справа № 2/489/790/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Чорноморський суднобудівний завод»
(далі - ПАТ «ЧСЗ»), Миколаївської
міської ради, третіх осіб - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (далі -
Ленінського ВДВС), Четвертої
Миколаївської державної нотаріальної
контори, Реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції Миколаївської області (далі -
Реєстраційна служба), про зняття
арешту із майна

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом в якому просив зняти
арешт з майна - будинку АДРЕСА_1 частина
якого належить йому на праві спільної
часткової власності на підставі
договору дарування від 10.12.1998.

У позові вказано, що крім позивача
співвласниками будинку є ОСОБА_3,
ОСОБА_4, яких долучено у справі в якості
третіх осіб без самостійних вимог на
стороні позивача. На теперішній час
позивач має намір розпорядитися своєю
часткою, але як стало йому відомо на
підставі листа Чорноморського
суднобудівного заводу від 10.08.1960 на
будинок АДРЕСА_1 Четвертою
Миколаївською держаною нотаріальною
конторою накладено обтяження,
обтяжувачем по якому є ОСОБА_5

Як на правову підставі для зняття
арешту у позові позивач посилається на
статтю 60 Закону України «Про виконавче
провадження».

Протокольно ухвалою суду від 17.02.2014 до
участі в якості співвідповідача
залучено ПАТ «ЧСЗ», а протокольно
ухвалою від 03.03.2014 в якості третьої
особи на стороні відповідача -
Реєстраційну службу.

У судовому засідання представник
позивача позов підтримала та просила
задовольнити.

Відповідачі треті особи в судове
засідання не з'явилися, про час та
місце розгляду справи повідомлені
неодноразово. Від Миколаївської
міської ради надійшла заява про
розгляд справи за відсутності їхнього
представника, в якій одночасно вказано
про те, що рада є неналежними
відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
і оцінивши зібрані в ній докази, вважає,
що позов задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_2 та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 є
співвласниками в рівних частинах
житлового будинку по АДРЕСА_1

Із змісту позову вбачається, що маючи
намір розпорядитися своєю часткою
ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса після
чого йому стало відомо про накладення
Четвертою Миколаївською нотаріальною
конторою на будинок, співвласником
якого він є, арешту на підставі листа
Чорноморського суднобудівного заводу
від 10.08.1960.

Посилаючись на наведені обставини та
статтю 60 Закону України «Про виконавче
провадження» позивач просить зняти
арешт з будинку.

Із змісту листів Четвертої
Миколаївської нотаріальної контори
від 10.02.2014 № 125/01-16 та 26.02.2014 № 184/01-16
встановлено, що спірний арешт не має
відношення до нерухомості, яка
належить позивачу та ОСОБА_4 на праві
спільного часткової власності.
Державний нотаріус вказала, що арешт
накладався в 1960 роках на будинок
АДРЕСА_1, територія якого на теперішній
час відноситься до території
Центрального району міста, і належав
ОСОБА_5

Із пояснень державного виконавця, який
був присутнім в судовому засіданні
03.03.2014, з'ясовано, що виконавче
провадження у межах якого накладався
спірний арешт в Ленінському ВДВС
відсутнє.

У ході розгляду справи встановлено, що
в грудні 2013 року ОСОБА_2 звертався до
Миколаївського окружного
адміністративного суду із аналогічним
позовом, який постановою від 23.12.2013 у
справі № 814/4782/13-а задоволено частково
шляхом припинення арешту 1/3 частини
житлового будинку № АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_2, та одночасно
зобов'язано Реєстраційну службу
припинити арешт на вказану частину
будинку.

Із пояснень присутнього в судовому
засіданні 03.03.2014 представника
Реєстраційної служби встановлено, що
виконання постанови адміністративного
суду неможливе оскільки Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» не передбачено припинення
обтяження на частку в нерухомому майні.

Із пояснень представника позивача
встановлено, що постанова
адміністративного суду в апеляційному
порядку не оскаржувалася і до
примусового виконання не
пред'являлася.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою статті 3 ЦПК України
регламентовано, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

У частині другій статті 16 ЦК України
зазначені способи захисту цивільних
прав та інтересів, серед яких одним із
способів захисту є припинення
правовідношення.

За змістом частини першої статті 2
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» обтяження -
заборона розпоряджатися та/або
користуватися нерухомим майном, яка
встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

За положеннями статті 19 наведеного
Закону, однією із підстав проведення
державна реєстрація прав є, зокрема,
рішення суду, що набрало законної сили.

Пунктом 7 Порядку про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 N 703, визначено, що для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Отже, державній реєстрації прав
підлягає як виникнення, перехід, так і
припинення обтяжень речових прав на
нерухоме майно, в т.ч. і відповідно до
рішення суду. При цьому, слід зазначити,
що відповідно до частини четвертої
статті 124 Конституції України
виконання судового рішення є
обов'язковим.

Таким чином, беручи до уваги те, що
постановою адміністративного суду
вирішено спір щодо припинення арешту
на частку нерухомого майна, що
відповідає встановленому законом
способу захисту порушеного права, із
покладенням на Реєстраційну службу
певного обов'язку, підстави для
задоволення позову відсутні.

Щодо статті 60 Закону України «Про
виконавче провадження» на яку як на
правову підставі посилається позивач,
дана норма передбачає зняття арешту з
майна, на яке такий арешт накладено
державним виконавцем у межах
виконавчого провадження, що у даному
випадку не підтверджено, а відтак,
наведена норма не поширюється на
спірні правовідносини.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 - 214
ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 про зняття
арешту з нерухомого майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Повний текст рішення

підписано 19.03.2014.