Справа № 2-410/4214/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
Бойка О.М.

при секретарі - Паленко
І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Прокуратури Автономної Республіки
Крим, Головного управління Державної
казначейської служби України в
Автономній Республіці Крим про
стягнення моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом та просив суд
стягнути з відповідачів на свою
користь моральну шкоду в сумі 300 000 грн.,
а також зобов'язати прокуратуру
Автономної Республіки Крим направити
на адресу позивача офіційні письмові
вибачення за незаконне звинувачення в
умисній несплаті податків. Свої вимоги
ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що стосовно
нього було незаконно порушено
кримінальну справу за ознаками ст. 212 ч.2
та ст. 366 ч.2 КК України та він був
притягнутий у якості обвинуваченого у
вчиненні вказаного злочину, на
підставі чого зазнав тяжких моральних
страждань, викликаних перебуванням під
кримінальним переслідуванням та
знаходженням під вартою протягом
дев'яти місяців, у зв'язку з чим просить
стягнути на його користь 300 000 грн.

Позивач та його представник у судовому
засідання підтримали пред'явлений
позов та просили їх вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник прокуратури у судовому
засіданні заперечували проти
пред'явленого позову, вважаючи його не
обґрунтованим та таким, що суперечить
нормам чинного законодавства, а тому
просили суд відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України в Автономній Республіці Крим
надав письмові заперечення у яких
позовні вимоги не визнав, вважаючи їх
такими, що суперечать нормам чинного
законодавства та такими, що не
підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що в липні 2011 стосовно
ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за
ознаками ст. 212 ч.2 та ст. 366 ч.2 КК України.
15 липня 2011 року відносно ОСОБА_1 було
обрано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою. 15 квітня 2012 року
постановою Залізничного районного
суду м. Сімферополя АР Крим відносно
позивача було змінено запобіжний захід
із тримання під вартою на підписку про
невиїзд. Постановою Залізничного
районного суду м. Сімферополя АР Крим
від 22.08.2012 року ОСОБА_1 звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 49 КК України, у зв'язка із
закінченням строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності. Вказана постанова не
оскаржена та набрала чинності.

Згідно ст.1 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відповідно до
положень цього Закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Відповідно до ст. 2 зазначеного закону
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадку:
постановлення виправдувального
вироку, закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

Отже, право на відшкодування виникає
лише в разі повної реабілітації особи,
про що також зазначено в пункті 3
Положення про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду».

Закриття кримінального провадження з
нереабілітуючих обставин (амністія,
декриміналізація складу злочину,
закінченням строку давності, тощо, не
дає права на відшкодування шкоди, з
огляду на приписи статті 1176 ЦК України
та положення Закону про відшкодування
шкоди.

Окремо слід зазначити, що положення
вказаного Закону також пов'язують
підстави для відшкодування шкоди,
завданої громадянинові саме із
вчиненням незаконних дій органами
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду. Проте, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
у підтвердження факту незаконності дій
органів прокуратури під час проведення
досудового слідства щодо нього.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставними, з огляду на
відсутність підстав передбачених ст.2
Закону України Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України,
яка регламентує підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду та п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95
«Про судову практику справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди)», під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Разом з цим, зі змісту позовної заяви
ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної
шкоди в сумі 300 000 грн. не зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Враховуючи вищевказані обставини
справи, суд приходить до висновку про
те, що позивачем не надано суду
належних доказів на підтвердження
своїх доводів, а тому суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 137, 212,
215, 214, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 13-16, 23, 79, 88,
225 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури
Автономної Республіки Крим, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Автономній Республіці
Крим про стягнення моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Бойко О.М.