УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Умнової О.В., Савченко В.О., Фаловської
І.М., Гримич М.К., Висоцької В.С., Умнової
О.В., розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення
стягнення, за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про стягнення моральної
шкоди, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 15
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 21 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом про
звернення стягнення. Свої вимоги
мотивувало тим, що 18.01.2007 року між ним та
ОСОБА_7 було укладено договір М-19, за
яким останній отримав кредит у сумі 45000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 13000 на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 14.01.2010 року. Проте ОСОБА_7
порушував зобов'язання перед
позивачем, а тому станом на 13.05.2013 року
має заборгованість 71800 доларів США, яка
складається з заборгованості за
кредитом - 20740, 86 доларів США,
заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 27956, 31
доларів США, пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором у
розмірі 32102, 85 доларів США. В
забезпечення виконання зобов'язань за
договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_8
19.01.2007 року уклали договір застави
рухомого майна, за яким ОСОБА_8 надав у
заставу автомобіль Ford, модель Tourneo Connect,
рік випуску 2003, тип ТЗ: легковий комбі,
№ кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_3. Проте, предмет застави
ОСОБА_8 до банку не передав. 25.05.2007 року в
порушення умов ст. 17.7 договору застави
ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону
України «Про заставу», без згоди банку
ОСОБА_8 реалізував заставний
автомобіль відповідачу ОСОБА_6, який
зареєстрував заставний автомобіль за
новим реєстраційним номером НОМЕР_1. У
червні ОСОБА_6 звернувся до суду з
зустрічним позовом про стягнення
моральної шкоди. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що вимоги позивача
не відповідають дійсності та вимогам
закону відповідно до біржової угоди
775/05-03 від 05.11.2008 року він придбав
автомобіль Ford, модель Tourneo Connect, рік
випуску 2003, тип ТЗ: легковий комбі, №
кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та мав повне право
розпоряджатися автомобілем. У лютому
2013 року йому на мобільний телефон
зателефонували з банка та запитали, чи
дійсно він придбав автомобіль, на що
він відповів, що це відповідає
дійсності. Після цього, цому подзвонив
інший представник банка та повідомив,
що даний автомобіль перебуває у
заставі по кредиту та наполягав на
тому, що автомобіль підлягає вилученню
банком. Після цієї розмови він став
знервований, перебуває до теперішнього
часу у стресі, втратив апетит та сон та
страждає від дій співробітників Пат КБ
«ПриватБанк», які періодично дзвонять
на телефон з вимогами передати банку
належний йому автомобіль. У квітні 2013
року надійшло повідомлення з ПАТ КБ
«ПриватБанк» про те, щоб він погасив
заборгованість замість ОСОБА_7 Вважає,
що є добросовісним набувачем у
відповідності до вимог ст. 10 ЗУ «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» та тому розцінює
претензії банка до нього, як
психологічний тиск на нього, що завдав
йому як інваліду І групи душевних
страждань та моральної шкоди.

Рішенням Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 15
серпня 2013 року , залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 21 листопада 2013 року у
задоволенні первісного позову
відмовлено, у задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не погоджуючись з
рішенням та ухвалою судів попередніх
інстанцій, звернулось із касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на невірне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просило їх
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
первісний позов задовольнити, в іншій
частині рішення залишити без змін.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Із матеріалів справи встановлено, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального права до спірних
правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про її відхилення та залишення без змін
Великоновосілківського районного суду
Донецької області від 15 серпня 2013 року
та ухвали апеляційного суду Донецької
області від 21 листопада 2013 року,
оскільки вони є законними та
обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 15
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 21 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич В.С. Висоцька О.В.
Умнова