Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/723/14Головуючий у 1-й
інстанції Апаллонова Ю.В.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
25 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року у
справі за позовом Комунального
підприємства "Водоканал" (надалі - КП
«Водоканал») до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
про стягнення боргу по оплаті за воду і
послуги каналізації, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року КП «Водоканал»
звернулося до суду із вищевказаним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, в
якому просило солідарно стягнути з
відповідачів на свою користь борг по
оплаті за воду і послуги каналізації за
період з 01.10.2010 року по 30.04.2013 року у сумі
5 549,34 грн., від оплати якого у
добровільному порядку відповідачі
ухиляються, а також судові витрати у
сумі 229,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 19
грудня 2013 року позов КП «Водоканал» до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
боргу по оплаті за воду і послуги
каналізації задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_2 ОСОБА_4 на користь КП
«Водоканал» заборгованість по оплаті
за воду і послуги каналізації за період
з 01.10.2010 року по 01.01.2013 року в сумі 4 819,81
грн. та у солідарному порядку з ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на користь КП «Водоканал»
заборгованість по оплаті за воду і
послуги каналізації за період з 01.01.2013
року по 30.04.2013 року в сумі 729,53 грн., а
всього стягнуто 5 549,34 грн.

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КП
«Водоканал» витрати по сплаті судового
збору у розмірі 229,40 грн.

В решті частині позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права судом першої
інстанції, просила рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким в задоволенні позовних вимог
позивача відмовити повністю.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що, задовольняючи у цій
справі позовні вимоги КП «Водоканал»
частково, суд першої інстанції виходив
з солідарного на підставі закону
обов'язку відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, як користувачів (споживачів)
послуг КП «Водоканал» за адресою:
АДРЕСА_1, які ухиляються від оплати на
користь КП «Водоканал» у добровільному
порядку боргу по оплаті за воду і
послуги каналізації у сумі 5 549,34 грн. за
період з 01.10.2010 року по 30.04.2013 року, а
також враховував право ОСОБА_3 на 100 %
пільгу по оплаті за воду і послуги
каналізації у 2013 році.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, з ними погоджується суд
апеляційної інстанції, оскільки
останні основані на доказах, поданих
сторонами, до встановлених
правовідносин вірно застосовані норми
матеріального права, відсутні
порушення норм процесуального права.

Так, встановлено, що суд першої
інстанції при розгляді цієї справи
діяв з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 60-61
ЦПК України та розглядав справу,
керуючись принципами змагальності і
диспозитивності, у межах заявлених
позовних вимог на підставі доказів,
наданих сторонами.

Із наявних у справі матеріалів та
доказів судом першої інстанції було
правильно встановлено, що відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4), користуються
послугами КП «Водоканал», та з 01.10.2010
року по 30.04.13 року у відповідачів має
місце заборгованість по оплаті за воду
і послуги каналізації у сумі 5 549,34 грн.
(а.с.3,5), від сплати якої відповідачі
ухиляються у добровільному порядку.

За рішенням Запорізької міської ради №
54б від 28.10.1999 року збирання
абонентської плати з населення за
водокористування та водовідведення
проводиться окремо від інших
комунально-побутових послуг, а функції
зі збору платежів з населення передано
КП "Водоканал" (а.с.7).

Згідно п.5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції критично оцінив
твердження відповідачів про те, що між
відповідачами та КП «Водоканал» не
укладено договори на надання послуг
водопостачання та каналізації, а тому у
позивача немає права на звернення до
суду.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що відсутність договору про надання
послуг водопостачання та каналізації
не є перешкодою для нарахування коштів
за надання послуг зі сторони КП
«Водоканал».

Особа стає споживачем
житлово-комунальних послуг за умови,
якщо фактично користується (чи є намір
користуватися) цими послугами.
Обов'язок оплачувати
житлово-комунальні послуги виникають у
споживачів з моменту користування цими
послугами. Відповідачі мали змогу
також відмовитися від отримання певних
послуг по даній квартирі (відключення
водопостачання холодної води,
водовідведення тощо) відповідно до ст.
20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», так як не
в змозі за них сплачувати належним
чином, але не скористалися цією
можливістю.

У матеріалах справи відсутні
акти-претензії відповідачів до КП
«Водоканал», складені та підписані у
встановленому законом порядку.

Відповідачі не надали суду належних та
допустимих доказів про ненадання саме
КП «Водоканал» послуг з водопостачання
та каналізації або надання не в повному
обсязі.

Крім того, посилання відповідача
ОСОБА_2 на ті обставини, що сума боргу
вже відраховується із її пенсії були
критично оцінені судом першої
інстанції. Так як, відповідно до
заочного рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2010
року стягнуто з відповідачів
заборгованість за воду та послуги
каналізації за період з 01.04.2000 року по
22.09.2009 року в сумі 2892,08 грн. і в процесі
виконання даного рішення виконавцем
звернуто стягнення на доходи
відповідача ОСОБА_2 Однак, вже після
ухвалення зазначеного заочного
рішення у відповідачів знов утворилась
заборгованість перед КП «Водоканал» за
інший період з 01.10.2010 року по 30.04.2013 року,
яку позивач й просив стягнути з
відповідачів у цій справі.

Також встановлено, що відповідачем у
суді першої інстанції було заявлено
про застосування строку позовної
давності у цій справі.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю 3 (три) роки.

Однак, встановлено, що КП «Водоканал»
звернулось до суду з вищезазначеним
позовом у жовтні 2013 року (а.с.2) і просило
стягнути борг за період з жовтня 2010
року по квітень 2013 року, тобто у межах
строку позовної давності.

Враховуючи те, що надані позивачем
докази підтверджують заборгованість
відповідачів за користування житлом та
комунальні послуги, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність законних підстав для
задоволення позовних вимог і солідарне
стягнення наявної заборгованості з
відповідачів на користь позивача.

Разом із тим, згідно ч. 5 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та як
вбачається зі змісту довідки КП
«Водоканал» з 01.01.2013 року на підставі
списків УПСЗН від 17.12.20112 року № 4778
змінено пільгу на ОСОБА_6 та
встановлено пільгу «як учаснику
бойових дій старше 85 років -100%», у
зв'язку із чим суд першої інстанції
правильно вважав за необхідне
відмовити у стягненні суми
заборгованості з ОСОБА_6, яка виникла з
01.01.2013 року по 30.04.2013 року.

Відповідачі не зазначили та не надали
суду першої інстанції буд-яких
належних, допустимих та переконливих
доказів в обгрунтування своїх
заперечень проти позову позивача у тій
частині позовних вимог КП "Водоканал",
що були задовлені судом першої
інстанції, та у спростування фактичних
обставин, встановлених судом першої
інстанції у судових засіданнях у цій
справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 також
є такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображають позицію відповідача,
висловлену нею у запереченнях проти
позову позивача та яку вона вважає
такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Так, доводи відповідача ОСОБА_2, як
апелянта, щодо відсутності у КП
«Водоканал» правових підстав для
стягнення з відповідачів у цій справі
будь-якого боргу по оплаті за воду і
послуги каналізації через відсутність
між позивачем та відповідачами
укладеного договору про надання цих
послуг, не ґрунтуються на законі.

Оскільки, в силу вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання відповідачів з цього
приводу має виконуватись належним
чином відповідно умов цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
до яких належать також ЖК УРСР, Закон
України "Про житлово-комунальні
послуги" тощо.

КП "Водоканал" є належним позивачем у
цій справі та має право на отримання
абонентської платні з населення за
водоспоживання і водовідведення
окремо від інших комунальних послуг на
підставі рішення виконкому
Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999
року "Про порядок оплати послуг за
водоспоживання і водовідведення".

КП «Водоканал» має право на звернення
із цим позовом до суду саме у позовному
провадженні, оскільки ухвалою
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 09.11.2012 року (а.с.6) у
порядку задоволення заяви ОСОБА_3 був
скасований судовий наказ
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 04.10.2012 року про стягнення
вищезазначеної заборгованості по
оплаті за воду і послуги каналізації з
відповідачів.

Порушень прав відповідачів, як
споживачів послуг КП "Водоканал", з боку
останнього, судом не встановлено.

В силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які,
які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Копія акту КП "Водоканал" від 27.12.2013 року
технічного обстеження приватного
домоволодіння на водокористування,
наданого апелянтом суду апеляційної
інстанції в судовому засіданні 25.03.2014
року, не належить до доказів,
зазначених у ч. 2 ст. 303 ЦПК України.
Оскільки, акт складений після
ухвалення судом першої інстанції
оскаржуємого рішення у цій справі та не
містить інформації про те, що аварійний
стан водопроводних труб у квартирі
відповідачів тощо мав місце у період
нарахованої у цій справі
заборгованості відповідачів.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

Крім того, суд першої інстанції
правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК
України розподілив між сторонами у цій
справі судові витрати.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

ОСОБА_2 у разі відхилення її
апеляційної скарги у цій справі, не має
права на компенсацію за рахунок КП
"Водоканал" документально
підтверджених судових витрат,
понесених нею при подачі до
апеляційної суду зазначеної
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.