Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/6020/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Мозговий Володимир Борисович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Камінній М.О.,

з участю представника
відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду від 07 лютого 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи ОСОБА_5, приватний нотаріус
ОСОБА_6 про визнання договору дарування
частково недійсним, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом. Просив визнати частково
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений 20 лютого 2007 року між
ним і відповідачем та посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6 В
обґрунтування позову зазначав, що у
зв'язку з хворобою його фінансовий стан
погіршився і він потребував допомоги, а
відповідач, який є його сином,
запропонував забезпечувати його всім
необхідним. За це він повинен був
переписати синові частку своєї
власності в квартирі, проте він буде
залишатися власником цієї частки та
мати право безперешкодного
користування нею. Тобто, фактично він
домовився з відповідачем про укладання
договору довічного утримання. Спірний
договір дарування укладений ним
внаслідок помилки, оскільки він вважав,
що укладає договір довічного
утримання.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду від 07 лютого 2014
року в задоволені позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, приватний
нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору
дарування частково недійсним -
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити. На думку апелянта,
рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Зокрема
зазначає, що судом не була дана оцінка
документам, які підтверджують тяжкий
стан його здоров'я та безпідставно
відмовлено у допиті свідків ОСОБА_7 і
ОСОБА_8

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_3 та
третя особа ОСОБА_5 були співвласниками
в рівних частках кожен квартири
АДРЕСА_1 (а.с.6,7). При цьому позивач є
батьком відповідача та третьої особи.

12 лютого 2007 року позивач та третя
особа за нотаріально посвідченим
договором подарували належні їм частки
в спірній квартирі відповідачу (а.с.34-37).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обгрунтовано вважав, що підстав для
визнання зазначеного правочину
недійсним відповідно до ст.229 ЦК не
було, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст.717 ЦК за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов"язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Договір, що
встановлює обов"язок обдарованого
вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або немайнового
характеру, не є договором дарування.

За договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов"язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно (ст.744 ЦК).

За приписами ст.229 ЦК, якщо особа
вчинила правочин помилялася щодо
обставин, які мали істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов"язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до роз"яснень, що
викладені в п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" №9 від
06.11.2009 року, правочин, вчинений під
впливом помилки відповідно до ст.229 ЦК є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилялась сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка мала місце, а також що вона має
істотне значення. Не має правового
значення помилка щодо одержання
користі від вчиненого правочину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обгрунтовано вважав, що позивачем не
надано переконливих доказів про
існування на час укладення
оспорюваного договору обставин, щодо
яких він помилявся.

Посилаючись на те, що він начебто
укладав договір довічного утримання,
позивач не довів, про яке саме
утримання чи забезпечення він
домовлявся з відповідачем.

Доводи позивача в цій частині
спростовуються і тим, що не лише
позивач, а і третій співвласник
квартири (брат відповідача) теж провів
безоплатне відчуження належної йому
частки. Останній договір дарування не
оспорив. Наведене свідчить про
домовленість сторін укласти саме
договір дарування.

Про намір позивача подарувати синові
належну йому частку в квартирі
підтвердили в суді і свідки.

Крім того, із змісту п.п.5,6,11
оспорюваного договору вбачається, що
відчуження дарувальниками 2/3 частин
квартири здійснюється ними без
будь-яких погроз, насильства чи
примусу, як фізичного так і морального;
договір відповідає дійсним намірам
сторін; вимоги закону щодо змісту й
правових наслідків правочину, що
укладається (в тому числі і ст.229 ЦК)
сторонам роз"яснено (а.с.34-35).

Зазначені обставини підтвердила в
суді і нотаріус ОСОБА_6, яка
посвідчувала оспорюваний договір.

Доводи апеляційної скарги про
неврахування судом стану здоров"я
позивача в даному випадку правового
значення не мають та висновків суду не
спростовують, оскільки неправильне
сприйняття природи оспорюваного
правочину, змісту прав і обов"язків
сторін через стан здоров"я, коли особа
не могла усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, є самостійною
підставою для визнання правочину
недійсним (ст.225 ЦК).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач в спірній
квартирі не проживає, а мешкає в с.
Дуплинки в приватному будинку зі своєю
дружиною, а отже, забезпечений іншим
житлом.

За наведених обставин апеляційний
суд приходить до висновку, що всі
обставини справи судом першої
інстанції з'ясовані повно та всебічно.
Зібраним у справі доказам дана належна
оцінка. Будь-яких процесуальних
порушень, які б давали підстави для
переоцінки доказів, апеляційним судом
не встановлено.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Оскаржуване рішення постановлено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду від 07 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: