Справа № 691/164/14-ц
Провадження № 2/691/129/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 березня 2014 року Городищенський
районний суд Черкаської області
судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Городище цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, за участі третьої особи -
Управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області,
про визнання особи такою, що втратила
право проживання в будинку та зняття з
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право проживання в
будинку та зняття з реєстрації.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1. З жовтня
2012 року у вказаній квартирі
зареєстрована ОСОБА_2, яка в
добровільному порядку змінити місце
реєстрації не бажає. Враховуючи
викладене, просила визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право на проживання
в АДРЕСА_1; зобов'язати Городищенський
районний сектор УДМС України в
Черкаській області зняти ОСОБА_2 з
реєстрації у вказаній квартирі.
В судовому засіданні позивач вимоги
підтримала в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча про день, час та місце
розгляду справи була повідомлена
завчасно та належним чином, про що
свідчить оголошення в газеті
«Черкаський край». Листа про розгляд
справи за її відсутності до суду не
З огляду на вище викладене, зі згоди
позивача, керуючись положеннями ст. 224
ЦПК України, суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши та
оцінивши всі наявні докази у справі в
їх сукупності, вважає, що позов
недостатньо обґрунтований, а тому
підлягає до часткового задоволення з
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується доданими до справи
Відповідач ОСОБА_2, яка зареєстрована у
вказаному домоволодінні, в ньому не
проживає вже більше року, проте
добровільно змінити місце реєстрації
Позивач вважає, що це порушує її права
як власника будинку, в зв'язку з чим
звернулася до суду.
Права власника будинку визначені ст. 383
ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися житлом на
власний розсуд. Обмеження чи втручання
у право користування власника можливо
лише з підстав передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції «Про захист прав людини і
основоположних свобод», до якої
Україна приєдналася 17.07.1997 року
відповідно до Закону України від 17.07.1997
року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію
Конвенції «Про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11
до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власності
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не
проживає в спірному жилому приміщенні
більше року, підстав для продовження
терміну зберігання за нею права
користування спірним жилим
приміщенням, передбачених ст.71 ЖК УРСР
немає, тому суд вважає за необхідне
захистити права позивача як власника
спірного будинку та визнати
відповідача такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.
Щодо вимог позивача у частині
зобов'язання Городищенського
районного сектору Управління
Державної міграційної служби України в
Черкаській області в примусовому
порядку зняти ОСОБА_2 з реєстрації у
вказаній квартирі, то суд вважає, що
вона до задоволення не підлягає,
оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі остаточного рішення суду про
позбавлення особи права користування
житловим приміщенням. Тобто, дана норма
закону встановлює чіткий механізм
виконання рішення суду, яке є
обов'язковим для органів Державної
міграційної служби України і немає
необхідності дублювати у ньому
обов'язки, які й так безпосередньо
випливають із норм закону та змісту
рішення.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
1 Першого протоколу до Конвенції «Про
захист прав людини і основоположних
свобод», до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону
України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про
ратифікацію Конвенції «Про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № № 2,
4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ст.ст. 316,
317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК
УРСР, ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215,
224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

позов задоволити частково. Визнати
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровану за
адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1.

В інших позовних вимогах відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення, воно
може бути оскаржене в загальному
порядку до апеляційного суду
Черкаської області, через
Городищенський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги, в 10-ти
денний строк, з дня проголошення
рішення. У даному разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватись з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Позивач може оскаржити заочне рішення
до апеляційного суду Черкаської
області, через Городищенський районний
суд, шляхом подачі апеляційної скарги,
в 10-ти денний строк, з дня проголошення
рішення.

Суддя В. О. Черненко