Р І Ш Е Н Н Я

іменем
України

"28" січня 2014 р.
Справа № 126/1714/13-ц

Провадження № 2/126/12/14

Бершадський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді Жаруна А.П.

секретар Остра І. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бершадь цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до відділу
примусового виконання рішень суду
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області , ОСОБА_2,
Бершадської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області , про визнання права власності
на майно та виключення його з акту
опису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відділу примусового
виконання рішень суду Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, ОСОБА_2, Бершадської об"єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області , про визнання
права власності на майно та виключення
його з акту опису. Позов мотивує тим, що
з 1998 року проживала у цивільному
шлюбі з ОСОБА_3, з яким вели спільний
побут та спільне господарство. В 2008
році вони придбали автомобіль Mercedes-Benz
200Е, номерний знак НОМЕР_1, 1999 року
випуску, кузов № НОМЕР_2, який 29.07.2008
року зареєстрували на ім"я ОСОБА_2.
14.01.2011 року Староміський районний суд
м. Вінниці засудив ОСОБА_2 до п"яти років
позбавлення волі з конфіскацією майна.
На виконання вироку суду в частині
конфіскації майна старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Бойко С.В. 09.04.2013 року
описав транспортний засіб Mercedes-Benz 200Е
номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, який зареєстрований на
ім"я її чоловіка ОСОБА_2 Невдовзі від
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Вінницькій області Бойко
С.В. поштою отримала листа від 18.04.2013
року її було повідомлено про те, що
відповідно до висновку ТОВ "Експертно
консалтинговий центр" від 16.04.2012 року
встановлено, що дійсна розрахункова
(ринкова) вартість автомобіля марки
Mercedes-Benz 200Е , номерний знак НОМЕР_1 , 1999
року випуску без урахування ПДВ
складає 47158 грн.

Стверджує, що даних про те, що
зазначений транспортний засіб
придбаний за кошти здобуті злочинним
шляхом , у матеріалах кримінальної
справи не має, а тому виходячи з цього
вважає, що за нею може бути визнано
право власності на половину автомобіля
марки Mercedes-Benz 200Е , номерний знак
НОМЕР_1 , 1999 року випуску. Стверджує, що
бажає залишити вказаний автомобіль для
себе , а на користь держави виплатити
грошову компенсацію в розмірі вартості
частки в спільному майні її чоловіка
ОСОБА_3 , що становить 23579 грн, тому
звернулася до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві і просить їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнав та не заперечує
проти його задоволення.

Представник відділу примусового
виконання рішень суду Управління
державної виконавчої служби ГУ юстиції
у Вінницькій області, ОСОБА_5, в
судовому засіданні позов не визнала,
стверджує, що при вчиненні виконавчих
дій державний виконавець діяв
відповідно до вимог чинного
законодавства України та в межах
наданих йому повноважень у зв"язку з
чим права та свободи сторін
виконавчого провадження не було
порушено.

Представник Бершадської об"єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області в судовому
засіданні позов не визнав стверджує, що
позивачкою не надано доказів, які б
свідчили про те, що автомобіль марки
Mercedes-Benz 200Е , номерний знак НОМЕР_1 , 1999
року випуску, який позивачка просить
визнати спільною сумісною власністю ,
придбано за спільні кошти її та
ОСОБА_2. Натомість із позову вбачається
, що спірне майно придбано в 2008 році,
тобто під - час злочинної діяльності,
за яку засуджено ОСОБА_2, а отже за
кошти, які отриманні злочинним шляхом.
Просить в задоволенні позову
відмовити.

Вислухавши учасників процесу та
дослідив матеріали справи суд вважає,
що в задоволенні позову слід відмовити
з наступних підстав:

Судом встановлено, що з 1998 року
позивачка ОСОБА_1 перебувала з
відповідачем ОСОБА_2 у фактичних
шлюбних відносинах без реєстрації
шлюбу. Вони вели спільне господарство,
мали спільний побут. Даний факт
підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7

В 2008 року ОСОБА_2 було придбано
автомобіль Mercedes-Benz 200Е, номерний знак
НОМЕР_1, 1999 року випуску, кузов №
НОМЕР_2, який 29.07.2008 року було
зареєстровано на ім"я ОСОБА_2, що
підтверджується довідкою
Бершадського ВРЕР від 23.04.2013 за
вихідним номером 545.

14.01.2011 року Староміський районний суд
м. Вінниці засудив відповідача ОСОБА_2
до п"яти років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

На виконання вироку суду в частині
конфіскації майна старший державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Бойко С.В. 09.04.2013 року
описав транспортний засіб Mercedes-Benz 200Е
номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску,
кузов № НОМЕР_2.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує , що
вказаний автомобіль є об"єктом права
спільної сумісної власності її та
ОСОБА_3 , оскільки придбане за спільні
кошти під час перебування у цивільному
шлюбі, а таким чином після накладення
арешту на вказаний автомобіль вона
позбавлена можливості користуватися
та розпоряджатися належним їй майном,
тому просить визнати за нею право
власності на транспортний засіб
Mercedes-Benz 200Е номерний знак НОМЕР_1, 1999
року випуску та стягнути з неї в дохід
держави грошову компенсацію за
вартість частки , що підлягає
конфіскації.

Відповідно до ст. 60 СК України - майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 73 СК України - за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Ч.3 ст. 73 СК України визначено, що при
відшкодуванні шкоди, завданої злочином
одного з подружжя, стягнення може бути
накладено на майно, набуте за час шлюбу,
якщо рішенням суду встановлено, що це
майно придбане на кошти, здобуті
злочинним шляхом.

Однак в п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007
року №11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя"
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи вище перелічені правові
норми та обставини справи, суд вважає,
що позивачка не змогла довести
наявність у неї прав, свобод чи
інтересів, які були порушені
відповідачами.

Суду було надано докази лише того, що
позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
проживали разом та вели спільне
господарство, однак відсутні факти, які
б прямо вказували на те, що автомобіль
Mercedes-Benz 200Е номерний знак НОМЕР_1, 1999
року випуску зареєстрований на ім"я
ОСОБА_2 було придбано ними на спільні
грошові кошти і він є об'єктом права
спільної сумісної власності.

Так, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вказали,
що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1998 року
проживали разом та мали спільний побут,
але за які кошти було придбано
автомобіль Mercedes-Benz 200Е їм не відомо.

Позивачка ОСОБА_1 вважаючи, що
спірне майно є її спільною сумісною
власністю з ОСОБА_2 не оскаржувала
постанови про накладення арешту та
дій державного виконавця під час
виконання рішення суду .

Таким чином, позивачка не довела тих
обставин на які посилалася як на
підставу позовних вимог про визнання
права власності на вищевказаний
автомобіль, не надала докази в
обґрунтування цих вимог (декларацію
про доходи, договір купівлі - продажу,
касові чеки, банківські квитанції ,
тощо, які б свідчили про джерело
придбання спірного майно), не
спростували тих обставин на які
посилалися відповідачі в
обґрунтуванні своїх заперечень, що є
їх обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу. В зв'язку з цим
суд вважає за необхідне в задоволенні
позову відмовити.

Керуючись ст.ст.60, 73, СК
України,ст.60,209,212,213,214,215,218,223 ЦПК
України,суд-

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
відділу примусового виконання рішень
суду Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області , ОСОБА_2,
Бершадської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області , про визнання права власності
на майно та виключення його з акту
опису - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення
позову встановлені ухвалою
Бершадського районного суду
Вінницької області від 14 травня 2013
року.

Грошові кошти в сумі 23579 (двадцять
три тисячі п"ятсот сімдесят дев"ять )
грн.внесені ОСОБА_1 на рахунок
Головного управління юстиції у
Вінницькій області повернути ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
через Бершадський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: