АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/518/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 24 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
19 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Бородійчук В. Г. суддів
Демченко В. А. , Подорога В. М. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу приватного підприємства
«Теплопостачання» на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 25 грудня 2013 року по справі
за позовом приватного підприємства
«Теплопостачання» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за утримання
будинку та прибудинкової території.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
14 листопада 2013 року ПП
«Теплопостачання» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за утримання будинку та
прибудинкової території.
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував, що з 01 жовтня 2010 року до 15
квітня 2013 року здійснювало
теплопостачання в торгові ряди по вул.
Гоголя, 269 м. Черкаси, відповідач
являється власником секції НОМЕР_1 по
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги по опаленню
та підігріву води відносяться до
категорії комунальних послуг.
Оскільки відповідач не здійснює плату
за теплопостачання, за період з 01
грудня 2012 року по 15 квітня 2013 року
заборгованість відповідача з опалення
секції НОМЕР_1 по вул. Гоголя 269
становить 11 191,09 грн..
Позивач просив стягнути з відповідача
на його користь заборгованість за
послуги з теплопостачання в сумі 11 191,09
грн., 3 % річних в сумі 239 грн. 75 коп.,
інфляційні в сумі 08 грн. 52 коп., судовий
збір в сумі 229 грн. 40 коп. та витрати на
правову допомогу в сумі 400 грн..
В судовому засіданні представник
позивача уточнив позовні вимоги
вказуючи на те, що відповідач є
власником секції НОМЕР_1 по вул.
Благовісна в м. Черкаси, куди позивач
здійснював постачання теплової
енергії. Просив стягнути з відповідача
на його користь заборгованість за
послуги з опалення по вул. Благовісна,
296 в сумі 11 191,09 грн., 3 % річних в сумі 239
грн. 75 коп., інфляційні в сумі 8 грн. 52
коп., судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. та
витрати на правову допомогу в сумі 400
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 25 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ПП «Теплопостачання».

В апеляційній скарзі ПП
«Теплопостачання» просить скасувати
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 25 грудня 2013 року як
незаконне та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з ОСОБА_6 на свою користь
борг за опалення у розмірі 11 191,09 грн., 3 %
річних - 239,75 грн., інфляційні 8,52 грн., а
разом 11 439,36 грн.. Також просить стягнути
з ОСОБА_6 судові витрати сплачені
позивачем - судовий збір за подачу
позовної заяви - 229,40 грн., судовий збір
за подачу апеляційної скарги - 121,80 грн.
та витрати на правову допомогу - 400 грн..

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а
судове рішення до скасування з
ухваленням нового судового рішення про
задоволення позовних вимог ПП
«Теплопостачання».

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 28 квітня 2004 року №
225143 (а.с 5), ОСОБА_6 є власником магазину
(секція НОМЕР_1) в ряді
торгово-побутового призначення по вул.
Благовісна, 296 м. Черкаси.

Судом встановлено, що ПП
«Теплопостачання» згідно договору
оренди міні котельні № б/н від 30 серпня
2010 року (а.с. 31-32) орендує в ЗАТ
«Житлобуд» котельню по вул. Благовісна,
296, яка забезпечує опалення в
приміщеннях торгово-побутового ряду,
однією із яких є секція НОМЕР_1,
власником якої є відповідач по справі.

Згідно акту здачі-приймання до
договору № б/н оренди міні котельні від
30 серпня 2010 року (а.с. 33) ЗАТ «Житлобуд»
передав а ПП «Теплопостачання» прийняв
вищевказане приміщення котельні для
здійснення нею своїх безпосередніх
функцій, а саме надання опалення в
приміщеннях, серед яких є і приміщення
торгово-побутового ряду.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами (а.с. 3) позивач вказував, що він
в період з 01 жовтня 2010 року по 15 квітня
2013 року здійснював постачання тепла в
торгові ряди по вул. Гоголя, 296 в м.
Черкаси. Оскільки відповідач являється
власником секції НОМЕР_1 в
торгово-побутовому ряду, тому повинна
сплатити позивачу суму заборгованості
за отримане теплопостачання.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
тих обставин, що позивачем в судовому
засіданні не надано доказів того, що
між ПП «Теплопостачання» та ОСОБА_6 був
укладений договір про надання послуг з
теплопостачання та не доведено, що
відповідач отримувала послуги
позивача з теплопостачання, а тому й
підстав для задоволення позову не
знайшов.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком районного суду
виходячи з наступного.

Судом встановлено і дана обставина
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_6, дійсно є власницею секцій в
торгово-побутовому ряду, послуги з
подачі опалення якому надає ПП
«Теплокомуненерго».

Статтею 319 ЦК України визначено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власність зобов'язує.

Відповідно до п. 29 Правил надання
послуг з централізованого опалення
населенню, постачання холодної води і
водовідведення, споживач має право на
несплату вартості послуг лише в разі їх
ненадання виконавцем або припинення
надання у встановленому порядку за
письмовою заявою споживача.

При вирішенні справи, колегія суддів
бере до уваги, що нормами ЖК України, ЗУ
«Про житлово-комунальні послуги» не
передбачено, що виконавець повинен
надавати акти виконаних робіт
щомісячно щодо фактично наданих послуг
споживачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 18 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» у разі
порушення виконавцем умов договору
споживач має право викликати його
представника для складання для
складання та підписання акту-претензії
споживача, в якому зазначаються строки,
види, показники порушень тощо,
акт-претензія складається споживачем
та представником виконавця і
скріплюється їхніми підписами.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що відповідач відмовлявся від
надання послуг або надавав письмові
заяви на надання неналежної якості
послуг від відповідача. За весь час
надання послуги позивачем не було
оформлено жодної претензії від
відповідача щодо надання послуг.

Згідно з положеннями статті 13 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газопостачання та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо);

3) послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень,
будинків, споруд (заміна та підсилення
елементів конструкцій та мереж, їх
реконструкція, відновлення несучої
спроможності несучих елементів
конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
права та обов'язки споживача й
виконавця житлово-комунальних послуг.
Зокрема, правом споживача є одержання
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом.
Обов'язком виконавця надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення із
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач,
яким являється відповідач,
зобов'язаний укласти договір на
житлово-комунальні послуги,
підготовлений виробником у
відповідності з типовим договором.

Відповідно до п. 18 «Правил надання
послуг з централізованого опалення
населенню, постачання холодної води і
водовідведення» плата за надані
послуги вноситься щомісячно.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 та ст. 32 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживачі
зобов'язані щомісячно сплачувати
вартість наданих комунальних послуг.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що фактично, між
сторонами виникли правовідносини, які
регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги», «Про теплопостачання»,
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року.
Позивач фактично надав відповідачу
послуги з теплопостачання, а тому
відповідач зобов'язаний такі послуги
оплатити.

Рішенням виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 23 грудня 2011
року № 2005 (а.с. 65) було встановлено
тарифи на надання послуг з опалення та
підігріву води встановлені для ПП
«Теплопостачання».

Судом встановлено, що відповідно до
вимог власників секцій
торгово-побутових рядів по вул.
Благовісна, 296 так як дані приміщення не
являються жилими, для здешевлення
вартості опалення, опалювальний сезон
розпочинався та закінчувався при
колективному зверненні власників цих
нежитлових приміщень.

У відповідності з вимогами цих же
власників секцій нарахування оплати за
опалення приміщень проводилось не
згідно затверджених тарифів
Черкаської міської ради, а в залежності
з кількістю використання природного
газу.

Згідно відомості бухгалтерії ПП
«Теплопостачання» за період з 01 грудня
2012 року по 15 квітня 2013 року
заборгованість відповідача за
опалення секції НОМЕР_1 по вул. Гоголя,
296 становить 11 191,09 грн.. Дані розрахунки
були предметом дослідження колегії
суддів і дають можливість визнати їх
обгрунтованими і приведеними у розмірі
фактичного використаного
відповідачкою газу за вище приведений
період.

Кім цього, як вбачається з наданих в
судове засідання дублікатів касових
ордерів № 110 від 01 лютого 2012 року, № 283
від 29 березня 2012 року, № 395 від 15 травня
2012 року, № 1060 від 21 грудня 2012 року -
ОСОБА_6 проводила оплату за комунальні
послуги, отримані за подачу опалення
секції НОМЕР_1 в торгово-побутовому
ряду, власницею яких вона є, що дає
підстави вважати, що між сторонами були
встановлені договірні правовідносини.

За весь час затримки розрахунку
відповідач відповідно до розрахунків 3
% річних становить 239,75 грн., інфляційні
становлять 8,52 грн..

Відповідач, як власник секцій,
користується послугами, що надаються у
відповідності Правил надання послуг з
централізованого опалення населенню.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що між сторонами
фактично виникли договірні
правовідносини, які породили цивільні
права та обов'язки у сфері
житлово-комунальних послуг в порядку
ст. 11 ЦК України.

В своєму рішенні районний суд дійшов
висновку, що є недоведеним факт
отримання відповідачем послуг від
позивача і відсутність договору між
сторонами породжує відсутність його
зобов'язання по оплаті за теплову
енергію.

Колегія суддів не може визнати таке
обґрунтування вимог апеляційної
скарги вмотивованим, оскільки
відсутність договору не звільняє
споживача від зобов'язань за отримані
послуги.

Така ж правова позиція викладена у
постанові ВСУ від 10 жовтня 2012 року у
справі № 6-110 цс 12, де зазначено, що
свобода договору, закріплена у ст. ст. 6,
627 ЦК України, яка полягає у праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного
законодавства передбачена
обов'язковість положень цього акту для
сторін договору, сторонни не вправі
відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК
України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачають обов'язок споживача
житлово-комунальних послуг укласти
письмовий договір з виконавцем послуг
на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 20 травня 2009 року № 529 «Про
затвердження типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»
убачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з
положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК
України виконавець послуг вправі
звернутись до суду за захистом свого
права, яке підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

За таких обставин, укладення договору
про надання житлово-комунальних послуг
є обов'язком споживача і не укладення
такого договору без поважних причин не
звільняє його від цивільно-правових
обов'язків, що витікають із відносин, що
склалися між сторонами по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
позивач повністю довів
обґрунтованість своїх позовних вимог
та підтвердив їх наданими по справі
доказами і дійсно в суді апеляційної
інстанції знайшов своє підтвердження
факт отримання ОСОБА_6 послуг з
теплопостачання, а тому між сторонами
склалися цивільно-правові відносини,
які породжують обов'язок ОСОБА_6 на
виконання нею зобов'язань по сплаті
коштів за отримані послуги.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції невірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення без додержання положень
чинного законодавства.

А тому, позовні вимоги ПП
«Теплопостачання» колегія суддів
вважає доведеними і таким, що
підлягають до задоволення.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат. Оскільки,
позивачу відмовлено в задоволенні
позовних вимог, а апеляційну скаргу
апелянта було задоволено, тому колегія
суддів вважає за можливе задовольнити
вимогу апеляційної скарги ПП
«Теплопостачання» про відшкодування
судових витрат по справі і стягнути з
ОСОБА_6 на їхню користь документально
підтверджені витрати по оплаті
судового збору за подачу позовної
заяви та апеляційної скарги в розмірі
229 грн. 40 коп. та 121 грн. 80 коп. та судові
витрати за надання правової допомоги в
розмірі 400 грн..

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження колегії суддів,
визнані судом суттєвими і дають
підстави для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням даних обставин рішення
суду першої інстанції не може
залишатись в силі, а тому підлягає до
скасування з постановленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Теплопостачання»
задовільнити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 25 грудня 2013 року по
справі за позовом приватного
підприємства «Теплопостачання» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
утримання будинку та прибудинкової
території скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги приватного підприємства
«Теплопостачання» задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
приватного підприємства
«Теплоопостачання» заборгованість за
надану послугу з опалення секцій
НОМЕР_1, власником яких є ОСОБА_6 по вул
Благовісна, 296 в ряді
торгово-побутового призначення по вул.
Благовісна, 296 м. Черкаси за період з 01
грудня 2012 року по 15 квітня 2013 року у
розмірі 11 191,09 грн., 3 % річних 239,75 грн.,
інфляційні проценти 8,52 грн. а разом 11
439,36 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
приватного підприємства
«Теплоопостачання» судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 229,40
грн. та 121,80 грн., а всього 351,20 грн. та
витрати на правову допомогу в розмірі
400 грн..

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :