Справа № 203/984/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послався на те, що з 08 червня 1996 року він
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого
сторони мають спільну дитину - дочку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спору з приводу
спільного майна між сторонами немає. З
серпня 2013 року подружжя проживає
окремо, спільного господарства не веде
і шлюбні відносини між ними фактично
припинені, причиною чого є зникнення у
подружжя взаєморозуміння, різні
життєві погляди, що унеможливлює
спільне подружнє життя. Спільна дитина
сторін проживає разом із відповідачем.
Позивач вважає, що родина розпалася
остаточно і не може бути відновлена.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав, наполягав на
їх задоволенні, просив судові витрати
по справі, у випадку задоволення
позову, з відповідача не стягувати.

Відповідач в судовому засіданні
обставини, викладені в позові,
підтвердила, проти задоволення позову
не заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 08
червня 1996 року між сторонами у справі
було укладено шлюб, зареєстрований
Кіровським відділом реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, за актовим
записом №163 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина
- дочка ОСОБА_3, про що в книзі
реєстрації актів народжень 05 березня
1997 року зроблено відповідний актовий
запис №76 (а.с.6).

Також судом з пояснень сторін у
відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК
України встановлено, що шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені з
серпня 2013 року і більше не
відновлювались, подружжя не підтримує
тісних стосунків, проживає окремо з
того ж часу, спільного господарства не
веде, а спір про поділ спільного майна
між подружжям відсутній. Причиною
припинення шлюбних відносин стала
відсутність в родині взаєморозуміння,
різні погляди на стосунки подружжя в
сім'ї, що негативно впливало на шлюбні
відносини. Після розірвання шлюбу
дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
продовжить проживати з відповідачем.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами СК
України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен
учасник сімейних відносин, який досяг
чотирнадцяти років, має право на
безпосереднє звернення до суду за
захистом свого права або інтересу.
Способом захисту сімейних прав та
інтересів зокрема є припинення
правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою для
припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України
така форма припинення шлюбу у випадку
наявності у подружжя спільних
неповнолітніх дітей, небажання
подружжя за обопільною згодою подати
до суду заяви про розірвання шлюбу -
можлива за позовною заявою одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення
суду, яким задоволено позов про
розірвання шлюбу і яке набрало
законної сили, засвідчує факт
розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК
України з метою встановлення наявності
підстав для розірвання шлюбу за
позовом одного з подружжя суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги ту обставину, що
подружжя стосунки не підтримує, шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені вже
тривалий час та більше не
відновлювались, позивач наполягає на
розірванні шлюбу, зберігати шлюб не
бажає, а відповідач підтримує в цьому
позивача, суд приходить до висновку, що
шлюб сторін по даній справі розпався
остаточно, відновлений бути не може, а
тому підлягає розірванню.

Приймаючи до уваги зазначене
відповідачем в судовому засіданні
бажання не змінювати своє прізвище
після розірвання шлюбу, суд вважає за
необхідне у відповідності до ст.113 СК
України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище
відповідача, змінене нею при
реєстрації шлюбу з позивачем, після
розірвання шлюбу залишити незмінним -
«ОСОБА_2».

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та враховуючи
волевиявлення позивача щодо
відсутності необхідності стягувати з
відповідача сплачений позивачем
судовий збір, суд приходить до
висновку, що судові витрати у справі
відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.105-107, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3,
8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 197, 208, 212-215, 235 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 08 червня 1996 року
Кіровським відділом реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий
запис №163, - розірвати.

Прізвище ОСОБА_2, яке було змінено нею
під час укладення шлюбу, залишити
незмінним - «ОСОБА_2».

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур