Провадження №
№217/74/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Авдіївський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді : Соболєвої І.П.,

при секретарі: Грищенко В.М.,

за участю представника позивача:
ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Авдіївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Колективного підприємства «Анфас»,
ОСОБА_4 про витребування майна та
визнання права власності, суд -

В С Т А Н О В И В:

П озивачка звернулася до суду з
позовною заявою до відповідачів про
визання поважною причину пропуску
позивачкою строку позовної давності та
поновити останній цей строк, а також
про витребування з володіння ОСОБА_4
будівлі магазину за адресою АДРЕСА_1 та
визнання за позивачкою право власності
на будівлю (А-1) загальною площею 71,8
кв.м, що розташований за адресою
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі
договору на надання юридичних послуг,
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі.

Представник відповідача КП «Анфас» до
судового засідання не з'явився, в
матеріалах справи є заява про розгляд
справи за його відсутністю, позовні
вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явився, в матеріалах
справи є заява про розгляд справи за
його відсутністю, позовні вимоги
визнає у повному обсязі.

Суд , заслухавши представника позивача,
дослідивши наявні докази, які маються в
матеріалах справи, вважає, що позов
обгрунтований на законі та підлягає
задоволенню за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи , 23
грудня 2001 року позивачка ОСОБА_3 за
прибутковим касовим ордером № 48 внесла
до каси КП «Анфас» гроші у сумі 64000
(шістдесят чотири тисячі) гривень за
будівлю магазину, яка належить
підприємству і розташована по АДРЕСА_1.
На той час позивачка не перебувала ще у
шлюбі і гроші вносила під своїм дівочим
прізвищем ОСОБА_3 (свідоцтво про
народження НОМЕР_1 видане 14.06.2004 року
Галімийською селищною адміністрацією
Омсукчанського р-ну Магаданської
області). Позивачці ОСОБА_3 було
передано один комплект ключів від
приміщень, інший залишався у директора
Кописова М.П. з метою звільнення
приміщень від речей підприємства.

На день внесення коштів підприємство
не мало належно виготовлених
документів для нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
тому сторони домовилися, що договір
буде укладено пізніше, а гроші
підприємству необхідні зараз для
проведення розрахунків з бюджетом та
сплати заробітної плати працівникам.

У 2002 році позивачка з метою заробітку
виїхали за межі України, де у
подальшому вийшла заміж та змінила
своє прізвище на ОСОБА_3 (свідоцтво про
шлюб від 09.07.2006 року видане ЗАГС
м.Дамаска Сірійської Арабської
Республіки).

У 2013 році ОСОБА_3 повернулася до
України та звернулася до КП «Анфас»
щодо укладення договору
купівлі-продажу будівлі магазину та
посвідчення цього договору
нотаріально.

Саме у грудні 2013 року позивачці стало
відомо, що право власності на магазин
за судовим рішенням перейшло до ОСОБА_4,
який також сплатив кошти підприємству,
але у травні 2002 року.

Таким чином, підприємство реалізувало
двічі один і той же предмет. Два покупці
сплатили за цей предмет кошти.
Позивачка ОСОБА_3 сплатила їх через
касу підприємства, а ОСОБА_4 передав їх
безпосередньо директору підприємства.
Між цими двома платежами минув строк у
півроку, але мій платіж був першим.

Відповідно до вимог ст. 660 ЦК України
позивачка може у судовому порядку
пред'явити до покупця позов про
витребування майна, бо її право на цей
товар виникло значно раніше.

Ст. 218 ЦК України у редакції 1963 року, що
діяла на момент передачі ОСОБА_3 коштів
підприємству та передачі позивачці
ключів від магазину, передбачала, що
право власності у набувача майна
виникало з моменту передачі речі. Факт
передачі ключів законодавство
визнавало передачею майна.

Дізнавшись про порушення права,
позивачка ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4
щодо повернення їй будівлі магазину, як
покупцю, що отримав це право першим, він
не заперечував, але винило питання
повернення йому сплачених коштів.

Ст. 661 ЦК України у редакції 2003 року, що
діє на теперішній час, вважає це
збитками, які має сплачувати продавець,
тобто КП «Анфас».

Ст. 257 ЦК України встановлено трирічний
термін звернення до суду за захистом
своїх прав. Але діюче законодавство у
ст. 267 ЦК України дозволяє особі
звернутися до суду з заявою про
визнання поважною причину пропуску
строку позовної давності.

Позивачка ОСОБА_3 з 2002 по 2013 рік
перебувала за межами України, про що
свідчать свідоцтво про народження та
свідоцтво про брак видані у цей період
останній органами інших держав, тому
суд вважає, що це є поважними причинами.

Враховуючи вищевикладене та на
підставі ст. 128 ЦК України у редакції 1963
року, ст. 660, 661 ЦК України у редакції 2003
року, керуючись ст.ст. 10, 15, 57, 60, 114, 174, 208,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Колективного
підприємства «Анфас», ОСОБА_4 про
витребування майна та визнання права
власності - задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску
ОСОБА_3 строку позовної давності та
поновити ОСОБА_3 цей строк.

Витребувати з володіння ОСОБА_4 будівлі
магазину за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
будівлю (А-1) загальною площею 71,8 кв.м,
що розташований за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення .

Суддя: