АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22 -ц/791/61/14
інстанції Булах Є.М.
Доповідач: Вадзінський П.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Херсонської області
в складі:

Головуючого:
Колісниченка А.Г.,

Суддів:
Капітан І.А.,

Вадзінського П.О.,

при секретарі:
Грицак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 30 квітня 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення грошової
компенсації вартості частки майна, що є
у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про усунення перешкод у користуванні
власністю та реальний поділ будівлі та
земельної ділянки, в обґрунтування
якого зазначав, що на підставі договору
дарування від 30 жовтня 2008 року йому на
праві приватної власності належать 12/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_1, яке
складається з жилого будинку під літ.
«Д» загальною площею 72,8 кв.м. з
надвірними спорудами та розташоване на
земельній ділянці площею 1465 кв.м.
Іншими співвласниками вказаного
домоволодіння є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яким
у ньому належать 81/100 частин, а також
ОСОБА_5, частка якого у спірному
домоволодінні складає 7/100 частин. З
посиланням на те, що відповідачі не
визнають його право власності на
частку у домоволодінні АДРЕСА_1 та
створюють йому перешкоди у
користуванні вказаним нерухомим
майном, просив суд усунути перешкоди в
користуванні належною йому часткою в
спірному домоволодінні шляхом
зобов'язання відповідачів не чинити
йому перешкоди у користуванні цією
часткою, провести між сторонами
реальний поділ жилого будинку АДРЕСА_1,
виділивши йому у власність 12/100 частин
вказаного нерухомого майна в натурі,
визначити порядок користування
земельною ділянкою, розташованою за
цією ж адресою, виділивши йому 12/100
частин земельної ділянки з можливістю
виходу на АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_3
уточнив позовні вимоги і просив суд
стягнути на його користь в рахунок
компенсації за належну йому частку в
спірному домоволодінні з ОСОБА_5 суму в
розмірі 15 867,54 грн. та солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_4 суму в розмірі 183 587,46
грн., судові витрати покласти на
відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 16 листопада 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 14 квітня 2011 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2011 року, позов
задоволено повністю.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Херсона від 14 грудня 2011 року заяву
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд
рішення у зв'язку з нововиявленими
обставинами задоволено, скасовано
рішення суду першої інстанції від 16
листопада 2011 року.

Під час нового судового розгляду
справи позивач подав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій,
зазначаючи, що згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи виділ
в натурі належних йому 12/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 є неможливим,
просив стягнути на його користь в
рахунок компенсації за належну йому
частку в спірному домоволодінні з
ОСОБА_5 суму в розмірі 15 867,54 грн. та
солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 суму в
розмірі 183 587,46 грн., судові витрати
покласти на відповідачів. / т.2 а.с. 118 /

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 30 квітня 2013 року в
задоволенні заявлених позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішення, ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
зібраним по справі доказам, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити заявлені позовні вимоги
ОСОБА_3, в повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 в своїх письмових запереченнях,
доводи зазначені в апеляційній скарзі
не визнали і вважають, що оскаржуване
рішення суду є обґрунтованим та
законним. Просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 30 квітня
2013 року залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, що з'явились у
судове засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення у визначених
законом межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору дарування від 30.10.2008
року, зареєстрованого в реєстрі прав
власності на нерухоме майно 28.01.2009 року,
позивач, прийнявши дар від ОСОБА_9,
набув право власності на 12/100 частин
домоволодіння, розташованого на
земельній ділянці площею 1 465 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1./ т.1 а.с. 5,6 /.

ОСОБА_5 18 квітня 1996 року отримав в дар
від ОСОБА_10 7/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. /т. 1 а.с.59/.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 03.02.1995 року придбали у
ОСОБА_10 за біржовим контрактом про міну
81/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1. /т. 1
а.с.8,58/.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
026/2010 від 21.09.2010 року реальний поділ
спірного домоволодіння, яке
складається із житлового будинку літ.
«Д» з надвірними будівлями (самовільно
збудовані житловий будинок літ. «А» та
недобудований -літ. «І» до уваги
експертом не прийнято), та визначення
порядку користування земельною
ділянкою неможливі, розмір грошової
компенсації ОСОБА_3 за належну йому
частку складає 199 455 грн. /т.1 а.с.44-64/.

Статтею 364 ЦК України установлено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим, співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

У той же час відповідно до ч.ч.4,5 ст.319 ЦК
України власність зобов'язує, власник
не може використовувати право
власності на шкоду правам та свободам
інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що
будинок літ. «Д», який входить до складу
домоволодіння АДРЕСА_1 є єдиним житлом
і місцем проживання відповідачів,
ОСОБА_6 є людиною похилого віку,
пенсіонеркою. Відповідачі ніколи не
заперечували проти права позивача
користуватись належною йому часткою у
домоволодінні, вони заперечують проти
передачі у їх власність частини майна
позивача, сам позивач має інше житло і
наміру вселятись до будинку не має.
Виплата компенсації частки майна
відповідачами, які не спроможні її
сплатити призведе до необхідності
звернення стягнення на належне їм
єдине житло.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що присудження судом
грошової компенсації на користь
позивача, визнання за відповідачами
всупереч їх волі права власності на
частку позивача, стягнення
компенсації, яку відповідачі не
спроможні сплатити інакше як
розрахувавшись наявним у них єдиним
житлом, слід розцінювати як
використання співвласником свого
права власності на шкоду іншому
співвласнику.

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_3 звернувся до суду із
позовними вимогами про усунення йому
перешкод у користуванні власністю,
реальний поділ житлового будинку та
визначення порядку користування
земельною ділянкою. Однак, позивачем не
було надано суду жодного доказу
заперечення права користування його
частиною домоволодіння з боку
відповідачів та доказів здійснення
ними реальних перешкод у реалізації
цього права. Згодом, ОСОБА_3 змінив
предмет позову і став вимагати лише
грошової компенсації за належну йому
ідеальну частку у домоволодінні.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Використовуючи надане йому законом
право на надання доказів в
підтвердження своєї правової позиції,
20.05.2010 року ОСОБА_3 подав клопотання про
призначення будівельно-технічної
експертизи, на вирішення якої просив
винести питання щодо можливих
варіантів виділу в натурі належної
частини з домоволодіння та визначення
порядку користування земельною
ділянкою. Питання щодо визначення
вартості належної йому ідеальної
частки у домоволодінні позивачем у
клопотанні не ставилось. /т.1 а.с.16/.

Того ж дня: 20.05.2010 року судом була
призначена будівельно-технічна
експертиза, на вирішення якої були
винесені питання у тій редакції, яку
запропонував позивач, тобто без
питання щодо визначення вартості
частки позивача у домоволодінні.

Відповідно до ст.66 ЦПК України висновок
експерта - докладний опис проведених
експертом досліджень, зроблені у
результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом.

Як вбачається з висновку
будівельно-технічної експертизи №
026/2010 від 21.09.2010 року експерт, вийшов за
межі предмету експертного дослідження
і надав висновок з приводу питання, яке
на експертизу не виносилось, а саме
щодо вартості частки позивача у
домоволодінні.

Окрім того, визначаючи вартість частки
майна ОСОБА_3 у домоволодінні, експерт у
вартість цього майна включив вартість
земельної ділянки, на якій воно
розташоване, хоча вказана земельна
ділянка у власність сторін не
передавалась і до цього часу перебуває
у державній власності. При цьому,
експерт у дослідницькій частині
експертного висновку здійснював
порівняльний аналіз вартості схожих за
розміром та місцем розташування
земельних ділянок, але які перебувають
у власності громадян із
неприватизованою земельною ділянкою,
на якій заходиться домоволодіння
сторін, що є неприпустимим.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що подібний висновок
експерта щодо визначення вартості
частки позивача у домоволодінні не
може бути використаним у якості
належного доказу у справі, а відтак
розмір компенсації, яку вимагає
стягнути ОСОБА_3 є недоведеним.

Відтак висновок суду першої інстанції
про необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_3 та відмову у їх задоволенні є
правильним.

Перевірені колегією доводи
апеляційної скарги до уваги прийняті
бути не можуть, оскільки вони не
спростовують висновків суду і не
містять посилання на нові факти або
засоби доказування, які мають значення
для справи, а вказані в скарзі
посилання на допущені судом порушення
норм матеріального та процесуального
права не підтверджені належними
доказами.

За таких обставин підстав для
скасування чи зміни рішення суду
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 30 квітня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: