Єдиний унікальний номер 262/7723/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1611/2014
Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Лісовий О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: ІВАНОВОЇ А.П.,КІЯНОВОЇ С.В.

При секретарі ГАНЖЕЛА М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку

цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє
ОСОБА_2

на рішення Пролетарського районного
суду м. Донецька від 10 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади м. Донецька в
особі Пролетарської районної в м.
Донецьку ради про визнання права
власності за набувальною давністю -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 10 січня 2014 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
територіальної громади м. Донецька в
особі Пролетарської районної в м.
Донецьку ради про визнання права
власності на квартиру за набувальною
давністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким визнати за ним право
власності на нерухоме майно - квартиру,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
оскільки він заволодів квартирою
законно шляхом праці на підприємстві
ОАО Пролетарський ПТУ м. Донецька,
проживає за зазначеною адресою більш
ніж 20 років, вчасно сплачує за послуги
електроенергії та за холодну воду,
ремонтував житлове приміщення та
підтримує його в доброму стані.

Позивач звернувшись до суду із
вказаним вище позовом зазначив, що
рішенням профкому від 11.06.1992 року, під
час його роботи на посаді помічника
машиніста в ПАТ Пролетарське ПТУ м.
Донецька була виділена житлова площа, в
якій він з сім»єю почав проживати з 1992
року та мешкає по теперішній час.

Згідно відповіді на адвокатський запит
в БТІ житло, яке розташоване по АДРЕСА_1,
в якому проживає позивач в БТІ не
зареєстровано.

Починаючи з 1992 року, він добросовісно,
відкрито та безперервно володів
квартирою АДРЕСА_1, утримував будинок,
підтримував його в належному стані,
сплачував за електроенергію.

Посилаючись на ст. 344 ЦК України, просив
визнати за ним право власності за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідача, позивача та
його представника, які підтримали
доводи апеляційної скарги та просили
їх задовольнити, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Погоджуючись з висновками суду першої
інстанції апеляційний суд виходить з
наступного:

Ст. 344 ЦК України передбачено, що особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Набуття права власності на земельну
ділянку за набувальною давністю
регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його
володільцем не перериває набувальної
давності у разі повернення майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Із змісту даної статті вбачається, що
предметом набуття права власності
може бути майно, яке відносилося до
буд-якої форми власності, яке не
вилучене з цивільного обороту.
Нерухоме майно може стати предметом
набуття за давністю, оскільки
вважається, що таке майно існує. Якщо
будівля чи споруда не є об'єктом
нерухомості, прийнятому в
експлуатацію, право на яке
зареєстровано в установленому порядку,
то набути право власності за давністю
володіння на таке майно неможливо.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлених судом першої
інстанції обставин, встановлено, що
ОСОБА_1 працював в Пролетарському
вантажно-транспортному управлінні
Донецького виробничого об'єднання по
видобутку вугілля, що підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 14).

За місцем роботи отримав житло за
адресою: АДРЕСА_1 про що надав суду
копію виписки з протоколу засідання
профкому Пролетарського ПТУ від 11.06.1992
року щодо виділення йому кімнати. (а.с.
13).

Висновком експерта від 05 грудня 2008
року, відповідно до якого, на підставі
візуального обстеження квартири
АДРЕСА_1 встановлено, що при проведенні
будівельних робіт по зведенню даної
будівлі, порушень вимог будівельних
норм (в тому числі, які належать до
вимог протипожежної безпеки та
санітарно-гігієнічним вимогам) не
виявлено; ознак невідповідності
внутрішніх інженерних мереж вимогам
будівельних норм не виявлено; будинок
знаходиться в задовільному технічному
стані та придатний для подальшої
експлуатації (а.с. 5-12).

Згідно інформації КП БТІ м. Донецька
від 02.10.2013 року, станом на 31.12.2012 року
право власності на об'єкт нерухомого
майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1
не зареєстровано, відомостями щодо
належності квартири АДРЕСА_1 КП БТІ м.
Донецька не володіє (а.с.18).

Відповідно до інформації Комунального
підприємства «Керуюча компанія
Пролетарського району АДРЕСА_1 не
перебуває на балансі підприємства. (а.с.
37).

Виконавчий комітет Пролетарської
районної у м. Донецьку ради також не має
відомостей щодо форми власності жилого
будинку по АДРЕСА_1 та відомостей, щодо
присвоєння будинку поштової адреси
(а.с.38).

Тому будинок за адресою: АДРЕСА_1 не є
законним об'єктом володіння, оскільки
на балансі КП «КК Пролетарського
району м. Донецька» не знаходиться,
дані щодо введення будинку в
експлуатацію та присвоєння поштової
адреси відсутні, інформація щодо форми
власності також відсутня.

Таким чином рішення суду законне і
обгрунтоване, доводи апеляційної
скарги позивача були предметом
дослідження у суді першої інстанції,
висновків суду вони не спростовують.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Пролетарського районного
суду м. Донецька від 10 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: