Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Оробцова Р.І.
Справа № 408/781/13-ц
Провадження № 22ц/782/644/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Оробцової Р.І.

суддів: Карташова О.Ю.,
Дронської І.О.

при секретарі : Скоробогатовій
Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Біловодського районного
суду Луганської області від 16 січня 2014
року

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «
Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача боргу в сумі 61159,42 грн., який
складається з заборгованості по
кредиту в сумі 8412,40 грн., по процентам за
користування кредитом в сумі 1124,64 грн.,
з пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань в сумі 45796,64 грн., по комісії
за користування кредитом в сумі 2437,20
грн., із штрафів в фіксованій частині в
сумі 500 грн. та процентна складова в
сумі 2888,54 грн., згідно кредитного
договору № LGXRRX 14680190 від 08.11.2007 року,
відповідно до якого ОСОБА_2 був наданий
споживчий кредит в розмірі 8462,37 грн.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції в задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт з
рішенням суду першої інстанції
незгоден, вважає, що воно є незаконним,
винесеним з порушенням норм
процесуального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
судом не застосовано норми
матеріального права які повинні бути
застосовані, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, а тому просить суд
скасувати рішення місцевого суду і
ухвалити нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, розглянувши
справу у межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
встановлені судом обставини у повному
обсязі відповідають матеріалам справи,
оскільки судом встановлено, що згідно
кредитного договору № LGXRRX 14680190 від
08.11.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» надав
відповідачу кредит в сумі 8462,37 грн. з
умовою повернення 08.11.2009 року та зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 101.55
грн., та одноразової винагороди за
надання фінансового інструменту в
розмірі 1410,4 грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з поверненням кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені в заяві та умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам.
Згідно заяви позичальника, погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати кредиту, за який
приймається період з « 5» по « 10» число
кожного місяця. Договір складається з
заяви позичальника та умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов даного кредитного
договору, позивач пред'являє вимогу про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, яка
виникла у зв'язку з несвоєчасним
виконанням нею умов договору, що
складається з заборгованості по
кредиту в сумі 8412,40 грн., по процентам за
користування кредитом в сумі 1124,64 грн. з
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань в сумі 45796,64 грн., по комісії
за користування кредитом у сумі
2437,20грн, із штрафів в фіксованій
частині в сумі 500 грн. та процентна
складова в сум 2888,54 грн., а всього 61159,42
грн. В підтвердження порушення
відповідачем умов договору до позову
надається розрахунок заборгованості
а.с. 4-5,34-37.

В суді першої інстанції відповідачка
ОСОБА_2 та її представник пояснюючи
причини невиконання умов кредитного
договору, вказували на те, що даний
договір був укладений на прохання
гр..Онопрієнко яка увійшла в довіру до
ОСОБА_2, і за змовою з власником
магазину побутової техніки Бутков
заволоділи грошима банку. При цьому
Онопрієнко пообіцяла відповідачці
здійснювати виплату кредитних сум
своєчасно, але обіцянку не виконала,
про що відповідачці стало відомо під
час слухання даної цивільної справи в
суді першої інстанції.

Доводи відповідачки підтверджуються
вироком Марківського райсуду
Луганської області від 21 травня 2010
року, яким Онопрієнко та Бутков були
визнані винними у скоєнні злочину,
передбаченим ст.. 190 ч 3 КК України.
Потерпілою юридичною особою було
визнано ПАТКБ «Приватбанк» з вказівкою
про заподіяння банку збитків на суму
74996 грн. Одним із свідків по справі була
ОСОБА_2, відносно якої Онопрієнко та
Бутков визнали свою провину в
заволодінні коштами банку. При
розгляді кримінальної справи
цивільний позов банком не заявлявся
взагалі. ОСОБА_2, будучі свідком, була
позбавлена можливості надавати до суду
в рамках кримінального процесу
цивільний позов. Як вказує
відповідачка, вона вважала, що вся сума
за кредитним договором, враховуючи
пеню, комісію та інші виплати, будуть
стягнуті з винних осіб за позовом саме
банку.

13.07.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до Марківського райсуду
Луганської області з позовом до
Онопрієнко та Буткова про
відшкодування збитків, заподіяних їх
злочинними діями, в сумі 459.094,46грн.
Рішенням від 4.03.2011 року позов був
задоволений на суму 74996 грн., якою
заволоділи засуджені, в іншій частині
позову було відмовлено, оскільки на
виплати пені, комісії та штрафних
санкції засуджені з банком договору не
укладали.

Вищевказане підтверджує доводи
відповідачки, що з часу укладання
кредитного договору вона не здійснила
жодної виплати за ним.

Під час судового засідання в місцевому
суді представник позивача послався на
єдину сплату відповідачкою
заборгованості за кредитом в розмірі 50
грн., що мало місце у 2009 році, яка в
розрахунку заборгованості, наданої до
суду з позовом, не відображена
позивачем і до суду не надано доказів
ким саме, де саме відбулася сплата
даної суми, яким чином дана сума
зарахована на рахунок позивача як
погашення заборгованості за даним
кредитним договором.

Зазначене суперечить ст. 10,11 ,60 ЦПК
України згідно якої сторони та інші
особи, які приймають участь у справі
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Особа, бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, беруть
участь у справі.

При розгляді справи суд першої
інстанції обґрунтовано прийняв до
уваги той факт, що у 2007 році кредитний
договір відповідачка укладала з
закритим акціонерним товариством КБ
«Приватбанк» на умовах саме ЗАТ КБ
«Приватбанк», до позову надані умови
Публічного акціонерного товариства КБ
«Приватбанк». Які ж умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
існували під час укладання спірного
кредитного договору у 2007 році
позивачем суду не надано. У зв'язку з
цим суд першої інстанції обґрунтовано
застосував загальні засади про строки
позовної давності, передбачені ЦК
України.

Згідно з вимогами ст.. 257,258 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в 1 рік
застосовується, зокрема, до вимог 1) про
стягнення неустойки( штрафу, пені).

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Відповідач по справі в
поясненнях вказала, що не здійснила
жодного платежу, послалась на сплив
позовної давності.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки), зазначене вище
правило застосовується й до додаткових
вимог банку.

Враховуючи викладене, суд правомірно
визнав, що строк позовної давності за
спірним кредитним договором, укладеним
між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 8.11.2007
року сплив, тому в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід
відмовити.

В суді апеляційної інстанції
представником апелянта надані копія
заяви про переказ 50 грн. в рахунок
погашення кредиту, про те вони без
підпису відповідачки.

Отже, цей доказ не може бути визнаний
судом належним .

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Біловодського районного суду
Луганської області від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ

Головуючий :

Судді :