Справа № 465/3789/13
Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/1785/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 24 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про відшкодування майнової та
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 24 вересня 2013 року
вищевказаний позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 11 187 грн. 64 коп.
матеріальних збитків, спричинених
пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП,
1 000 грн. на відшкодування заподіяної
моральної шкоди та 230 грн. понесених
судових витрат.

В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 22 листопада 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача, просить його скасувати й
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні вимог відмовити,
посилаючись на те, що рішення суду не
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам справи. Так, зокрема,
апелянт посилається на те, що про
винесення заочного рішення він не знав,
оскільки жодної повістки не отримував,
так як за місцем реєстрації не
проживає; вимоги позивача до нього є
необґрунтованими, оскільки його
цивільно-правова відповідальність на
момент скоєння ДТП була застрахована в
ТДВ «Страхова компанія «Райп»,
відповідно до полісу обов'язкового
страхування, а тому витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом автомобіля,
повинні відшкодовуватись страховиком
в межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, а незадовільне
фінансове становище страховика не є
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування. Крім того,
апелянт посилається на те, що він не
вчинив дій, які б завдали моральної
шкоди позивачу.

Сторони по справі у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи, а
відповідно до ст.197 ЦПК України
фіксація судового засідання з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалась.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали та обставини справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

В квітні 2013 року позивачка звернулась
до суду із зазначеним позовом та
просила стягнути з відповідача 11 187,64
грн. матеріальних збитків, спричинених
пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП,
які визначені звітом про оцінку
автомобіля, та 5 000 грн. моральної шкоди,
яку зазнала внаслідок моральних
страждань внаслідок пошкодження
автомобіля, що потягло за собою
порушення нормального способу життя.

На обґрунтування своїх вимог позивачка
посилалась на те, що 17 березня 2012 року
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки
«Опель», на автодорозі Львів - Рогатин -
Івано-Франківськ, внаслідок порушення
Правил дорожнього руху здійснив
зіткнення з автомобілем марки «Рено»,
власником якого є вона. Постановою
Франківського районного суду м. Львова
відповідач визнаний винним у скоєнні
ДТП та притягнутий до адміністративної
відповідальності.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та стягуючи з відповідача
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом автомобіля в сумі 11 187,64 грн. та
моральну шкоду в сумі 1 000 грн. районний
суд виходив з того, що майнова та
моральна шкода, завдана фізичній особі
внаслідок ДТП відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом.

Однак з таким висновком колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Встановлено, що постановою
Франківського районного суду м. Львова
від 20 квітня 2012 року ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КпАП України, та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу за те, що 17 березня 2012
року біля 10 год. 40 хв. на автодорозі
Львів-Рогатин-Івано-Франківськ,
керуючи автомобілем марки «Опель»,
державний номерний знак НОМЕР_1, не
дотримався безпечної дистанції,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем марки «Рено», державний
номерний знак НОМЕР_2, завдавши
автомобілям технічні пошкодження, чим
порушив п.13.1 Правил дорожнього руху
України (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіль марки
«Рено», д.н.з. НОМЕР_2, належить
позивачці (а.с3).

Звітом № 419/12 від 04 травня 2012 року про
оцінку вищевказаного автомобіля
стверджується вартість
відновлювального його ремонту в сумі 11
187,64 грн. (а.с.7-12).

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються.

Відповідно до ст.1187 ЦК
відповідальність за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки,
покладається на особу, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку, навіть якщо ця
особа безпосередньо не здійснювала
експлуатацію цього джерела.

В той же час, за змістом ч.2 ст.11 ЦК,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст.979 ЦК за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, за якою
страховик бере на себе зобов'язання у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній у договорі страхування
страхувальником, на користь якої
укладено договір страхування, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Як встановлено, автомобіль, яким
керував відповідач, був забезпечений
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
страховиком було Товариство з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «РАЙП».

Правовідносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів врегульовані
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», що спрямований
на забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих під час експлуатації
наземних транспортних засобів на
території України.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнової інтересів
страхувальників.

Згідно з положеннями ст.22 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.35 вказаного Закону для
отримання страхового відшкодування
особа, яка має право на відшкодування,
подає страховику відповідну заяву.

Згідно з положеннями ст.36
вищевказаного Закону, якщо особа, яка
має право на отримання відшкодування,
не задоволена рішенням страховика щодо
виплати страхового відшкодування, вона
має право подати до МТСБУ скаргу про
перегляд зазначеного вище рішення.
Якщо прийняте МТСБУ рішення не
задовольняє таку особу, то вона має
право подати позов до суду щодо
відшкодування шкоди в установленому
законом порядку.

Як встановлено судом, вказана вище
страхова компанія, до якої позивачка
звернулась про виплату страхового
відшкодування, повідомила останній про
призупинення страхових виплат у
зв'язку з скрутним фінансовим станом у
Товаристві. А на запит представника
позивачки Товариство повідомило, що
про те, коли Товариство зможе сплатити
страхове відшкодування за
вищевказаною страховою подією, буде
додатково проінформовано.

Таким чином, встановлено, що настав
страховий випадок, а у виплаті
страхового відшкодуванні позивачці не
відмовлено.

Відповідно до вимог ст.1194 ЦК особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (стартовим
відшкодуванням).

У п.22.1 ст.22 вказаного вище Закону
зазначено, що при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує в установленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом положень цього Закону та
ст.1194 ЦК, питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленою нею згоди на таке
відшкодування; у разі відсутності
такої згоди за її заявою до
субсидіарної відповідальності
залучається страховик.

Відповідно до п.9.2. ст.9 вищезазначеного
Закону обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
25500 гривень на одного потерпілого.

Оцінена шкода, яка була заподіяна в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди майну позивачки, не перевищує
лімітів відповідальності страховика.

Зазначеного вище районний суд не
врахував, а відтак прийшов до
помилкового висновку про стягнення 11 187
грн. 64 коп. матеріальних збитків,
спричинених пошкодженням автомобіля
позивачки внаслідок ДТП з відповідача,
оскільки в цій частині
відповідальність несе страхована
компанія, до якої позов не було
пред'явлено.

В той же час, відповідно до ст.22.3 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» потерпілому відшкодовується
моральна шкода, передбачена пп. 1, 2 ч.2
ст.23 ЦК.

Пункти 1 та 2 ч.2 ст.23 ЦК передбачають
можливість відшкодування моральної
шкоди, яка полягає у фізичному болі та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Таким чином, якщо в результаті ДТП
позивачам завдана моральна шкода, яка
полягає в душевних стражданнях,
перенесених у зв'язку з пошкодженням
автомобіля, то така шкода страховою
компанією не відшкодовується, а особою,
яка винна у ДТП.

За таких обставин районний суд вірно
стягнув моральну шкоду заподіяну
позивачці внаслідок душевних
страждань, які вона зазнала у зв'язку із
пошкодженням її автомобіля.

З урахуванням обставин справи,
характеру правопорушення, глибини
душевних страждань, вимог розумності
та справедливості, колегія суддів
приходить до висновку, що розмір
моральної шкоди в сумі 1 000 грн. районним
судом визначено вірно.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

А відтак, з урахуванням викладеного,
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення
районного суду в частині стягнення з
відповідача 11 187,64 грн. до скасування з
ухваленням в цій частині нового
рішення - про відмову у задоволенні цих
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 24 вересня
2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 11
187 грн. 64 коп. матеріальних збитків,
спричинених пошкодженням автомобіля
внаслідок ДТП, скасувати й ухвалити в
цій частині нове рішення, яким у
задоволені цієї вимоги відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.