. А вже 24.07.2013 року, позивач
звернувся до відповідача із заявою про
відшкодування майнової шкоди, яка
відповідає п. 35.1 ст. 35 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду
обмежується зазначеною страховою
сумою.

Відповідно до Звіту № 7978 від 21.02.2013
року, здійсненого на замовлення ПрАТ
"Страхова компанія "Страховий капітал"
вартість матеріального збитку
завданого власнику автомобіля "КІА"
д.р.н. НОМЕР_1, становить 16604,83 грн.

Згідно із п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду
обмежується зазначеною страховою
сумою.

Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» якщо
відшкодування витрат на проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
майна (транспортного засобу) з
урахуванням зносу здійснюється
безпосередньо на рахунок потерпілої
особи (її представника), сума, що
відповідає розміру оціненої шкоди,
зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту.

Враховуючи на те, що позивачем не
надано суду документального
підтвердження факту оплати
проведеного ремонту, розмір страхового
відшкодування підлягає стягненню за
вирахуванням ПДВ.

Отже, з відповідача на користь позивача
підлягає відшкодуванню сума у розмірі
13283,86 грн.( 16604,83 - 3320,97(ПДВ)).

Щодо стягнення моральної шкоди суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України,
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності з п.3 ч. 2 цієї статті
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Пунктом 5 Постанові Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» з відповідними доповненнями та
змінами, роз'яснено, що обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди) підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність дій її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправними
діяннями заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Оцінюючи надані позивачем, його
представником докази в їх сукупності,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України,
суд приходить до висновку, що в
судовому засіданні не надано доказів
про те, що позивач зазнав втрат
немайнового характеру, а також те, що
дії відповідача вимагали від неї
додаткових зусиль для організації її
життя, втрати нормальних життєвих
зв'язків, а тому не знаходить підстав
для задоволення вимог позивача в
частині стягнення моральної шкоди.

Щодо доводів відповідача з приводу
того, що позивачем не було надано
реквізитів сплати, суд вважає за
необхідне зазначити те, що відповідно
до положень п. 35.2 ст. 35 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» відомості про банківські
реквізити заявника надаються при їх
наявності, отже дані положення на думку
суду не перешкоджають відповідачу
виплатити страхове відшкодування
позивачу.

Посилання відповідача на ст. 35.2 Закону
на думку суду є безпідставними,
оскільки, відповідач посилається на
редакцію Закону, яка не була чинною на
момент спірних правовідносин.

Щодо Звіту на підставі якого було
визначено суму матеріального збитку,
суд вважає за необхідне зазначити те,
що даний Звіт було здійснено на
замовлення відповідача, доводи про те,
що він є явно завищеним та
необґрунтованим, відповідач не
спростовує жодними належними та
допустимими доказами, а тому дані
доводи суд не приймає до уваги.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Страховий капітал" на користь
ОСОБА_1 13 283,86 грн. страхового
відшкодування.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Страховий капітал" на користь
державного бюджету 229 грн. 40 коп. -
судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя:
А.І. Саадулаєв