АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/3722/13-ц 22-ц/774/582/К/14
Справа № 214/3722/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/582/К/14
суддя Ан О.В.
Категорія - 27 ( ІV )
Суддя-доповідач - Зубакова
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 21 січня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
застави.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

представник позивача Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» - Бродько Анатолій
Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет застави .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 03.07.2008 року між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3
укладено кредитно-заставний договір за
№ KRK0АN04327383, згідно його умов ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» надає відповідачу
кредитні кошти у розмірі 68 060,00 грн. на
купівлю автомобіля, а також у розмірі 5
737,22 на сплату страхових внесків у
випадку та порядку передбаченому
кредитним договором, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 20,04% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення - 02.07.2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитно-заставним
договором, відповідач ОСОБА_3 надав у
заставу автомобіль ВАЗ, модель 21114, рік
випуску 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль,
№ кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить йому на праві
власності.

В порушення норм закону та умов
договору ОСОБА_3 зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором не
виконав, тому станом на 05.03.2013 року,
утворилась заборгованість у розмірі 34
280,36 грн., з яких:

- 27 479,00 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 4 292,23 грн. - заборгованість по
відсотках за користування кредитом;

- 48,43 грн. - заборгованість за комісією
за користування кредитом;

- 590,21 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором;

- 250,00 грн. - штраф (фіксована складова);

- 1 620,49 грн. - штраф (процентна складова).

З урахування вищевикладеного,
уточнивши позовні вимоги, просив суд: в
рахунок погашення заборгованості за
вищевказаним кредитним договором,
вилучити у ОСОБА_3 та передати в заклад
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», предмет застави -
вищевказаний автомобіль, комплект
ключів, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт); звернути стягнення на предмет
застави, шляхом продажу вказаного
майна, з укладанням від імені ОСОБА_3
договору купівлі-продажу будь-яким
способом, з іншою особою покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі знаттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАЇ
України, з наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу та зняття предмета
застави з обліку в органах ДАЇ України;
стягнути з ОСОБА_3 судові витрати по
справі.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2014 року
у позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
застави відмовлено .

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» ставить питання про
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Так, судом не враховано дотримання ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» процедури звернення
стягнення на предмет застави,
встановленою ч. 3 ст. 24, ст. 27 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень», що
надає йому право на звернення
стягнення у судовому порядку згідно ч. 2
ст. 590, ч. 2 ст. 589 ЦК України, ст. 20 Закону
України «Про заставу».

Посилаючись на неспівмірність суми
заборгованості з вартістю предмету
застави, суд першої інстанції не
врахував, що чинним законодавством
України не передбачено обмеження права
заставодержателя на звернення
стягнення на предмет застави із цих
підстав. Натомість, ст. 31 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
передбачено повернення боржнику
грошових коштів, які залишились після
розподілу вирученої суми від продажу
предмету застави.

Порушення норм процесуального права
полягає у тому, що суд однобічно
підійшов до оцінки доказів у справі та
не застосував норми матеріального
права, які підлягали застосуванню до
правовідносин сторін.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_6, будучи завчасно (27.02.2014 року)
належним чином повідомленими про час і
місце розгляду справи за апеляційною
скаргою представника позивача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 21 січня 2014 року (запис
про вручення повідомлення
зареєстровано в реєстрі експедиції
апеляційного суду за №38 від 27.02.2014
року), в судове засідання не з'явилися і
про причини своєї неявки суд не
повідомили, що (у відповідності до ч.2
ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет застави, суд
першої інстанції виходив із не
співмірності суми заборгованості за
кредитно-заставним договором вартості
предмета застави.

Колегія суддів не може погодитись із
таким рішення суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним
вимогам закону в повній мірі не
відповідає.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
судочинства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Тобто, належним виконанням
зобов'язання з боку відповідача є
повернення кредиту в строки, у розмірі
та в валюті, визначеними кредитним
договором.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Судом встановлено, що відповідно до
кредитно-заставного договору
№KRK0АN04327383 від 03.07.2008 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» надав, а ОСОБА_3 отримав
кредитні кошти у розмірі 68 060,00 грн. на
купівлю автомобіля, а також у розмірі 5
737,22 на сплату страхових внесків у
випадку та порядку передбаченому
кредитним договором, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 20,04% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення - 02.07.2013 року.

При цьому, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за
кредитно-заставним договором,
відповідач ОСОБА_3 надав у заставу
автомобіль ВАЗ, модель 21114, рік випуску
2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, №
кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить йому на праві
власності згідно договору
купівлі-продажу транспортного засобу
№349 від 24.06.2008 року (а.с. 12-20), 21).

Матеріалами справи підтверджений факт
порушення відповідачем ОСОБА_3 умов
кредитного договору щодо своєчасності
повернення кредитних коштів та сплати
відсотків за їх користування, у зв'язку
із чим утворилася заборгованість, яка
станом на 05.03.2013 року склала 34 280,36 грн., з
яких:

- 27 479,00 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 4 292,23 грн. - заборгованість по
відсотках за користування кредитом;

- 48,43 грн. - заборгованість за комісією
за користування кредитом;

- 590,21 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором;

- 250,00 грн. - штраф (фіксована складова);

- 1 620,49 грн. - штраф (процентна складова).

Звернення стягнення на рухоме майно, що
є предметом застави, регулюється
нормами Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» N 1255-IV від 18
листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004р.,
який визначає правовий режим
регулювання обтяжень рухомого майна,
встановлених з метою забезпечення
виконання зобов'язань, а також правовий
режим виникнення, оприлюднення та
реалізації інших прав юридичних і
фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними
положеннями цього закону передбачено,
що законодавчі та інші
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим законом,
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому закону.

Отже, Закон України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» є спеціальним законом з
питань правового регулювання обтяжень
рухомого майна. Положення Закону
України «Про заставу» застосовуються
лише в частині, що не суперечить Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до положень ст. 589 ЦК
України, ч.1 ст. 20 Закону України «Про
заставу», ст. 23 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Аналогічне право позивача прописане й
в розділі 13 кредитно-заставного
договору від 03.07.2008 року, яким
передбачено, що заставодержатель має
право звернути стягнення на предмет
застави у випадку, якщо в момент
настання термінів будь-якого із
зобов'язань, передбачених кредитним
договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом. Аналогічне правило закріплено
і в ч.1 ст. 590 ЦК України.

Згідно ст.27 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», якщо інше не
встановлено цим Законом, обтяжувач,
який має намір звернути стягнення на
предмет забезпечувального обтяження в
позасудовому порядку, зобов'язаний
надіслати боржнику та іншим
обтяжувачам, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
письмове повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання.
Повідомлення надсилається одночасно з
реєстрацією в Державному реєстрі
відомостей про звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку
інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної
боржником забезпеченої обтяженням
вимоги;

3) опис предмета забезпечувального
обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача,
на користь якого встановлено
зареєстроване обтяження, виконати
порушене зобов'язання боржника до
моменту реалізації предмета обтяження
або до переходу права власності на
нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, який має
намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене
зобов'язання або передати предмет
забезпечувального обтяження у
володіння обтяжувачу протягом 30 днів з
моменту реєстрації в Державному
реєстрі відомостей про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 22.11.2012 року звернувся до
відповідача з відповідною вимогою
погашення заборгованості, попередивши
його про звернення стягнення на
предмет застави (а.с. 9, 10).

Проте відповідач вимоги ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» не виконав, а тому
останній набув право звернути
стягнення на предмет застави.

Статтею 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що
використання позасудових способів
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження не
позбавляє права боржника, обтяжувача
або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

Згідно статті 25 Закону України «Про
заставу» обтяжувач, який звертається
до суду з вимогою звернути стягнення
на предмет забезпечувального
обтяження, зобов'язаний до моменту
подання відповідного позову до суду
письмово повідомити всіх обтяжувачів,
на користь яких встановлено
зареєстроване обтяження цього ж
рухомого майна, про початок судового
провадження у справі про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

Статтею 28 Закону України «Про заставу»
передбачено, що якщо протягом 30 днів з
моменту реєстрації в Державному
реєстрі відомостей про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
зобов'язання боржника, виконання якого
забезпечене обтяженням, залишається
невиконаним і в разі якщо предмет
забезпечувального обтяження
знаходиться у володінні боржника,
останній зобов'язаний на вимогу
обтяжувача негайно передати предмет
обтяження у володіння обтяжувача. До
закінчення процедури звернення
стягнення обтяжувач зобов'язаний
вживати заходи щодо збереження
відповідного рухомого майна згідно з
вимогами, встановленими статтею 8 цього
Закону.

Якщо боржник, у володінні якого
знаходиться предмет забезпечувального
обтяження, не виконує обов'язок щодо
передачі предмета забезпечувального
обтяження у володіння обтяжувача,
звернення стягнення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
звернення стягнення на предмет застави
10.01.2013 року у встановленому законом
порядку зареєстроване в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 20).
Оскільки, протягом 30 днів з моменту
внесення таких даних до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна,
станом на травень 2013 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» набув право на отримання
предмета обтяження у своє володіння до
закінчення процедури звернення
стягнення.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
звернення стягнення на предмет
застави.

Посилання суду першої інстанції на
неспівмірність суми заборгованості із
вартістю предмета застави є також
помилковим, оскільки згідно п. 5 ч. 1 ст.
31 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» на обтяжувала покладено
обов'язок з повернення боржникові
решти доходів, що залишились від
продажу предмета забезпечувального
обтяження після покриття витрат на
організацію продажу предмета
забезпечувального обтяження,
задоволення забезпечених обтяженням
вимог обтяжувачів з вищим пріоритетом,
задоволення власної забезпеченої
обтяженням вимоги, задоволення
забезпечених обтяженням вимог
обтяжувачів з нижчим пріоритетом.
Відмова у задоволенні позовних вимог
про звернення стягнення на предмет
заставу через неспівмірність його
вартості із розміром заборгованості
чинним цивільним законодавством
України взагалі не передбачено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, а рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення на підставі
п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Статтею 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» визначено
позасудові способи звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
відповідно до якої обтяжував має право
на власний розсуд обрати один із таких
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є
предметом забезпечувального
обтяження, у власність обтяжувача
в рахунок виконання забезпеченого
обтяженням зобов'язання в порядку,
встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах;

3) відступлення обтяжувачу права
задоволення забезпеченої обтяженням
вимоги у разі, якщо предметом
забезпечувального обтяження є право
грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі в порядку
договірного списання, у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є гроші або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на
підставі виконавчого напису нотаріуса.

Крім того, розділом 13
кредитно-заставного договору
передбачено, що звернення стягнення на
предмет застави за вибором
Заставодержателя (Банка) здійснюється
з дотриманням встановленого чинним
законодавством порядку будь-яким із
способів, у тому числі шляхом продажу
предмету застави з укладенням договору
купівлі-продажу з третьою особою
покупцем, в тому числі з правом
укладення договору від імені
Заставодавця (ОСОБА_3), здійснення
будь-яких дій, необхідних для
відчуження, зняття з обліку, реєстрації
та перереєстрації предмета застави
(а.с.12-16).

Відповідно до ст. 25 зазначеного Закону
у разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті обтяжувачу з
вартості предмета забезпечувального
обтяження; опис рухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги обтяжувала; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону;
пріоритет та розмір інших обтяжувачів,
на користь яких встановлено
зареєстроване обтяження, які
підлягають задоволенню з вартості
предмета забезпечувального обтяження;
початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів ухвалює нове рішення
про задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет застави, з
наданням Банку права продажу предмета
застави шляхом надання ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» права продажу предмета
застави, з укладенням від імені ОСОБА_3
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату, свідоцтва про реєстрацію
технічного засобу, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАЇ України, за початковою
ціною автомобіля, визначеною на час
продажу, на підставі висновку експерта.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює
рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Тому з відповідача ОСОБА_3 на користь
позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» колегія
суддів стягує судові витрати 342,80 грн.
судового збору сплаченого позивачем
при зверненні до суду із позовом (а.с. 1)
та 162,40 грн. сплачених при зверненні з
апеляційною скаргою (а.с. 72), а разом 505,20
грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 21 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет застави -
задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитно-заставним договором №
KRK0АN04327383 від 03 липня 2008 року станом на
05.03.2013 року у розмірі 34 280,36 грн., з яких: 27
479,00 грн. - заборгованість за кредитом; 4
292,23 грн. - заборгованість по відсотках
за користування кредитом; 48,43 грн. -
заборгованість за комісією за
користування кредитом; 590,21 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором; 250,00 грн. - штраф (фіксована
складова); 1 620,49 грн. - штраф (процентна
складова), вилучити у ОСОБА_3 та
передати в заклад Публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК»:

- предмет застави: автомобіль ВАЗ,
модель: 21114, рік випуску 2008, тип ТЗ:
легковий автомобіль, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3;

- комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) автомобіля ВАЗ,
модель: 21114, рік випуску 2008, тип ТЗ:
легковий автомобіль, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2).

Звернути стягнення на майно заставлене
за кредитно - заставним договором №
KRK0АN04327383 від 03 липня 2008 року, а саме
автомобіль ВАЗ, модель: 21114, рік випуску
2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, №
кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить на праві
власності ОСОБА_3, шляхом надання
Публічному акціонерному товариству
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» права
продажу предмета застави, з укладенням
від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату,
свідоцтва про реєстрацію технічного
засобу, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАЇ
України, за початковою ціною
автомобіля, визначеною на час продажу,
на підставі висновку експерта.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 505
(п'ятсот п'ять) гривень 20 копійок
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: