Справа № 473/5892/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої - судді
Ротар М.М., при секретарі судового
засідання - Фінько О.П.,

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в місті
Вознесенську Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про визнання
останнього таким, що втратив право
користування жилим будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що йому на підставі
договору міни від 06 серпня 2013 року,
належить жилий будинок АДРЕСА_1.

В зазначеному жилому будинку з
29.01.2004 року зареєстрований відповідач
ОСОБА_2

Посилаючись на те, що відповідач
за місцем реєстрації не проживає
більше п"яти років, витрати по
утриманню нерухомого майна не несе,
особистих речей цієї особи в будинку
немає, реєстрація відповідача в
будинку створює позивачу перешкоди в
користуванні та утриманні житла, тому
позивач на підставі норм Цивільного
кодексу України, Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» просив
визнати відповідача таким, що втратив
право користування жилим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не
з"явився, на адресу суду надіслав заяву,
в якій просить розглядати справу без
його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, судом належним
чином повідомлений про час і місце
розгляду справи, причини неявки суду
невідомі.

Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи
доказів.

За згодою позивача суд ухвалив
постановити рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши
матеріали справи в межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, суд прийшов до
наступного.

Згідно договору міни від 06 серпня
2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом Вознесенського міського
нотаріального округу Миколаївської
області, та витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності,
позивач є власником жилого будинку
АДРЕСА_1. Попереднім власником даного
будинку, відповідно до договору міни
був ОСОБА_3

В зазначеному жилому будинку,
окрім його власника та членів його
сім'ї, зареєстрований відповідач
ОСОБА_2, дата реєстрації якого 29.01.2004
року, що підтверджується будинковою
книгою, копія якої долучена до
матеріалів справи, а також адресною
довідкою від 24.12.2013 року.

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідач більше п"яти
років (до укладення договору міни) за
місцем реєстрації не проживає, витрати
по утриманню майна не несе, особистих
речей цієї особи в будинку немає, що
підтверджується довідкою вуличного
комітету про склад сім"ї позивача від
12.09.2013 року, Актом від 27.11.2013, що був
складений головою вуличного комітету.

Отже, наслідком вищенаведених
обставин є створення позивачу перешкод
в користуванні належним останньому
житлом та його утриманні.

Так, Конституцією України (ст. 41)
та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17 липня 1997 року
відповідно до Закону України від 17
липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може
бути, зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 року № 21/150/0/4-13 "Про
практику застосування судами
законодаства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав" при
розгляді справ про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, судам необхідно
розрізняти правовідносини, які
виникають між власником та колишнім
власником житла, і правовідносини, які
виникають між власником житла та
членами його сім'ї, колишніми членами
його сім'ї, а також членами сім'ї
колишнього власника житла. У першому
випадку власник житла має право
вимагати визнання колишнього власника
таким, що втратив право користування,
та зняття його з реєстрації. При цьому
втрата права користування житловим
приміщенням є наслідком припинення
права власності на житлове приміщення
у колишнього власника житла.

В судовому засіданні було
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 був
власником житлового будинку АДРЕСА_1
до 22 червня 2012 року, в подальшому він
продав житловий будинок ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
22 червня 2012 року, який був посвідчений
приватним нотаріусом Вознесенського
міського нотаріального округу.

За такого, суд вважає, що спосіб
судового захисту, порушеного права
позивача, обраний ним, не суперечить
законодавству та може бути
застосований судом, а тому позовні
вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 212 - 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
таким, що втратив право користування
жилим будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Миколаївської області
через міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя:
М.М. Ротар