АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1626/1527/12
Номер провадження 22-ц/786/549/14
Головуючий у 1-й інстанції Беркута Л. Г.
Доповідач Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Карнауха П.М.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року

у справі за позовом Решетилівської
районної державної адміністрації
Полтавської області в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи на стороні позивача, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Прокуратура Решетилівського
району, служба у справах дітей
Решетилівської районної державної
адміністрації Полтавської області,
Кременчуцький обласний
спеціалізований будинок дитини
Полтавської обласної ради про
позбавлення батьківських прав,
стягнення аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2012 року Решетилівська РДА
звернулася до суду в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, посилаючись на те,
що відповідачка, яка має дочку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, самоусунулась від
виконання своїх обов'язків по її
вихованню, не працює, не забезпечує
дитину необхідним харчуванням; не
турбується про покращення стану її
здоров'я, оскільки дитина є інвалідом,
не піклується про її духовний та
фізичний розвиток.

Рішенням Решетилівського районного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року позовні вимоги
Решетилівської районної державної
адміністрації Полтавської області в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 -
задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженку міста Полтави, батьківських
прав відносно неповнолітньої дочки
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку села
Коломак Решетилівського району
Полтавської області. Стягнуто з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки міста Полтави,
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/4 частки зз усіх видів доходу
відповідача, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму доходів
громадян відповідного віку дітей
щомісячно, починаючи з 06 грудня 2012 року
і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального
фонду Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 229, 40 гривень.

Додатковим рішенням Решетилівського
районного суду Полтавської області від
30 грудня 2013 року доповнено рішення
Решетилівського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року у справі за позовом
Решетилівської районної державної
адміністрації Полтавської області в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про позбавлення батьківських
прав, стягнення аліментів та стягнуто з
ОСОБА_1 до спеціального фонду
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 114,70 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення,
невідповідність встановленим
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Вказує, що пройшла лікування від
туберкульозу, постійно працює, отримує
заробітну плату та має можливість
задовольнити свої та дитини потреби.
Газопостачання у будинку відновлено,
будинок відремонтовано.

Зазначає, що працівники служби у
справах дітей перешкоджають їй у
спілкуванні з донькою, не надають
дозволу на побачення.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що скарга до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
від 08 листопада 2012 року, виданого
повторно Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Решетилівського районного управління
юстиції Полтавської області /а.с.4/,
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 4/.

Як установлено рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 20 квітня
2006 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських
прав відносно неповнолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с.15/.

Сім»я ОСОБА_1 перебуває під соціальним
супроводом Решетилівського районного
центру соціальних служб для сім»ї,
дітей та молоді, що підтверджується
матеріалами справи № 2 від 03.10.2012 року.

Згідно Акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї,
складеного службою у справах дітей
Кукобівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області від 17 жовтня 2007 року, ОСОБА_1
проживає у житловому будинку, який
належить її тітці , санітарний стан
приміщення задовільний , в кімнаті є
меблі, постільна білизна та продукти
харчування, земельна ділянка
оброблена, підсобне господарство не
утримується /а.с.17/.

Відповідно до Акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї,
складеного службою в справах дітей
Кукобівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області від 17 листопада 2009 року, ОСОБА_1
проживає у житловому будинку, який
належить її тітці , санітарний стан
приміщення незадовільний, є в
наявності меблі, постільна білизна, є
деякі продукти харчування, земельна
ділянка використовується не в повній
мірі, підсобне господарство не
утримується /а.с.13/

Рішенням виконкому Кукобівської
сільської ради Решетилівського району
Полтавської області № 8 від 18 лютого 2010
року, вирішено відібрати у ОСОБА_1
дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки
ОСОБА_1 не виконує батьківських
обов'язків стосовно виховання та
утримання дитини, мати не приділяє
належної уваги її вихованню та
утриманню, згідно актів обстеження
проведених виконкомом сільської ради 16
лютого 2010 року умови проживання сім»ї
незадовільні: мати взагалі перебуває
невідомо де, дитина уже 2 дні
знаходиться з п'яним сусідом в
холодному будинку, голодна, брудна,
мати часто буває в нетверезому стані в
будинку влаштовуються п'янки невідомих
осіб , мати неодноразово попереджалася
службою у справах дітей, виконкомом
сільської ради про наслідки не
виконання батьківських обов'язків , але
належних висновків не зробила /а.с.12/.

Згідно Акту обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї від 11
січня 2011 року ОСОБА_1 проживає у
власному житловому будинку, в кімнаті є
меблі, постільна білизна та одяг, але в
занедбаному стані, є в наявності
продукти харчування, але в невеликій
кількості /а.с.18/.

Актом обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї від 12
липня 2011 року ОСОБА_1 проживає у
власному житловому будинку, в будинку
страшна антисанітарія та безлад, є одяг
для дитини, є постільна білизна, але все
перебуває в такому стані, що не можна
зрозуміти що то. Харчі в наявності на
один-два дні /а.с.19/.

Рішенням виконавчого комітету
Кукобівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області №30 від 15 жовтня 2012 року про
умови проживання неповнолітньої
дитини ОСОБА_2 в сім»ї, вилучено
неповнолітню дитину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з сім»»ї та поміщено її до
державного закладу, оскільки мати
дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_1 та
баба дитини ОСОБА_8 постійно пиячать,
ніде не працюють, живуть за рахунок
пенсії, яку отримують на дитину по
інвалідності, старша донька ОСОБА_1
вилучена із сім»ї, в будинку та
подвір»ї постійний безлад, продукти
харчування в сім»ї є з запасом на
один-два дні, повноцінного харчування
дитина не отримує, дитині потрібне
лікування, дитина не відвідує
дошкільний заклад, в будинку часто
перебувають сторонні чоловіки, дитина
часто перебуває в компанії нетверезих
людей, мати та баба в п'яному стані
агресивні, вихованням дитини мати не
займається /а.с.5,6/.

Як убачається з довідок виконкому
Кукобівської сільської ради № 449,450 від
04 грудня 2012 року ОСОБА_2 на території
сільської ради у приватній власності
житла і майна, крім особистих речей
немає /а.с.26,27/.

Згідно висновку служби у справах дітей
Решетилівської районної державної
адміністрації від 05 травня 2013 року
стосовно позбавлення батьківських
прав ОСОБА_1 відносно її малолітньої
доньки ОСОБА_2, необхідно і доцільно
позбавити батьківських прав ОСОБА_1
відносно її малолітньої доньки ОСОБА_2
/а.с.84/

За інформацією комунальної установи
«Обласний притулок для дітей»
Полтавської обласної ради від 27.02.2013
року, з 08 листопада 2012 року по 04 лютого
2013 року перебувала неповнолітня
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за час перебування
у їхньому закладі дівчинку жодного
разу не відвідувала мати ОСОБА_1, не
цікавилась життям та здоров'ям дитини
/а.с. 160/.

З матеріалів справи також убачається,
що з 11.07.2013 року ОСОБА_1 працює
кондуктором громадського транспорту
(а.с. 117). За місцем роботи
характеризується позитивно, що
вбачається з виробничої
характеристики.

За інформацією Решетилівської
центральної районної лікарні від 20.10.2013
року, ОСОБА_1 перебуває на
диспансерному обліку у
лікаря-фтизіатра. Знаходилася на
стаціонарному лікуванні в обласному
протитуберкульозному диспансері з
14.08.2012 року по 12.10.2012 року та з 24.12.2012 року
по 15.03.2013 року. Далі було проведено
амбулаторне лікування по 14.09.2013 року.
Курс лікування завершено.
Консультована в Полтавському ОКПТД
30.09.2013 року та встановлено діагноз:
залишкові зміни після перенесеного
туберкульозу легень у вигляді
фіброзно-вогнищевих змін кат 5 гр. 5.1.
Курс лікування завершено. За станом
здоров'я можливе проживання з нею
малолітньої дитини (а.с.139, 206).

Згідно Акту обстеження
матеріально-побутових умов сім»ї від
06.11.2013 року, будинок ОСОБА_1
газифікований, складається з трьох
кімнат, газопостачання відновлено, на
відміну від попередніх відвідин у
будинку проведено ремонт: поклеєні
шпалери, побілено, на вікнах нові штори,
на підлозі чисті килимки, житло має
більш менш привабливий вигляд, є три
шафи, три столи, ліжко в задовільному
стані, деякий одяг для дитини,
постілька білизна в задовільному
стані; деякі іграшки, запас продуктів
тижневий (овочі, крупи, олія,
консервація), мають земельну ділянку 0,27
га, яка не використовується; підсобного
господарства не утримують, подвір»я
прибране, але місцями відсутня огорожа.
На час відвідин мати ОСОБА_1 прибирала
на подвір»ї, мала тверезий вигляд
Останні півроку в будинку ніхто
постійно не проживає (а.с. 140).

За місцем проживання з 15.03.2013 року по
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 характеризується
позитивно, що підтверджується
характеристикою ТОВ
«Полтаважитлокомсервіс» від 15.01.2014
року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо виховання
дитини, заходи реагування позитивних
наслідків не дають, з цих підстав
дійшов висновку про позбавлення її
батьківських прав.

Такі висновки місцевого суду
відповідають встановленим по справі
обставинам та ґрунтуються на законі,
виходячи з наступного.

Згідно ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Як убачається зі ст.11 ЗУ «Про охорону
дитинства» батько та мати мають рівні
права та обов'язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 Закону України
«Про охорону дитинства», на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання та розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році
Конвенцію про права дитини 1989 року,
Україна прийняла на себе
міжнародно-правові зобов`язання по
здійсненню міжнародних стандартів
прав дитини, відповідно з якими вона
повинна забезпечити добробут, охорону
здоров`я, житло, освіту для кожної
дитини без будь-якої дискримінації,
забезпечити якнайкраще здійснення
інтересів і прав дитини в усіх сферах
суспільного життя.

Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9
Конституції України 1996 р., діють як
складова національного законодавства
України з 27 вересня 1991 року, тобто з
часу її ратифікації Україною.

Згідно статті 3 Конвенції про права
дитини (далі - Конвенція), у всіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно пунктів 1,2,3 статті 9 Конвенції,
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в як найкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї.

Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці
докладають всіх можливих зусиль до
того, щоб забезпечити визнання
принципу загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки або
у відповідних випадках законні опікуни
несуть основну відповідальність за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування…

Стаття 19 Конвенції про права дитини
закріплює, що Держави-учасниці
вживають всіх необхідних законодавчих,
адміністративних, соціальних і
просвітніх заходів з метою захисту
дитини від усіх форм фізичного та
психологічного насильства, образи чи
зловживань, відсутності піклування чи
недбалого і брутального поводження…

Держави-учасниці визнають право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько(-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини (ст.27 Конвенції).

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України,
ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладання на них
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно зі ст.164 СК України, однією з
підстав позбавлення батьків
батьківських прав є ухиляння від
виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини.

Пунктами 15,16 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» від 30.03.2007р. №3
Пленум Верховного Суду України
роз»яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів та інше), що надані
батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема, ставлення батьків до
дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Приймаючи до уваги те, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, не дбає про
дитину, не приділяє їй належної уваги,
зловживає спиртними напоями, дитина
відбиралася від матері, заходи
реагування позитивних наслідків не
дають, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог та
позбавлення батьківських прав ОСОБА_1
відносно малолітньої ОСОБА_2, а також
обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 аліменти
на утримання малолітньої ОСОБА_2 з
таких підстав.

За змістом ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу (ст.182 СК).

Згідно ч.2 ст.166 СК України особа,
позбавлена батьківських прав, не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини.

Одночасно з позбавлення батьківських
прав суд може на вимогу позивача
вирішити питання про стягнення
аліментів.

Як роз'яснено у п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 року,
відповідно до ст.180 СК батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, а у
випадках, передбачених статтями 198, 199
цього Кодексу, і своїх повнолітніх
дочку, сина.

При вирішенні спору про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину судам
необхідно враховувати, якщо дитина
постійно проживає у державному чи
комунальному закладі охорони здоров'я,
навчальному або іншому дитячому
закладі, а батьки не беруть участі в її
утриманні, адміністрація цього закладу
має право пред'явити до них позов в
інтересах дитини, оскільки виконує
функції опікуна та піклувальника
згідно зі ст.245 СК.

Доводи апеляційної скарги, про те, що
відповідач зробила належні відповідні
висновки та має можливість
задовольнити як свої потреби, так і
потреби дитини, - не можуть бути
прийняті до уваги колегії, оскільки
спростовуються наявними у справі
доказами та висновками, викладеними у
мотивувальній частині рішення суду на
підставі аналізу та оцінки доказів, що
містяться в матеріалах справи.

Суд першої інстанції повно та
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
дійшов вірного висновку про наявність
підстав для задоволення позову про
позбавлення батьківських прав та
відмови у задоволенні зустрічних
позовних вимог за недоведеністю.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Решетилівського районного
суду Полтавської області від 25
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
Карнаух П.М.

Судді: /підпис/
Кривчун Т.О.

/підпис/
Пилипчук Л.І.

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
П.М.Карнаух