Справа № 380/2083/13-ц Головуючий у І
інстанції Архангельський
А.М.Провадження № 22-ц/780/1568/14 Доповідач
у 2 інстанції ІгнатченкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Тетіївського районного суду Київської
області від 16 грудня 2013 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з зазначеним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_1 на корить ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 8 травня 2007
року в розмірі 11 266,07 грн. та понесені
витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 16 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 8
січня 2014 року позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати, з
мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить задовольнити, рішення
суду скасувати та ухвалити нове з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
8 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір без номера, відповідно до умов
якого останньому було надано строковий
кредит у розмірі 00 грн. з подальшим
збільшенням до 500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном дії
договору 8 травня 2008 року з
автоматичним лонгуванням.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг і Правил
користування платіжною карткою
складає між ним та банком кредитний
договір.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань, станом 31
жовтня 2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість в розмірі 11 266,07 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 2 193,90 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 8059,50 грн.,
штрафу (фіксованої частини) в сумі 500
грн. та штрафу (процентна складова) в
сумі 512,67 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущений строк позовної давності для
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором без поважної причини, а
відповідачем подано відповідну заяву
згідно вимог ст. 267 ЦК України, що є
самостійною підставою для відмови у
задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду, оскільки вони
не ґрунтується на матеріалах справи і
зроблені в результаті неправильного
застосування судом норм матеріального
права та порушення процесуального
права.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що
повністю повернути кредитні кошти
ОСОБА_1 зобов'язувався до 8 травня 2008
року включно, проте взяті на себе
зобов'язання він не виконав та з 31 січня
2008 року припинив виконувати умови
договору.

Пунктом 9.12. Умов та Правил надання
банківських послуг визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Згідно п. 9.3. Умов та Правил надання
банківських послуг картрахунки
відкритті на необмежений строк, за
винятком викладеного в п.п. 9.6. і 9.7. цих
Умов.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені гл. 50 ЦК України, зокрема
ст. 599 передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Належним виконанням
зобов'язання є виконання, прийняте
кредитором, у результаті якого
припиняється права і обов'язки сторін
зобов'язання.

Оскільки виконання умов кредитного
договору відповідачем не було
здійснено, зобов'язання не може бути
припинено, а позивач має право на
захист свого права щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин укладений між
сторонами кредитний договір від 8
травня 2007 року не обмежений на певний
період часу, так як боржник продовжує
користуватись грошовими коштами
кредитора та не виконує зобов'язання
щодо сплати кредиту, процентів та інших
платежів передбачений його умовами, а
відтак правовідносини тривають і строк
позовної давності не можу бути
пропущеним.

Отож як встановлено з матеріалів
справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредит у встановленому
розмірі, однак ОСОБА_1 не забезпечив
своєчасну сплату банку грошових коштів
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
що має відображення у розрахунку
заборгованості наданим позивачем (а.с.
4-5).

Судова колегія погоджується із
зазначеним розрахунком, він
грунтуються на вимогах закону та
підтверджуються матеріалами справи,
при цьому даний порядок нарахування
узгоджується із ст. 549 ЦК України та
порядком, передбаченим кредитним
договором б/н від 8 травня 2007 року.

Відповідно до п. 6.5. Умов надання
банківських послуг, позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Відповідно п. 6.6. Умов надання
банківських послуг, у разі невиконання
зобов'язань за договором, на вимогу
банку виконавець зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та овердрафту)
повинен оплатити винагороду банку.

Відповідно до п. 6.6. Умов надання
банківських послуг, при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5
% від суми боргу.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
ставляться звичайно.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 1049 Цивільного кодексу
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, та
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 порушено
умови кредитного договору, а саме не
виконано належним чином, в обумовлені
строки зобов'язання щодо оплати
кредиту і відсотків у сумі,
передбаченій цим договором, а ПАТ КБ
«ПриватБанк» вправі вимагати
стягнення заборгованості по кредиту,
позов підлягає до задоволення як
обґрунтований та доведений належними
доказами в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача стягуються судові витрати,
понесені позивачем, а саме 229,40 грн.
судового збору при розгляді справи у
суді першої інстанції та 121,80 грн. за
подання апеляційної скарги, а всього
351,20 грн.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову не відповідає матеріалам
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову,
оскільки вимоги позивача ґрунтуються
на приписах закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 16 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 8 травня 2007 року в сумі 11 266,07 грн.
(одинадцять тисяч двісті шістдесят
шість) та витрати по сплаті судового
збору в сумі 351,20 грн. (триста п'ятдесят
одна).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: