Справа № 473/661/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області у складі :

головуючої - судді Висоцької
Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю - позивачки- Цвигун
Р.І.

представника відповідачів
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вознесенська
із застосуванням звукозаписувальної
техніки цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку в порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И В :

06.02.2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
1/4 частку житлового будинку та
земельної ділянки в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_5

Свої вимоги позивачка обгрунтовує
тим, що після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
року відкрилась спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки, наданої для її обслуговування
будинку площею 0,0789 га. На випадок своєї
смерті ОСОБА_5 склала заповіт, яким
заповіла все належне їй майно-
позивачці, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Всі
спадкоємці спадщину прийняли,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 спадкове майно
зареєстрували у встановленому законом
порядку , відповідно по ? та ? частці
зазначеного майна. Однак позивачці
при зверненні до нотаріуса з приводу
оформлення спадщини за заповітом, було
відмовлено, оскільки в заповіті
невірно вказано її прізвище ОСОБА_2
замість вірного ОСОБА_2, через що
рекомендовано звернутися до суду. В
подальшому позивачка уточнила позовні
вимоги, а саме розмір земельної ділянки
- просила визнати за нею право
власності на ? частки земельної ділянки
площею 0,015 га.

Позивачка ОСОБА_2. в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, надала пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, судом про розгляд справи
повідомлялися належним чином, їх
представник - ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов визнала в повному
обсязі.

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи у межах заявлених позовних
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.5).

На випадок своєї смерті ОСОБА_5
склала заповіт, за яким заповіла все
належне їй майно - ? частину ОСОБА_6, ?
частину ОСОБА_4,та ? частину ОСОБА_3
Даний заповіт був посвідчений
секретарем Олександрівської селищної
ради 09.08.2007 року та зареєстрований в
реєстрі за № 350 (а.с.8).

До складу спадщини після смерті
ОСОБА_5. увійшов житловий будинок
АДРЕСА_1 що належав останній на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 29.01.1987 року та
земельної ділянки наданої для
обслуговування вказаного житлового
будинку, на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
від 13.01.1997 року (а.с. 42).

Відповідно до рішення виконкому
Олександрівської селищної ради за № 39
від 11.04.1997 року відбулася перенумерація
будинку з АДРЕСА_1

До спадкової маси також увійшла
земельна ділянка, надана для
обслуговування будинку та
господарських будівель, площею 0,0789 га.,
власником якої відповідно до
Державного акту на землю від 13.01.1997
року зареєстрована ОСОБА_5 ( а.с. 41), що
також підтверджується витягом про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки ( а.с. 14).

При зверненні до державного
нотаріуса Другої Вознесенської
державної нотаріальної контори,
позивачці було відмовлено у вчиненні
нотаріальних дій по видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
оскільки неможливо встановити, чи є
ОСОБА_2 спадкоємицею, через розбіжність
в заповіті прізвища спадкоємця (а.с.12).

Свої спадкові права після смерті
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 оформили у
встановленому законом порядку, про що
свідчать свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на земельну
ділянку від 30.07.2013 року та свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
житловий будинок від 30.07.2013 року, у
відповідних частках визначених
заповітом ( а.с. 45-54).

З огляду на те, що заповідач ОСОБА_5
померла, тому в адміністративному
порядку помилку в заповіті усунути
неможливо, позивачка була змушена
звернутися до суду з відповідним
позовом.

З наданих суду доказів, вбачається
те, що позивачка є спадкоємицею за
законом після смерті ОСОБА_5, що
підтверджується представником
відповідачів, інших спадкоємців.

Відповідно до свідоцтва про
укладення шлюбу ОСОБА_2. змінила
прізвище після укладання шлюбу 04.11.1986
року на ОСОБА_2 (а.с.15).

За змістом норм глави 84 ЦК
України та положень Закону України
«Про нотаріат» оформлення
спадкових прав та видача
правовстановлюючого документа, який
посвідчує право на спадщину
здійснюється нотаріусами, за
виключенням випадків, коли таке право
оспорюється чи втрачена можливість
отримання свідоцтва про право на
спадщину.

В цих випадках спори щодо
спадкових справ розглядаються судами
за правилами цивільного судочинства.

Зокрема, право на позов у
такій справі, відповідно до вимог ст.
ст. 182, 1218, 1299 ЦК України виникає в разі,
коли спадкоємець не встиг
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють реєстрацію
нерухомого майна.

Відповідно до положень ст. 1218
ЦК України до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом, а в разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини - за законом.

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК
України для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в
шестимісячний строк в порядку,
передбаченому законом в тому числі
шляхом подання відповідної заяви до
нотаріальної контори.

Відповідно до положень ст. 131 ЗК
України громадяни та юридичні особи
України, а також територіальні громади
та держава мають право набувати
у власність земельні ділянки на
підставі міни, ренти, дарування,
успадкування та інших
цивільно-правових угод.

Відповідно до наданих суду
доказів позивачка належним чином
прийняла спадщину, подавши у
встановлені строки відповідну заяви до
нотаріальної контори, що
підтверджується інформацією від
нотаріуса та копією заяви спадкоємця з
спадкової справи.

В матеріалах справи є достатні
докази належності спадкодавцю
нерухомого майна, а тому це майно
вважається таким, що ввійшло до складу
спадщини.

Враховуючи ті обставини, що
позивачка не має іншої можливості
захистити своє право на спадщину, суд
вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК
України, 120,131 ЗК України її цивільне
право підлягає захисту шляхом визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-
215 ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позов позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
житловий будинок та земельну ділянку в
порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
? частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами за АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на ? частину частки земельної ділянки
площею 0.1500 га., яка розташована по
АДРЕСА_1 призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, кадастровий
номер :09:056:0024, що належала ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю від 13.01.1997
року, зареєстрованого в Книзі записів
Державних актів на право приватної
власності на землю за № 01, в порядку
спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя:
Висоцька Г.А.