Справа № 0917/831/2012
Провадження № 22-ц/779/284/2014
Головуючий у 1 інстанції Гребик Л.В.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи без
самостійних вимог на стороні позивача
ОСОБА_3, третьої особи без самостійних
вимог на стороні відповідача
приватного акціонерного товариства
«Міська страхова компанія» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Яремчанського міського суду
від 25 березня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

в жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася з
даним позовом, мотивуючи його тим, що
09.01.2011 року під час керування
автомобілем «Land Rover Discovery», належним
ОСОБА_3, вона стала учасницею
дорожньо-траспортної пригоди. Причиною
ДТП стало те, що ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Опель Астра», в с. Татарів
Яремчанської міської ради порушив
правила обгону, внаслідок чого сталося
зіткнення з автомобілем під її
керуванням, що призвело до пошкодження
транспортних засобів. 14.01.2011 року
ОСОБА_3 здійснив ремонт належного йому
автомобіля «Land Rover Discovery» в розмірі 20
264,23 грн. На момент вчинення ДТП
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 перед третіми особами була
застрахована ЗАТ «Міська страхова
компанія». Оскільки страхова компанія
страхове відшкодування не виплатила,
ОСОБА_2 шкоду не відшкодував, вона
добровільно відшкодувала ОСОБА_3 20 264,23
грн. вартості відновлювального ремонту
автомобіля, тому має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування.
Також вона як безпосередній учасник
ДТП має право на відшкодування
моральної шкоди. Тому просила стягнути
з ОСОБА_2 20 264,23 грн. вартості
відновлювального ремонту автомобіля,
1000 грн. вартості проведеного
експертного автотоварознавчого
дослідження, 2500 грн. відшкодування
моральної шкоди та судові витрати.

Заочним рішенням Яремчанського
міського суду від 25 березня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 264,23 грн.
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди. В решті позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 202,64 грн. судових витрат.

Рішення в частині відмови у
стягненні моральної шкоди не
оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Зазначає, що ним
09.02.2010 року було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів із ЗАТ
«Міська страхова компанія», що
підтверджується полісом № ВС/9400102.
Згідно умов зазначеного договору
розмір страхової виплати становить 25000
грн., що є достатньою для відшкодування
витрат на ремонт автомобіля «Land Rover
Discovery». Відповідно до ст. 1194 ЦК України
особа, яка заподіяла шкоду повинна її
відшкодувати лише у разі недостатності
страхової виплати. Суд не врахував
роз'яснень, що містяться в п. 16
Постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 4 від
01.03.2013 року "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" щодо захисту майнових
інтересів страхувальників, оскільки в
цьому випадку завдана потерпілому
шкода підлягала відшкодуванню
страховиком у межах передбаченого
договором страхування страхового
відшкодування. 10.01.2011 року він
звернувся із заявою до Львівського
відділення ЗАТ «Міська страхова
компанія» з повідомленням про
вищевказану дорожньо-транспортну
пригоду, що підтверджується копією
заяви до страхової компанії за вх. № 13,
однак цю обставину суд не з'ясував. Тому
просить оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

В засідання апеляційного суду
сторони, належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, не
з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення
цим вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції
встановлено, що 09.01.2011 року під час
керування автомобілем «Land Rover Discovery»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
належним на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 ОСОБА_3, ОСОБА_1 стала учасницею
ДТП. Причиною ДТП стало те, що ОСОБА_2,
керуючи автомобілем «Опель Астра»,
державний номерний знак НОМЕР_2, в с.
Татарів Яремчанської міської ради
порушив правила обгону, внаслідок чого
сталося зіткнення з автомобілем «Land Rover
Discovery» під керуванням ОСОБА_1, що
призвело до пошкодження транспортних
засобів.

Відповідно до висновку № 247
експертного автотоварознавчого
дослідження від 20.01.2011 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Land Rover Discovery» становить 21509,80 грн.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_2, не надано доказів того, що як
особою, відповідальність якої
застрахована, було виконано обов'язок
щодо письмового надання страховику, з
яким укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, тобто ПАТ «Міська
страхова компанія» письмового
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. Тому в
порядку регресу з ОСОБА_2, як із
завдавала шкоди, слід стягнути на
користь ОСОБА_1 20 264,23 грн. виплаченого
нею відшкодування шкоди, завданої
відповідачем внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Однак із таким висновком суду
погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що 09.01.2011
року під її керуванням автомобіль «Land
Rover Discovery», належний ОСОБА_3, зазнав
механічних пошкоджень під час
дорожньо-траспортної пригоди з вини
водія автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_2
Оскільки відповідач шкоду не
відшкодував, а страхова компанія, в
якій він застрахував свою цивільну
відповідальність, страхове
відшкодування не виплатила, вона
добровільно відшкодувала ОСОБА_3 20 264,23
грн. вартості відновлювального ремонту
автомобіля, тому має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування.

Суд першої інстанції, погодившись
із доводами позивачки, помилково
застосував до правовідносин сторін
положення ст. 1191 ЦК України, оскільки за
змістом цієї правової норми право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування набуває особа, яка є
відповідальною за шкоду, однак ОСОБА_1
не є особою, яка відповідає за шкоду,
завдану власнику автомобіля «Land Rover
Discovery» ОСОБА_3 пошкодженням цього
транспортного засобу, тому не має права
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи.

Крім того, на момент вчинення ДТП
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 перед третіми особами була
застрахована згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/9400102, виданого ЗАТ «Міська
страхова компанія».

Відповідно до ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Виходячи з наведеної норми на
ОСОБА_2 могла бути покладена
відповідальність за заподіяну
позивачці шкоду, у разі коли розмір
заподіяної шкоди перевищує ліміт
страхового відшкодування страховика.

Згідно роз'яснень, що містяться в
п. 16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування
майнової шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-ІУ
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 цього Закону
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до заяви від 10.01.2011
року ОСОБА_2 належним чином письмово
повідомив ПАТ «Міська страхова
компанія» про настання
дорожньо-транспортної пригоди (Т. 2 а. с.
5, 69).

Зазначаючи в ухвалі від 19
листопада 2013 року про залишення заяви
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
без задоволення ту обставину, що
заявником не надано суду належно
посвідченого письмового повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка, суд першої
інстанції, не врахувавши положень ст. 10
ЦПК України, порушив право відповідача
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

З урахуванням того, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 перед третіми особами на
випадок заподіяння шкоди внаслідок
експлуатації належного йому
автомобіля була застрахована
відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, суд у порушення
вимог ст. ст. 10, 33 ЦПК України не вирішив
питання про залучення до участі у
справі як відповідача страхової
компанії, якою була застрахована така
відповідальність ОСОБА_2, обмежившись
участю у справі ПАТ «Міська страхова
компанія» в якості третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача.

Згідно умов договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів,
укладеного ОСОБА_2 з ЗАТ «Міська
страхова компанія», що підтверджується
полісом № ВС/9400102, розмір страхової
виплати становить 25000 грн., що є
достатньою для відшкодування витрат на
ремонт автомобіля «Land Rover Discovery».

З огляду на викладене,
непред'явлення вимог до ПАТ «Міська
страхова компанія» за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до ОСОБА_2, як
завдавача шкоди.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість судового рішення,
апеляційний суд в межах своїх
повноважень не може усунути порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права по залученню до
участі у справі як відповідача
страхову компанію.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості і зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що згідно ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Яремчанського
міського суду від 25 березня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи без самостійних вимог на
стороні позивача ОСОБА_3, третьої особи
без самостійних вимог на стороні
відповідача приватного акціонерного
товариства «Міська страхова компанія»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Фединяк В.Д.