Справа №478/2151/13-ц 17.03.2014 17.03.2014 17.03.2014
Провадження №22-ц/784/727/14
Головуюча першої інстанції: Біцюк
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

17 березня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого:
Галущенка О.І.

суддів:
Серебрякової Т.В.

Самчишиної Н.В.
із секретарем -
Шпонарською О.Ю.

з участю

представника

відповідача - Сливчука
М.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

голови фермерського господарства
«Росток» ( далі - ФГ «Росток») на рішення
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 23. 12. 2013 р.,
за

позовом

ОСОБА_4 до ФГ «Росток» про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним,

встановила:

03.12. 2013 р. ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ФГ «Росток» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

Позивач зазначав, що він є
власником земельної ділянки площею 7,16
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах території Каширівської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю виданого 23.11.2001 р. I -
МК № 018957.

01.01.2008 р. він уклав з
Господарством договір оренди належної
йому земельної ділянки строком на 10
років.

Угода була зареєстрована у
Казанківському секторі реєстрації
Миколаївської філії Центру ДЗК 17.04. 2009
р.

Договір не відповідає вимогам
діючого законодавства.

Зокрема, в ньому не зазначено
розміру орендної плати з посиланням на
її індексацію, форм платежу, строків і
порядку внесення, її перегляду та
відповідальності за несплату, відсутні
існуючі обмеження щодо використання
земельної ділянки, визначення сторони,
яка несе ризик випадкового
пошкодження, знищення об'єкту оренди,
умови передачі земельної ділянки в
застуву та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутні план або схема земельної
ділянки, кадастровий план з
відображенням обмежень, акт визначення
меж земельної ділянки в натурі, акт
прийому передачі земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини, які
на думку позивача, є свідченнями
порушень вимог ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», просив про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним.

Рішенням Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 23. 12. 2013 р. постановлено про
задоволення позову та визнання
договору оренди землі недійсним.

Цим же рішенням постановлено про
відшкодування позивачу судових витрат
за рахунок відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач,
не погоджуючись з висновками суду
стосовно наявності підстав для
визнання угоди недійсною, ставить
питання про скасування рішення і
просить постановити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та неналежну оцінку доказів.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах
оскарження, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів доходить
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним суд встановив, що в договорі
відсутні істотні умови щодо визначення
сторони, яка несе ризик випадкового
пошкодження або знищення об'єкта
оренди, про існуючі обмеження (
обтяження) щодо використання земельної
ділянки та умови щодо індексації
орендної плати.

Зазначені висновки суду позивач
не оскаржує.

В той же час, колегія суддів
вважає, що з такими висновками,
погодитись неможливо, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та дійсним
обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК,
дійсним є договір, який відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при
його укладенні в належній формі
досягли згоди з усіх істотних його
умов.

Вважається, що правочин вчинено у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксовано в документі та підписано
сторонами (ст.207 ЦК).

Статтями 14, 20 Закону України «Про
оренду землі» ( далі - Закон № 161-ХІV,)
передбачено, що договір оренди землі
укладається у письмовій формі та
підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів
оренди землі здійснювалась на час
укладення угоди відповідно до приписів
Порядку державної реєстрації
договорів оренди землі ( затв.
постановою Кабінету міністрів України
№ 2073 від 25.12 1998 р.) Виконання
застережень щодо письмової форми да
державної реєстрації є обов'язковою
умовою для визначення дійсного
волевиявлення сторони договору,
оскільки в разі невідповідності
волевиявлення учасника правочину його
внутрішній волі, такий правочин, згідно
з вимогами ч.1 ст. 215 ЦК України, є
недійсним, а відсутність державної
реєстрації такої угоди дає підстави
вважати , що договір не укладено.

Відсутність у договорі хоча б
однієї із істотних умов договору
оренди земельної ділянки, відповідно
до приписів ч. 2 ст.15 Закону, є підставою
для визнання такої угоди недійсною.

Перелік істотних умов договору
оренди земельної ділянки наведено в ч. 1
ст. 15 Закону.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 3
ЦПК України та ч.1 ст. 15 ЦК кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

При вирішенні такого судового
звернення суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси особи, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
оспорюваний договір оренди земельної
ділянки є недійсним в силу статті 15
Закону № 161-ХІV, оскільки його укладено
без дотримання вимог цієї норми щодо
узгодження таких істотних умов, як
індексація орендної плати, щодо
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди та умови щодо існуючих
обмежень ( обтяжень) щодо використання
земельної ділянки.
При цьому судом залишено поза увагою
вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15
ЦК України про те, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, адже в
позовні й заяві не зазначено,
а при судовому розгляді не встановлено,
чи дійсно порушуються права позивача у
зв'язку з відсутністю в договорі оренди
зазначених умов, їх істотність, та в
чому саме полягає порушення його
законних прав.

В той же час, з пояснень позивача у
судовому засіданні вбачається, що
орендна плата сплачується у розмірі,
який є значно більшим тієї суми, яка
визначена у п. 9 договору, що спростовує
доводи про невизначеність умов щодо
індексації орендної плати.

Із змісту самого тексту договору
також видно, що встановлено обмежень
щодо використання земельної ділянки,
крім тих, які визначені законом та що
пунктом 21 договору встановлено
обов'язок орендаря повернути земельну
ділянку після використання у стані не
гіршому, ніж до укладення договору, а
щодо ризику випадкового пошкодження
земельної ділянки відповідальними у
пункті 32 зазначено обидві сторони.
Встановлене свідчить про те, що
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи та вимогам закону, що
відповідно до приписів ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставою для скасування
рішення з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову з
підстав його недоведенності.

Керуючись статтями ст. 303, 307, 309, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу голови
фермерського господарства «Росток» -
задовольнити.

Рішення Казанківського районного
суду Миколаївської області від 23. 12.
2013 р. - скасувати.

Постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ФГ «Росток» про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним, -
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Т. В. Серебрякова

Н.В. Самчишина