У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковалевича С.П., Хилевича
С.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Здолбунівського районного суду
від 30 грудня 2013 року в справі за
заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
житлом шляхом виселення та визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Здолбунівського районного
суду від 30 грудня 2013 року забезпечено
позов ОСОБА_2 шляхом накладення арешту
на будинковолодіння по АДРЕСА_1, який
належить на праві власності ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
06 червня 2012 року.

В поданій на це судове рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на
її незаконність, посилаючись на те, що
ухвала постановлена з порушенням норм
процесуального права.

Вказує, що в ухвалі зазначено про
посилання відповідача на оголошення в
газеті про втрату документів на
спірний будинок та його продаж, однак
він не подавав жодних оголошень про
продаж будинку, оскільки має намір
зробити там ремонт та проживати зі
своєю сім"єю.

Вважає, що судом не виконано вимоги ст.
151 ЦПК України та порушено норми ст. ст.
152-154 ЦПК України.

Крім того, судом не зазначено підстав
для обрання такого виду забезпечення
як накладення арешту та не зазначено ні
доказів, ні обставин щодо необхідності
вжиття заходів забезпечення позову.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення
заяви про забезпечення позову та
накладаючи арешт на будинковолодіння
по АДРЕСА_1, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Колегія судді погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
відповідача про визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

У зв'язку з тим, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду та в цілях забезпечення позову,
позивач і заявила клопотання, в якому
просила накласти арешт на спірний
будинок.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
2006 року № 9 „Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Види забезпечення позову передбачені
ст. 152 цього ж Кодексу, зокрема це
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб та
заборона вчиняти певні дії.

Відповідачу належить на праві
власності спірний будинок на підставі
договору купівлі-продажу,
правомірність укладення якого позивач
оспорює.

Отже, з урахуванням пред"явлених ОСОБА_2
позовних вимог висновок суду про
наявність підстав для забезпечення
позову є правильним.

Зважаючи на характер спірних
правовідносин сторін, суть заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції,
на переконання колегії суддів, прийшов
до цілком правильного висновку про
необхідність задоволення клопотання
позивача та постановив ухвалу про
забезпечення позову відповідно до
правил ст. ст. 152, 153 ЦПК України.

Позов забезпечено в межах заявлених
позовних вимог.

За таких обставин ухвала
Здолбунівського районного суду від 30
грудня 2013 року постановлена з
додержанням норм процесуального права,
а доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду
від 30 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання неї законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.П. Ковалевич

С.В. Хилевич