АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/127/14
інстанції: Купіна М.А.
Справа № 2-672/11
Доповідач : Пшенічна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії - Гуцал Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційними скаргами представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і Обласного
комунального виборчо-експлуатаційного
підприємства «Держпром»

на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року

за позовом ОСОБА_5 до, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа - Дзержинський
районний відділ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області про визнання
недійсним ордеру, виселення та
внесення змін до договору найму
житлового приміщення

за зустрічним позовом Обласного
комунального виборчо-експлуатаційного
підприємства «Держпром» до ОСОБА_5,
третя особа - Харківська обласна
державна адміністрація, Дзержинський
районний відділ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним
посвідчення на право зайняття
службової площі, визнання недійсним
договору найму житлового приміщення та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
Обласного комунального
виборчо-експлуатаційного підприємства
«Держпром», третя особа - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання договору найму
житла припиненим та визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, -

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним
позовом.

В обґрунтування позову зазначав, що 10
січня 2006 року на підставі посвідчення
на право зайняття службової площі
Харківською обласною державною
адміністрацією в особі керівника
апарата облдержадміністрації
Камчатного В.Г. йому була надана
житлова площа на період роботи на даній
посаді за адресою: АДРЕСА_1, житловою
площею 28,6 кв.м. Службова житлова площа
надавалася в будинку відомства
виробничо-експлуатаційного
підприємства «Держпром».

ОК ВЕП «Держпром» звернулося до суду
із зустрічним позовом, після уточнення
якого просив визнати недійсним
посвідчення на право зайняття
службової площі, видане Харківською
обласною державною адміністрацією 10
січня 2006 року, визнати недійсним
договір найму житла у будинках
комунального житлового фонду № 17/3 юр.
від 17 січня 2006 року, укладений між
ОСОБА_5 та ОК ВЕП «Держпром» та визнати
ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначало, що
ОСОБА_5 незаконно займав квартиру
НОМЕР_1, оскільки зміна нумерації
квартир не проводилась, а йому була
надана в користування квартира НОМЕР_2,
а крім того, ОСОБА_5 на час розгляду
справи вже добровільно виселився зі
спірного житла.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
зустрічним позовом, в якому просила
визнати припиненим договір найму житла
в будинках комунального житлового
фонду № 17/3 юр. від 17 січня 2006 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОК ВЕП
«Держпром», визнати ОСОБА_5 таким,що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1.

В обгрутнування позову зазначала, що
строк дії договору найму житла № 17/3 юр.
від 17 січня 2006 року сплинув 18 січня 2011
року, рівно через п'ять років після його
укладення правил обчислення строків,
строк дії договору почав плинути з
наступного дня після календарної дати
його укладення, тобто з 18 січня 2006 року.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 19 вересня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним ордер на жилу площу в
гуртожитку № 02/08/27А, який було видано
ОСОБА_3 05 лютого 2010 року на право
зайняття з сім'єю з 3-х чоловік у складі -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, жилої площі в
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з
квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОК
ВЕП «Держпром» - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 - відмовлено.

Стягнуто з ОК ВЕП «Держпром» на користь
ОСОБА_5 судові витрати по сплаті
державного вита - 1 грн. 42 коп. та по
сплаті витрат на
інформайційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 6 грн. 16 коп.,
а всього 7 грн. 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судові витрати по сплаті державного
вита - 1 грн. 42 коп. та по сплаті витрат на
інформайційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 6 грн. 16 коп.,
а всього 7 грн. 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судові витрати по сплаті державного
вита - 1 грн. 42 коп. та по сплаті витрат на
інформайційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 6 грн. 16 коп.,
а всього 7 грн. 58 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
судові витрати по сплаті державного
вита - 1 грн. 42 коп. та по сплаті витрат на
інформайційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 6 грн. 16 коп.,
а всього 7 грн. 58 коп.

Судові витрати по зустрічному позову
ОК ВЕП «Держпром» покладено на ОК ВЕП
«Держпром», як на позивача за його
зустрічним позовом.

Судові витрати по зустрічному позову
ОСОБА_3 покладено на ОСОБА_3, як на
позивача за її зустрічним позовом.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на те, що
судом порушено норми матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.
За позов ОК ВЕП «Держпром» прийняти
рішення та задовольнити позов ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що ОСОБА_3 вселялась до
спірної квартири на підставі ордеру,
який відповідно до ЖК УРСР є єдиною
підставою доля вселення до житлового
приміщення. ОСОБА_3 зареєстрована у
АДРЕСА_2, що підтверджується копією її
паспорта.

Cудова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явилися у
судове засідання, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційних скарг, вважає, що вони не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлено, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги
первісного позивача ОСОБА_5 та
відмовляючи у задоволені зустрічних
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що спір між сторонами
виник відносно одної і той квартири,
хоча зазначаються різні номери НОМЕР_2
і НОМЕР_1, але квартира має дійсним
номер НОМЕР_3, в якій проживав ОСОБА_5 і
на яку було видано ордер ОСОБА_3 з
сім'єю. Підстав для визнання недійсним
посвідчення на житло на ім'я ОСОБА_9 та
договору найму між ним та ОК ВЕП
«Держпром» не має, як і не має підстав
для припинення вказаного договору та
визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування спірним житлом. Суд
першої інстанції вважав доведеним, що
ордер на ім'я ОСОБА_3 є недійсним.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи, яким суд дав вірну
оцінку.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 є
те, що суд першої інстанції
безпідставно дійшов до висновку про
правомірність проживання ОСОБА_5, у
спірній квартирі, та визнав ордер на її
ім'я на спірну квартиру недійсним та
виселив її та осіб, які разом з нею
проживають.

Судовою колегіє вказані доводи не
приймаються, оскільки в судовому
засідання апеляційного суду
представник відповідача за первісним
позовом ОК ВЕП «Держпром» підтвердив,
що спір стосовно одного і того ж
приміщення, яке зазначають як квартира
НОМЕР_2 и НОМЕР_1. На час видачі ордеру
ОСОБА_3 вказане приміщення було заняте
в ньому проживав ОСОБА_5

Згідно з ч. 2 ст. 58 ЖК УРСР на ордер може
бути виданий лише на вільне жиле
приміщення.

Стаття 59 вказаного Кодексу передбачає,
що ордер може бути визнаний недійсним
в судовому порядку.

В постанові Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року
(т. 2 ) зазначено, що ОСОБА_3 видано орден
на зайняття АДРЕСА_2 05 лютого 2010 року,
яка на день прийняття рішення
первинною профспілковою організацією
була зайнята ОСОБА_5 і поселення ОСОБА_3
відбулося у порушення вимог ч. 2 ст. 58 ЖК
України. поселення ордер на жиле
приміщення ОСОБА_3 виданий з порушенням
норм житлового законодавства.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції вірно відмовив ОСОБА_3 у
задоволені позовних вимог, щодо
припинення договору найму житлового
приміщення, укладеного між ОСОБА_5 та
відповідачем ОК ВЕП «Держпром» та
визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право
користуватися спірним житлом.

ОСОБА_3 не є стороною вказаного
договору найму, а тому на її вимогу не
можна вважати договір припиненим. Таке
питання може ставити лише сторона за
договором.

Що стосується позовних вимог про
визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право
користуватися спірним житлом, то
оскільки ордер виданий ОСОБА_3 на
спірне житло є недійсним і вона згідно
зі ст.. 117 ЖК України підлягає виселенню,
то в неї не має правових підстав
ставити питання про визнання ОСОБА_5
таким, що втратив право користування
спірною квартирою. Крім цього згідно зі
ст.. 72 ЖК України таке питання можуть
поставити наймодавці або особи, які
мають право постійного користування
спірним приміщенням стосовно членів їх
сім'ї. ОСОБА_5 не є членом сім'ї ОСОБА_3

Щодо доводів апеляційної скарги ОК ВЕП
«Держпром» , то суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для його
задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст.. 107 і 108 ЖК
України договір законодавець
передбачає розірвання договору найму
жилого приміщення наймачем чи
наймодавцем, а не визнання його
недійсним. На вказане звернув увагу
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ і ухвалі від по даній справі від 17
жовтня 2012 року, зазначивши, норми ЖК
України передбачають розірвання
договору найму житлового приміщення, а
не визнання його недійсним.

Стосовно визнання недійсним
посвідчення на право зайняття ОСОБА_5
службової площі, то судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що видача вказаного
свідоцтва на право заняття квартири не
передбачено діючим законодавством і
вона не правочином в розумінні діючого
законодавства, а тому і не має підстав
для визнання його недійсним.

Висновки суду першої інстанції
стосовно того, що відсутність ОСОБА_5 у
місті постійного проживання зумовлено
поважними причинами, відповідають
обставинам справи і доводи апеляційної
скарги ОК ВЕП «Держпром» їх не
спростовують.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів поданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що позивач ОСОБА_5 частково
довів позов, а зустрічні позови ОК ВЕП
«Держпром» та ОСОБА_3 є недоведеними..

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України судова колегія
судової палати,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу Обласного
комунального виборчо-експлуатаційного
підприємства «Держпром» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 19 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальний
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії