Провадження № 2/161/563/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

13 березня 2014 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області

у складі : головуючої - судді
Кирилюк В.Ф.

при секретарі
Поліщук Д.Р.

з участю : представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

представника третьої особи
Андрусік О.А.

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача орган
опіки та піклування Луцької міської
ради про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням,-

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача орган опіки та піклування
Луцької міської ради про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та зобов'язання
відділу громадянства і реєстрації
фізичних осіб Луцького МВ УМВС України
у Волинській області в особі сектору у
справах громадянства і реєстрації
фізичних осіб зняти їх з реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог
вказує, що його сестра ОСОБА_6 з 1995 року
проживає за місцем проживання свого
чоловіка по АДРЕСА_2, будучи
зареєстрованою в АДРЕСА_1. ЇЇ діти
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані за місцем
реєстрації матері по АДРЕСА_1, від
народження і по даний час проживають за
місцем проживання батьків по АДРЕСА_2.
Він, як наймач квартири в АДРЕСА_1,
сплачує комунальні послуги, виходячи
із кількості зареєстрованих у квартирі
осіб. ОСОБА_6 та її діти інтересу до
квартири не проявляють, комунальні
послуги не оплачують, їх речі у
квартирі відсутні.

Покликаючись на викладені
обставини, просить визнати ОСОБА_6 та
неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1 на підставі ст.ст.71,72 ЖК
України.

В судовому засіданні
представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

заявлені вимоги підтримали з підстав,
зазначених в позовній заяві і просять
задовольнити їх.

Відповідач та її представник
проти позову заперечили, покликаючись
на те, що відповідач з неповнолітніми
дітьми інтересу до квартири не
втратили, в квартирі час від часу
проживали, відповідач комунальні
послуги частково оплачувала, в
квартирі за місцем реєстрації разом з
дітьми не проживає, оскільки позивач та
його дружина ОСОБА_2 чинять їй в цьому
перешкоди. Просять в позові відмовити.

Представник органу опіки та
піклування Луцької міської ради
просить в позові відмовити,
покликаючись на порушення прав
неповнолітніх дітей на житло.

Заслухавши пояснення сторін,
представників, свідків, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення
частково.

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до вимог ст.72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

З пояснень сторін, показань
свідків, матеріалів справи судом
встановлено, що ордер на трикімнатну
квартиру по АДРЕСА_1 отримав у 1960 році
дід позивача та відповідача ОСОБА_9, він
же був наймачем квартири(а.с.6). Після
його смерті наймачами зазначеної
квартири були їх батьки: з 1981 року -
батько ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8
та з 2010 року - мати ОСОБА_11, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_9(а.с.4,7,175). Після смерті
матері наймачем спірної квартири з
04.02.2013 року є позивач ОСОБА_10, на що
відповідач ОСОБА_6 давала свою
згоду(а.с.9-11).

В спірній квартирі позивач та
відповідач зареєстровані від
народження, крім них, на даний час в
квартирі зареєстровані їх діти:
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.8).

Про те, що ОСОБА_6 - з 1995 року, її
діти - від народження, в квартирі за
місцем реєстрації не проживають, їх
речі в квартирі відсутні, останні в
квартирі з'являлись тільки з метою
провідати батьків, відповідач участі в
ремонтах квартири чи в інших витратах,
з ними пов'язаних, не брала, комунальних
послуг не оплачувала, при тому, що
будь-яких перешкод у проживанні чи
користуванні квартирою їй та дітям
ніхто не чинив, ствердили в судовому
засіданні свідки: ОСОБА_2, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

Суд приймає до уваги показання
даних свідків, оскільки вони
підтверджуються іншими доказами по
справі.

Згідно довідки управління освіти
Луцької міської ради від 17.01.2014 року
№1612/100 дочка відповідача ОСОБА_7
відвідувала дошкільний навчальний
заклад №48 за адресою пр.Молоді,10б з
03.03.1999 року по 01.05.2000 року, син ОСОБА_8 -
дошкільний навчальний заклад №41 за
адресою Ветеранів,2 з 01.06.2007 року по
червень 2011 року, адресу їх місця
проживання батьки вказали в зазначених
закладах як АДРЕСА_2(а.с.97).

Відповідно до довідок, наданих
навчальним закладами 24.12.2013 року №763/2-23
та №764/2-23, син відповідача ОСОБА_8
навчався з 01.09.2003 року по 11.06.2013 року,
дочка ОСОБА_7 навчається з 01.09.2012 року у
КЗ «Луцький НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів №22 -
ліцей Луцької міської ради» за адресою
пр.Відродження,32, адреса місця
проживання дітей у вказаному
навчальному закладі батьками
зазначена як АДРЕСА_2(а.с.92,93).

З пояснень сторін в судовому засіданні,
крім того встановлено, що дані
дошкільні та

шкільний навчальні заклади
знаходяться в районі АДРЕСА_2.

Згідно актів перевірки паспортного
режиму від 17.04.2006 року та від 15.05.2006 року
ОСОБА_6 та її діти в спірній квартирі
відсутні (а.с.85,86).

Згідно висновку Луцького МВ УМВС
України у Волинській області від 30.09.2013
року та акта перевірки паспортного
режиму 04.10.2013 року ОСОБА_6 та її діти в
спірній квартирі відсутні. Даний
висновок та акт про те, що ОСОБА_6 в
спірній квартирі не проживає 18-20 років,
а її діти - від народження складений на
підставі пояснень сусідів ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_15(а.с.12-14).

З квитанцій про оплату комунальних
послуг судом встановлено, що оплату
таких послуг у 2013 році проводив позивач
ОСОБА_5, як квартиронаймач(а.с.174).

Даний факт не заперечила і відповідач
ОСОБА_6, як не заперечила і того, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проводили ремонти в
квартирі, пропонували брати участь у
ремонтах квартири та частково
оплачувати комунальні послуги, як при
житті батьків так і після їх смерті і,
що вона участі у проведенні таких робіт
та пов'язаних із ремонтом витратах, не
брала.

Що стосується письмових доказів,
наданих відповідачем по справі в
заперечення на позов, то суд не приймає
до уваги жодного.

Квитанції про оплату комунальних
послуг за червень, серпень, вересень 2012
року не є підтвердженням оплати таких
послуг ОСОБА_6, оскільки платником в цих
квитанціях зазначена мати сторін
ОСОБА_11 і наявність таких квитанцій
саме у відповідача не є доказом оплати
комунальних послуг відповідачем(а.с.39).

Свідоцтво дошкільного закладу №2
«Сонечко», надане відповідачем в
підтвердження того, що її дочка
відвідувала дошкільний заклад в районі
вул.Степана Бандери, суд до уваги не
приймає також, оскільки це
спростовується довідкою управління
освіти Луцької міської ради від 17.01.2014
року №1612/100 про те, що ОСОБА_7 ДНЗ №2 в
період 1999- 2003 роки не відвідувала(а.с.97).

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 23.05.2006 року про стягнення солідарно,
в тому числі і з ОСОБА_6 в користь ДКП
«Луцьктепло» заборгованості по оплаті
послуг по теплопостачанню спірної
квартири не є доказом того, що нею такі
кошти були сплачені, оскільки інших
доказів про оплату заборгованості на
виконання рішення суду відповідач не
надала(а.с.45).

Лікування ОСОБА_6 за місцем реєстрації
по АДРЕСА_1 та зазначення саме цієї
адреси в медичній документації та
листках непрацездатності не є
підтвердженням проживання за даною
адресою, оскільки до лікаря
звертаються за загальним правилом, за
місцем реєстрації, незалежно від
фактичного місця проживання, при цьому
вимагається паспорт громадянина
України для підтвердження місця такої
реєстрації(а.с.47,52-59).

Пояснення ОСОБА_6 про те, що позивачем
та його дружиною їй чинились перешкоди
в проживанні та користуванні
квартирою, а саме: позивач бив її, він та
дружина не впускали в квартиру,
викидали речі, не надавали ключі до
вхідних дверей, суд не приймає до уваги
також.

В судовому засіданні встановлено, що із
заявами про це до відповідних органів
ОСОБА_6 не зверталася(а.с.88).

Матеріали перевірок Луцьким МВ УМВС
України у Волинській області після
подання ОСОБА_5 позовної заяви до суду
21.10.2013 року, суд не бере до уваги,
оскільки конфліктні ситуації в зв'язку
з цим можуть бути створені
безпідставно, з метою добути необхідні
докази по справі(а.с.41,42,43,88).

Згідно інформації служби у справах
дітей Луцької міської ради від 30.12.2013
року №31-3353 протягом 2010-1013 року остання
не зверталася у службу у справах дітей
із скаргами та заявами щодо порушення
прав її дітей на житло(а.с.95).

Вищевказані свідки ствердили, що між
сторонами були хороші стосунки, ОСОБА_6
є хресною матір'ю сина позивача,
мешканці спірної квартири ніяких
перешкод відповідачу не чинили,
остання мала ключ від вхідних дверей,
яким користувалася, коли відвідувала
батьків, має такий ключ і на даний час.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні
підтвердила, що до 2010 року, а саме до
заміни старих вхідних дверей на нові,
вона мала ключ від вхідних дверей
спірної квартири. Після заміни дверей,
такого ключа їй не надали, мотивуючи
тим, що в комплекті до нового замка було
лише чотири ключі. Разом з тим, не
пояснила суду, чому, маючи можливість
отримати ключ у матері та виготовити
його дублікат за власні кошти, такий
дублікат не виготовила. Крім того,
ОСОБА_6 підтвердила пояснення ОСОБА_2 як
представника позивача та такі її
показання як свідка, що відмовилася від
пропозиції ОСОБА_2 проживати в одній з
кімнат квартири, оскільки
запропонована їй квартира є прохідною.

Повідомляючи, що з квартири були
викинуті її речі, не повідомила суду,
ким, коли це було, при яких обставинах,
які саме речі та де вони знаходились, з
якого часу перебували в квартирі.

Відвідування батьків, які проживали за
адресою АДРЕСА_1 та надання їм певної
допомоги не є підтвердженням
постійного проживання у спірній
квартирі.

Також епізодична поява особи в
житловому приміщенні не може
розглядатися як проживання в даному
приміщенні.

Показання свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23 про те, що відповідач та її діти
інколи проживали в квартирі, постійно
не могли проживати, оскільки позивач та
його дружина створювали їй перешкоди в
цьому, суд до уваги не приймає, оскільки
їх показання не відносяться до періоду,
передбаченого ст.71 ЖК України,
спростовуються вищенаведеними
доказами та частково поясненнями самої
ОСОБА_6

В судовому засіданні встановлено
також, що квартира по АДРЕСА_2, де
постійно проживали і на даний час
проживають відповідач та її діти
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, належить на праві
спільної сумісної власності свекрусі
ОСОБА_8 - ОСОБА_24 та сестрі її чоловіка
ОСОБА_22 (а.с.48,49). Чоловік відповідача
ОСОБА_25 фактично проживає з ними в
зазначеній квартирі, будучи
зареєстрованим з 2000 року в
АДРЕСА_3(а.с.150).

Отже, в судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_6 та її діти за місцем
реєстрації не проживали більше шести
місяців без поважних причин, з питанням
про вселення в квартиру, встановлення
порядку користування квартирою чи про
поділ рахунків відповідач не
зверталася, комунальні послуги та
витрати, пов'язані з ремонтом квартири
не оплачувала, факт вчинення перешкод
та неправомірної поведінки позивача та
його дружини не доведені, жодного
доказу про те, що не втратила інтерес до
квартири, відповідач суду не надала.

На основі викладеного суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити та
визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Щодо порушення прав
неповнолітніх дітей в такому випадку,
про що в судовому засіданні заявляла
представник органу опіки та
піклування, то згідно ст.3 Конвенції про
права дитини, дитині забезпечується
захист та піклування, беручи до уваги
права й обов'язки її батьків, опікунів
чи інших осіб, які відповідають за неї
за законом.

Відповідно до ст.27 зазначеної
Конвенції батьки або інші особи, які
виховують

дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення умов
життя, необхідних для розвитку дитини.

Щодо заявленого представником
відповідача клопотання про
застосування до вирішення спору
позовної давності, то відповідно до
вимог п.1 ч.1 ст.268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу, що
випливає із порушення особистих
немайнових прав, крім випадків,
встановлених законом.

Що стосується вимоги позивача про
зобов'язання відділу громадянства і
реєстрації фізичних осіб Луцького МВ
УМВС України у Волинській області в
особі сектору у справах громадянства і
реєстрації фізичних осіб зняти ОСОБА_6
та її дітей з реєстрації в квартирі по
АДРЕСА_1, то така вимога до задоволення
не підлягає. Зазначена позивачем
установа не є відповідачем по справі.
Крім того, відповідно до вимог ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи,
судового рішення, яке набрало законної
сили, зокрема, про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

На підставі ст.ст.71,72 ЖК України,
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України №2 від 12.04.1985
року, керуючись ст.ст.3, 10, 57, 60, 61, 88, 208, 209,
215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати такими, що втратили право
користування житловим приміщенням:
квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду
В.Ф.Кирилюк