Справа №489/6072/13-ц 17.03.2014 17.03.2014 17.03.2014
Провадження №22-ц/784/741/14
Суддя суду першої інстанції
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

17 березня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Шпонарською О.Ю.,

за участю представника позивача
Бережкова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «МегаБанк» на
заочне рішення Ленінського районного
суду міста Миколаєва від
18 жовтня 2013 року, ухваленого за
позовом Публічного акціонерного
товариства «МегаБанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «МегаБанк» (далі - ПАТ
«МегаБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 08 лютого 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
«МегаБанк» (далі - ВАТ «МегаБанк»),
правонаступником якого є ПАТ
«МегаБанк», та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір
№30-14ПВ/2008, за яким останній отримав
кредит на придбання автомобіля марки
NISSAN, моделі TIIDA, 2007 року випуску, в
розмірі 27 013 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13.5% річних, з кінцевим терміном
повернення 06 лютого 2015 року включно.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором між банком та ОСОБА_5 04 серпня
2008 року був укладений договір поруки
№30-14ПВ/2008-п-2, відповідно до якого
поручитель взяв на себе зобов'язання
відповідати перед банком за
невиконання позичальником умов
кредитного договору в повному обсязі,
включаючи сплату позичальником
основного боргу, нарахованих процентів
та комісійної винагороди, неустойки та
збитків, у зв'язку з неналежним
виконанням боржником зобов'язань за
кредитним договором.

Позичальник неналежно виконував свої
зобов'язання, тому станом на 25
липня 2013 року утворилась
заборгованість за договором на
загальну суму 5 817 грн. 46 коп., з якої: 5 260
грн. 51 коп. - заборгованість по
процентам, 556 грн. 95 коп. - пеня і
штраф.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з відповідачів в
солідарному порядку вказану
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати у справі в розмірі 229
грн. 40 коп.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду міста Миколаєва від
18 жовтня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «МегаБанк»
заборгованість за кредитним договором
№30-14 ПВ/2008 від 08 лютого 2008 року в
розмірі 5 260 грн. 51 коп., яка складається
з заборгованості по процентам та
судовий збір у розмірі 207 грн.
45 коп. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «МегаБанк»
просить рішення суду змінити та
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в сумі 5 260 грн. 51
коп., яка складається з заборгованості
по нарахованим процентам за період з 13
квітня 2010 року по 26 липня 2010 року. При
цьому, вказує на невідповідність
висновків суду вимогам закону і умовам
договору.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в межах доводів, викладених
в апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором з поручителя, суд
першої інстанції, виходив із того, що
порука відповідача припинилася
внаслідок ухвалення рішення
Ленінським районним судом міста
Миколаєва про розірвання кредитного
договору, тобто у зв'язку з припиненням
основного зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагентів та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У ст.629 ЦК України визначено, що договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,616,622,631 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості і виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні
сприяти одна одній у належному його
виконанні, а у разі виникнення
труднощів у однієї із сторін - всіляко
сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або
частково на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст.559 ЦК України
порука припиняється, поряд з іншим, з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання.

Під припиненням зобов'язання слід
розуміти припинення існування прав та
обов'язків його учасників. При
припиненні зобов'язання в подальшому
перестає існувати, і його учасників
більше не пов'язують ті права та
обов'язки, які раніше з нього випливали.

Згідно з ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни
або розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни. Якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Отже, при розірванні кредитного
договору в судовому порядку його дія
припиняється лише на майбутнє і при
цьому рішення про розірвання
кредитного договору не виключає
виконання зобов'язань, зокрема
проведення розрахунків, що виникли до
розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що 08
лютого 2008 року між ВАТ «МегаБанк»,
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем ОСОБА_4 укладено
кредитний договір за №30-14ПВ/2008, за яким
банк надав позичальнику кредит у сумі 27
013 доларів США, під 13.5% процентів річних,
до 06 лютого 2015 року включно, для
придбання автомобіля марки NISSAN, моделі
TIIDA, 2007 року випуску, (а.с.4-6).

04 серпня 2008 року на забезпечення
виконання зобов'язань позичальника між
ОСОБА_5 та ВАТ «МегаБанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«МегаБанк», було укладено договір
поруки №30-14ПВ/2008-п-2 (а.с.8).

Рішенням Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 16 липня 2010 року
вказаний кредитний договір розірвано
та стягнуто з ОСОБА_4 на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором в загальному розмірі
156 635 грн. 93 коп., з якої: 132 487 грн. 96 коп.
- заборгованість за тілом кредиту, 21 892
грн. 28 коп. - заборгованість по
процентам, 2 255 грн. 69 коп. - пеня.
Вказане рішення набрало чинності 27
липня 2010 року (а.с.37).

Разом з тим, з позовом до поручителя
ОСОБА_5 ПАТ «МегаБанк» звернулося 25
липня 2013 року, тобто з порушенням
строку, визначеного ч.4 ст.559
ЦК України.

За такого, встановивши всі необхідні
для вирішення справи обставини,
оцінивши надані сторонами докази в
сукупності, проаналізувавши норми
ст.ст.553,554,559 ЦК України, суд першої
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку про припинення договору
поруки, оскільки право на пред'явлення
вимоги до поручителя про виконання
зобов'язань за кредитним договором у
позивача виникло одночасно зі
зверненням до суду з позовом до
позичальника про дострокове виконання
зобов'язання й протягом визначеного
законом строку реалізовано не було, а
відтак - відсутні правові підстави для
задоволення позову та стягнення
кредитної заборгованості з поручителя.

При цьому, твердження позивача щодо
строку дії договору поруки протягом
трьох років з дня закінчення строку
кредитного договору, не можуть братись
до уваги, оскільки вони суперечать
положенням ч.1 ст.559 ЦК України,
відповідно до яких порука припиняється
з припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а тому таке застереження
в договорі є нікчемним та не створює
правових наслідків для сторін.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «МегаБанк»
відхилити, а заочне рішення
Ленінського районного суду міста
Миколаєва від 18 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: