Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1261/14Головуючий у 1-й
інстанції Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач Гончар М.С.РІШЕННЯ
18 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 03 вересня 2012 року у справі
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальних
Банк на підставі ст. ст. 22, 1166, 1212 ЦК
України та ст. 134 КЗпП України звернувся
до суду з позовом до відповідача, в
якому просив стягнути з відповідача на
користь Банку завдані матеріальні
збитки у повному обсязі у сумі 2 000,0 грн.
В обґрунтування позову зазначав
наступне. 19.02.2004 року в касі
Бердянського відділення Запорізького
регіонального управління ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, при зведенні вечірньої каси
було виявлено недостачу в розмірі 2 000,0
грн., про що складено відповідний акт.
22.02.2004 року у даному касовому вузлі
працювала касир вечірньої каси -
відповідач ОСОБА_2, яка на робочому
місці виявила грошові кошти в розмірі 2
000,0 грн., які значилися в недостачі. В
порушення покладених на неї трудових
обов'язків, відповідачка не оформила
належного акту виявлення в касі
готівки, зловживаючи своїм службовим
становищем, неправомірно заволоділа
вказаними грошовими коштами, чим
спричинила матеріальну шкоду позивачу.
12.12.2006 року Бердянським міськрайонним
судом Запорізької області за
результатами розгляду кримінальної
справи, порушеної стосовно ОСОБА_2, було
винесено постанову про звільнення
останньої від кримінальної
відповідальності за ст. 191 ч. 1 КК
України на підставі Закону України
«Про амністію» від 31.05.2006 року.
Добровільно відповідач спричинену
матеріальну шкоду не відшкодувала.
Заочним рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 03 вересня 2012 року позов
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в якості відшкодування
завданої матеріальної шкоди 2 000,0 грн.
Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 28.01.2014
року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення у цій справі
Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 у
своїй апеляційній скарзі просила
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову Банку у
повному обсязі, у тому числі у зв'язку
із спливом строків позовної давності
на звернення до суду.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право його скасувати і ухвалити
нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування обставин,
що мають значення для вирішення справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи позов Банку у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що Банк має право у цій справі на
підставі ст. 1166 ЦК України та ст. 134 КЗпП
України на відшкодування матеріальних
збитків у повному обсязі, завданих у
лютому 2004 року у сумі 2 000,0 грн., за
рахунок відповідача ОСОБА_2, як касира
вечірньої каси Бердянського
відділення Запорізького регіонального
управління ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є позивач), яка
була звільнена від кримінальної
відповідальності за ст. 191 ч. 1 КК
України на підставі Закону України
«Про амністію» від 31.05.2006 року
постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12.12.2006 року за результатами
розгляду відповідної кримінальної
справи відносно ОСОБА_2

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна з огляду
на наступне.

Встановлено, що відповідач змінила
прізвище «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» у зв'язку
із укладенням шлюбу із ОСОБА_5 23.10.2009
року (свідоцтво про шлюб, копія а.с.75).

На час виявлення Банком недостачі у
сумі 2 000,0 грн. у лютому 2004 року у
Бердянському відділенні Запорізького
регіонального управління ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
позивач, ОСОБА_2 працювала на посаді
касира вечірньої каси зазначеного
відділення (а.с.8-13).

За даним фактом відносно ОСОБА_2 була
порушена кримінальна справа за
обвинуваченням у скоєнні злочину,
передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України,
провадження по якій було закрито
постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 12.12.2006 року у зв'язку із
звільненням ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності за ст. 191 ч. 1 КК
України на підставі Закону України
«Про амністію» від 31.05.2006 року.
Будь-який цивільний позов Банком до
ОСОБА_2 у даній кримінальній справі не
заявлявся (копія постанови суду а.с.6).

До цього, 21.10.2003 року між Банком та
ОСОБА_2 укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність (копія а.с.14-15).

Таким чином, у даному випадку мають
місце відносини між Банком та ОСОБА_2 з
приводу шкоди, заподіяної Банку його
працівником.

Згідно із ст. 233 ч. 3 КЗпП України для
звернення власника або уповноваженого
ним органу до суду в питаннях стягнення
з працівника матеріальної шкоди,
заподіяної підприємству, установі,
організації, встановлюється строк в
один рік з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди.

Встановлено, що факт виявлення Банком
заподіяної працівником ОСОБА_2 шкоди
мав місце ще 22.02.2004 року, а постанова
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області про звільнення
ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності за ст.191 ч. 1 КК України
на підставі Закону України «Про
амністію» від 31.05.2006 року ще 12.12.2006 року.

Проте, Банк звернувся до суду із
вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальних збитків
лише 14.06.2012 року (а.с.1), тобто з пропуском
1 (одно) річного строку з дня виявлення
заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до ст. 234 ЦК України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених ст. 233 цього Кодексу, суд
може поновити ці строки.

Однак, Банк у своєму позові чи окремо не
заявляв клопотання про поновлення йому
строку на подачу вищезазначеного
позову до ОСОБА_2 до суду у цій справі.

Питання про поновлення зазначеного
строку для Банку судом першої
інстанції у цій справі не вирішувалось,
відповідні докази цього у матеріалах
справи відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду
поважності причин пропуску Банком
строків, установлених ст. 233 КЗпП
УКраїни, у цій справі не вбачає.

Встановлено, що мав місце заочний
розгляд цієї справи судом першої
інстанції, тобто за відсутністю
відповідача ОСОБА_2 на підставі наявних
у справі доказів.

Апелянт - відповідач ОСОБА_2 у своїй
апеляційній скарзі просила суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення суду першої інстанції, у тому
числі з у зв'язку із спливом строків
позовної давності на звернення до суду
(а.с. 73).

При вирішенні цієї справи по суті суд
першої інстанції мав керуватись
спеціальними нормами, зокрема нормами
КЗпП України, за якими для відмови у
задоволенні позову Банку у зв'язку із
спливом позовної давності, заява
відповідача ОСОБА_2, навіть, не була
потрібна.

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Тому, рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 03 вересня 2012 року у цій
справі слід скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позову Банку до
ОСОБА_2 у цій справі відмовити у зв'язку
із спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 03 вересня 2012 року у цій
справі скасувати.

У задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальних збитків
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.