РІШЕННЯ

іменем України

12 березня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретарів
Іванової О.В., Білоусової А.А.

представників
позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачки
ОСОБА_3

представника
відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання
недійсними частини свідоцтва про право
на спадщину та державного акта на право
власності на землю; треті особи:
Зміївська міська рада Харківської
області, Зміївська державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Зміївського районного
управління юстиції Харківської
області, Відділ Держземагентства у
Зміївському районі Харківської
області,

в с т а н о в и в:

23.05.2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовною заяву, а 06.06.2013 року, 30.09.2013 року
та 24.12.2013 року з уточненими позовними
заявами до ОСОБА_3 з наступними
вимогами: визнати недійсною окрему
частину свідоцтва про право на
спадщину за заповітом в частині
спадкування права на земельну ділянку
площею 0,08 га, яка розташована в АДРЕСА_1,
наданої для обслуговування житлового
будинку і господарських споруд,
зареєстрованого в реєстрі за №3-793 від
31.10.2001 року виданого на ім'я ОСОБА_3;
визнати недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю
серія Р1 №694165, зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №6552,
виданий Зміївською міською радою
народних депутатів 14.11.2001 року, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3, на
земельну ділянку площею 0,08 га,
розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням обслуговування житлового
будинку і господарських споруд.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що 18 березня 2013 року
Зміївським районним судом Харківської
області було відкрито провадження по
цивільній справі № 621/755/13-ц, за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Зміївської міської
ради Зміївського району Харківської
області, 3-тя особа Держземагентство у
Зміївському районі Харківської
області, про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2.

Під час розгляду вищезазначеної
справи, за клопотанням її представника
від 10 квітня 2013 року, через суд були
витребувані документи з відділу
Держземагентства у Зміївському районі
Харківської області. Ознайомившись з
документами вона дізналася, що
відповідачка набула право власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю Р1 №694165,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 6552, виданого
Зміївською міською радою народних
депутатів від 14.11.2001 року.

Вищезазначений державний акт було
видано на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом посвідченого
Зміївської державною нотаріальною
конторою 31.10.2001 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 3-793, де до переліку
спадкового майна, на яке видане
свідоцтво, входить також земельна
ділянка площею 0,08 Га., яка розташована в
АДРЕСА_1, надана для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд. Вищевказана земельна ділянка
надана померлому на підставі рішення
Виконавчого комітету Зміївської
міської ради Зміївського району
Харківської області від 30 грудня 1999
року № 295.

Виникнення та припинення прав на
земельну ділянку мало місце в
наступному порядку: рішенням
Виконавчого комітету Зміївської
міської ради № 295 від 30.12.1999 р. ОСОБА_6
передана земельна ділянка у приватну
власність для обслуговування
житлового будинку площею 0,08 га по
АДРЕСА_1; ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року;
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом видане 31.10.2001 року Зміївською
держнотконторою на ім'я ОСОБА_3;
державний акт на право приватної
власності на землю серії Р1 №694165
виданий 14.11.2001 року Зміївської міською
радою на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, що
набув чинності з 01.01.2004 року, цей Кодекс
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Надання земельної ділянки ОСОБА_6
відбулось у 1999 році, помер він у 2000 році,
перехід спадкових прав з видачею
Свідоцтва відбулось у 2001 році,
державний акт на землю виданий у 2001
році. Таким чином, виникнення права на
землю, його перехід у спадковому праві
та одержання правового документу на
землю, тобто повна реалізація прав
відбулась за час дії Цивільного
кодексу УРСР в редакції 1963 року;
Земельного кодексу України в редакції
1992 року; Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», який
вступив дію з 12.06.1997 року Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію
земельних ділянок»; Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
№ 18/5 від 14.06.1994 року, тому вирішення
справи повинно відбуватись за
приписами зазначених правових актів.

До складу спадщини після
померлого ОСОБА_6 входять всі права
спадкодавця, якими він володів на день
смерті, в тому числі право на земельну
ділянку, передану йому в порядку ст. 1
Декрету КМУ №15-92 від 26.12.1992 року за
умови, що до спадкоємця за заповітом
переходить нерухоме майно споруджене
на цій земельній ділянці.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за заповітом ОСОБА_3
успадкувала після смерті свого батька
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
наступне майно: житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1, який належав померлому на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом виданого
Зміївської держнотконторою 29.06.1994 року
за р.-№ 2-1161, зареєстрованого в
Зміївському МДПТІ 29.06.1994 року за р.- №
8-719; земельна ділянка площею 0,08 га, що
розташована в АДРЕСА_1, надану для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, що належала
померлому на підставі рішення
Виконавчого комітету Зміївської
міської ради Харківської області № 295
від 30.12.1999 року «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність для
обслуговування житлових будинків та
будівництва громадянам м. Зміїв»;
грошові вклади з відсотками та всіма
компенсаціями, якщо такі є, що
знаходяться в Державній ощадній касі №
2838 м. Зміїв Харківської області по
рахункам: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, що належать померлому на
підставі ощадних книжок, виданих цією ж
ощадною касою на ім'я померлого.

Вказаним Свідоцтвом зобов'язано
спадкоємця зареєструвати: у КП
«Зміївське БТІ» право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, у Виконкомі Зміївської
міської ради право власності на
земельну ділянку.

Визнання частково недійсним Свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
стосується саме земельної ділянки
площею 0,08 га в АДРЕСА_1, яку померлий
ОСОБА_6 належним чином за час життя не
набув у власність в порядку ст. 1
Декрету КМУ №15-92 від 26.12.1992 року, тому
стало помилковим включення цього права
до спадкової маси в Свідоцтві про право
на спадщину за заповітом, на підставі
якого був виданий державний акт на
землю на ім'я ОСОБА_3 Право на вказану
земельну ділянку ОСОБА_3 повинна була
набути на загальних підставах у зв'язку
переходом прав на нерухомість -
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами в порядку ст. 30
ЗК України в редакції 1992 року або в
порядку ст. ст. 118, 119 ЗК України в
редакції 2002 року, якщо заява не була
подана до набрання чинності останнім
Кодексом.

З рішення Виконавчого комітету
Зміївської міської ради Зміївського
району Харківської області № 295 від
30.12.1999 року вбачається, що воно
виносилось на підставі ст. ст. 67, 56 ЗК
України 1992 року, п. 23 ст. 33 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» та рішення І сесії ХХІІІ
скликання Зміївської міської ради від
22.07.1994 року.

Рішення І сесії ХХІІІ скликання
Зміївської міської ради від 22.07.1994 року
приймалось під час дії Закону України
«Про місцеві Ради народних депутатів
та місцевого і регіонального
самоврядування».

На час розгляду заяви ОСОБА_6 30.12.1999 року
Закон України «Про місцеві Ради
народних депутатів та місцевого і
регіонального самоврядування» втратив
свою чинність з 12.06.1997 року у зв'язку з
набранням з цього дня чинності Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», відповідно до якого виключно
на пленарних засіданнях сільських,
селищних, міських рад вирішуються
питання регулювання земельних
відносин.

Таким чином, з 12.06.1997 року питання про
безкоштовну передачу у приватну
власність громадянам земельних
ділянок повинні бути вирішуватись
виключно на пленарних засіданнях
відповідної ради. Рішень по
делегування повноважень виконавчому
комітету з часу набрання чинності
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» не
приймалось і не могло бути прийнято,
оскільки питання земельних відносин
повинні бути вирішено виключно на
пленарних засіданнях сесій.

При вирішенні питання про безкоштовну
передачу у приватну власність
громадянам земельних ділянок
виконавчими комітетами після 12.06.1997
року для можливості громадянами
безоплатно оформити та отримати
державний акт на право власності на
земельні ділянки за такими рішеннями,
необхідно прийняття на позачергових
сесіях відповідної ради рішень про
затвердження таких рішень виконавчих
комітетів.

Конституційний суд України у
рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009
зазначив, що звичайною є практика, коли
наступний у часі акт містить пряме
застереження щодо повного або
часткового скасування попереднього.
Загальновизнаним є й те, що з
прийняттям нового акта, якщо інше не
визначено самим цим актом, автоматично
скасовується однопредметний акт, який
діяв у часі раніше.

За органами місцевого
самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування.

Вказані приписи рішень
Конституційного Суду України при
застосуванні до існуючого
правовідношення вказують на те, що
рішення І сесії ХХІІІ скликання
Зміївської міської ради від 22.07.1994 року
про делегування повноважень земельних
відносин виконавчому комітету
прийняте з підстав ст. 3 ЗК України 1992
року та Закону України «Про місцеві
Ради народних депутатів та місцевого і
регіонального самоврядування» діяло у
часі з 22.07.1994 року по 12.06.1997 року, тобто
до дня набрання чинності Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

В п. 12 Розділу V «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
вказується, що з дня набрання чинності
цим Законом втрачає чинність Закон
Української РСР "Про місцеві Ради
народних депутатів Української РСР та
місцеве самоврядування", а відповідно
до п. 2 Розділу V сільські, селищні,
міські, районні в містах, районні,
обласні ради після набрання чинності
цим Законом здійснюють повноваження,
передбачені Конституцією України і цим
Законом.

За таких обставин, з 12.06.1997 року рішення
які приймаються відповідною радою з
питань регулювання земельних відносин
вирішуються виключно на пленарних
засідання відповідно до приписів п. 34)
ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Отже, заява ОСОБА_6 у 1999 році про
передачу у приватну власність
земельної ділянки по АДРЕСА_1 повинна
розглядатись за приписами Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», тобто на пленарних
засіданнях ради, а не на засіданнях
його виконавчого комітету, а у разі
винесення такого рішення виконавчим
комітетом, воно має бути затверджене
рішенням ради.

Внаслідок недотримання приписів
закону Зміївська міська рада належним
чином не реалізувала передачу прав на
земельну ділянку ОСОБА_6, що привело до
неправильного визначення обсягу прав
на день видачі Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом Зміївською
держнотконторою після його смерті.

Крім зазначеного, слід звернути увагу:
на протокол узгодження меж, який не має
дати, складений на бланку 2001 року, у
присутності ОСОБА_6, який помер за рік
до складання документу ІНФОРМАЦІЯ_1
року; протокол узгодження меж не
погоджений із Зміївською міською радою
і з боку управління сільського
господарства Зміївської РДА не містить
прізвища особи, яка поставила свій
підпис, але відомо, що цей підпис
належить ОСОБА_8, який був призначений
на посаду начальника управління
сільського господарства лише в липні
2001 року, а до цього часу на цій посаді не
працював і не мав відповідних
повноважень; якщо б у ОСОБА_3 виникло
право успадкувати зазначену земельну
ділянку на підставі рішення ради (якого
не було), то й в цьому разі права на
отримання права на спадщину після
померлого ОСОБА_6 в частині земельної
ділянки не виникло, так як був
порушений порядок.

Абзацом 2 пункту 1 Перехідних положень
Земельного кодексу України
встановлено, що рішення про передачу
громадянам безоплатно у приватну
власність земельних ділянок, прийняті
органами місцевого самоврядування
відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992
року №15-92 "Про приватизацію земельних
ділянок", є підставою для виготовлення
та видачі цим громадянам або їх
спадкоємцям державних актів на право
власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Передача у власність громадян
земельних ділянок до 01.01.2002 року
відбувалася відповідно до Декрету КМУ
від 26.12.1992 року №15-92 "Про приватизацію
земельних ділянок", яким встановлено,
що право приватної власності на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
посвідчувалось відповідною радою, про
що робився запис у
земельно-кадастрових документах з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Отже, якщо у громадянина була в
користуванні земельна ділянка для
ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва і рішенням
місцевої ради така земельна ділянка
була передана йому у приватну
власність, то з дня прийняття такого
рішення радою у такого громадянина вже
по суті виникало право власності на
земельну ділянку. Якщо такий
громадянин помер не отримавши
державного акта, його спадкоємці мають
право виготовити на себе державний акт
відповідно до п. 1 Перехідних положень
Земельного кодексу України, яким
встановлено, що рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
КМУ від 26.12.1992 року №15-92 "Про
приватизацію земельних ділянок", є
підставою для виготовлення і видачі
цим громадянам або їх спадкоємцям
державних актів на право власності на
земельну ділянку за технічною
документацією щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Для оформлення спадкоємцю державного
акта необхідно отримати з архіву копію
рішення ради про передачу у власність
громадянину земельної ділянки або
взяти витяг з рішення у самій раді;
підтвердити своє право як спадкоємця
на цю земельну ділянку (підтвердженням
спадкоємства може бути свідоцтво про
право на спадщину, видане на все інше
майно (окрім земельної ділянки) або ж
рішення суду).

За наявності цих документів, з
урахуванням вищезазначених положень
законодавства, ОСОБА_3 мала звернутися
до Зміївської міської ради з заявою про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо посвідчення права власності на
земельну ділянку, передану у власність
спадкодавцю до 2002 року в розмірах, які
вказані в рішенні.

Після розгляду заяви ОСОБА_3 Зміївська
міська рада повинна була прийняти
рішення про надання дозволу на
виготовлення технічної документації,
та після цього ОСОБА_3 мала звернутися
до землевпорядної організації та
замовити технічну документацію.

Відповідно до ст. 102 Земельного кодексу
України Зміївська міська рада повинна
була затвердити технічну документацію
та видати ОСОБА_3 державний акт на право
власності на землю.

Вказаний порядок не був дотриманий,
замість цього державний нотаріус
Зміївської державної нотаріальної
контори незаконно видав ОСОБА_3
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на земельну ділянку.

В копіях державного акту на право
власності на земельну ділянку Р1 №694165,
що надані ОСОБА_3, а також витребувані
судом, є відмінності щодо осіб, які його
підписали: 1) взагалі відсутні підпис та
печатка; 2) міститься підпис голови
Зміївської міської ради та печатка
виконавчого комітету Зміївської
міської ради; 3) підпис секретаря
Зміївської міської ради та печатка
Зміївської міської ради.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку Р1 №694165, копії якого
надані до справи, містять виправлення,
внесені до нього ТОВ "Горизонт", що
діючим законодавством не допускається.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому ЦПК України, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Абзацом 3 п. 27 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснено
судам, що свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Представники позивачки ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали
позовні вимоги у повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 та
представник відповідачки ОСОБА_4 позов
не визнали, просили відмовити у
задоволенні позову у зв'язку з його
безпідставністю, а також пропуском
строку позовної давності.

Заперечення проти позову
обґрунтовані ОСОБА_3 наступним: їй
(ОСОБА_3) на праві приватної власності
належить земельна ділянка, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Її батько
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
маючи повне на те право, заповів їй
належне йому майно. До складу спадщини
ввійшло наступне майно: житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1;
земельна ділянка площею 0,08 га, що
розташована по АДРЕСА_1, надана для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, що належала
батькові на підставі рішення
Виконавчого комітету Зміївської
міської ради Харківської області № 295
від 30.12.1999 року «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність для
обслуговування житлових будинків та
будівництва громадянам м. Змієва»;
грошові вклади з відсотками та всіма
компенсаціями, якщо такі є, що
знаходяться в Державній ощадній касі
№2838 м. Змієва Харківської області по
рахункам: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, що належать померлому на
підставі ощадних книжок.

Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом за № 3-793 від 31.10.2001 року
видане та оформлене у повній
відповідності до Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
№ 18/5 від 14.06.1994 року.

Після отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, вона в
передбаченому законом порядку,
зареєструвала своє право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
по АДРЕСА_1 та отримала право власності
на земельну ділянку. А для цього
отримала державний акт на право
приватної власності на землю, який
видано Зміївською міською радою
народних депутатів 14.11.2001 року на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом №3- 793 від 31.10.2001
року та який зареєстровано в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №6552.

Державний акт складено, виготовлено
та зареєстровано у повній
відповідності з діючим на той час
законодавством.

Для отримання державного акта на право
власності на земельну ділянку нею було
виконано всі вимоги законодавства.

Під час оформлення всієї документації
землевпорядною організацією було
встановлено і межі її земельної
ділянки. А також, межі земельної
ділянки узгоджено із суміжними
землевласниками (користувачами).

Відповідно п. 1.12 до Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі, яка
затверджена наказом Державного
комітету України по земельним ресурсам
№ 43 від 04.05.1999 року та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 4 червня
1999 року № 354/3647. Складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку або право постійного
користування земельною ділянкою при
передачі або наданні земельних
ділянок громадянам, підприємствам,
установам, організаціям та
об'єднанням громадян всіх видів
проводиться після перенесення в натуру
(на місцевість) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими
межовими знаками встановленого
зразка за затвердженим в
установленому порядку проектом
відведення цієї ділянки.

Чинний Земельний кодекс України
встановлює підстави набуття права на
землю шляхом передачі ділянок у
власність або надання їх у
користування (частина друга статті 116).
Однак громадяни і юридичні особи не
можуть втрачати раніше наданого їм
права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування
в межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Крім того, ОСОБА_5 пропустила строк
позовної давності на звернення до суду
з даним позовом. Як вбачається з
рішення Зміївського районного суду від
28.01.2004 року по справі № 2-103 та ухвали
апеляційного суду Харківської області
від 20.05.2004 року ОСОБА_1 було відмовлено у
задоволенні її позовних вимог.

На сьогоднішній момент представником
позивача при розгляді даної справи є
саме ОСОБА_1 (мати позивачки), якій,
достеменно було відомо ще 2004 року всі
обставини отримання нею державного
акта, оскільки, предметом розгляду по
справі № 2-103 був саме державний акт на
належну їй земельну ділянку та
законність його оформлення. А тому і
ОСОБА_1, і ОСОБА_5 ще з 2004 року добре
знали та розуміли, що вона ОСОБА_3)
житловий будинок і земельну ділянку, що
знаходяться по АДРЕСА_1 отримала у
спадок після померлого батька.

Представник третьої особи -
Зміївської міської ради Байрачна В.В.
подала заяву про судовий розгляд
справи за відсутністю представника
Зміївської міської ради, вказала, що
Зміївська міська рада не заперечує
проти позовної заяви.

Представник третьої особи -
відділу Держземагентства у
Зміївському районі Харківської
області Рибалко О.О. направив
клопотання про розгляд справи за його
відсутністю.

Представник третьої особи - Державної
реєстраційної служби Зміївського
районного управління юстиції
Харківської області Акмаєв А.В. подав
заяву про розгляд справи за
відсутністю представника Державної
реєстраційної служби Зміївського
районного управління юстиції
Харківської області.

Представник третьої особи -
Зміївської державної нотаріальної
контори Харківської області в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив, його відсутність
не перешкоджає судовому розгляду
справи за його відсутністю.

Вислухавши осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наявних у справі
доказів у їх сукупності, суд дійшов
наступного:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 57 років в
м. Зміїв Харківської області помер
ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом
про смерть, виданим 03.11.2000 року
Зміївським відділом реєстрації актів
громадянського стану Харківської
області. (а. с. 27, 112, 133).

Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР
передбачено, що кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

Згідно заповіту, посвідченого
Зміївською державною нотаріальною
конторою 11.10.1994 року, реєстр №2-1963,
ОСОБА_6 заповідав своїй дочці все те, що
належатиме йому на час смерті, та на що
він матиме право. (а. с. 135).

Рішенням виконавчого комітету
Зміївської міської ради №295 від 30.12.1999
року, згідно Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 15-92 «Про приватизацію земельних
ділянок», ОСОБА_6 передано безкоштовно
у приватну власність земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 (а. с. 28, 97-98, 139).

Повноваження виконавчого
комітету Зміївської міської ради щодо
прийняття таких рішень передбачено
рішенням І сесії ХХІІ скликання
Зміївської міської ради від 22.07.1994 року.
(а. с. 100, 101).

Право власності на землю,
відповідно до ст. 23 ЗК України в
редакції 1992 р., посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів. Дію цієї статті було
зупинено щодо власників земельних
ділянок, визначених статтею 1 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію
земельних ділянок», згідно з якою
сільським, селищним, міським Радам
народних депутатів належало
забезпечити передачу протягом 1993
року громадянам України у приватну
власність земельних ділянок, наданих
їм для ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, у межах норм,
установлених Земельним кодексом
України.

Оскільки рішення виконавчого
комітету Зміївської міської ради №295
від 30.12.1999 року, згідно з яким ОСОБА_6
передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, не було скасовано в
установленому законом порядку, на час
відкриття спадщини ОСОБА_6 вважався
власником зазначеної земельної
ділянки, тому включення зазначеної
земельної ділянки до складу спадщини, а
також і видача свідоцтва про право на
спадщину на цю земельну ділянку є
правомірним.

Згідно зі ст. 560 ЦК УРСР
спадкоємці, закликані до
спадкоємства, можуть одержати в
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини свідоцтво
про право на спадщину.

31 жовтня 2001 року державним
нотаріусом Зміївської державної
нотаріальної контори Кравченко Л.С.
було видано свідоцтво про право на
спадщину, зареєстроване в реєстрі №3-793,
згідно з яким спадкоємцем за заповітом
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_6 є його дочка ОСОБА_3 Спадкове
майно складається з наступного:
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами в АДРЕСА_1. На
приватизований земельній ділянці
розташований дерев'яний обкладений
цеглою будинок літ. А-1 та надвірні
будівлі: сарай літ. Б, погріб літ. В,
вбиральня літ. Г, літній душ літ. Д,
огорожа №1. Вищевказаний житловий
будинок з надвірними будівлями
належить померлому на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданого Зміївською
державною нотаріальною конторою
29.06.1994р. за р.-№ 2-1161, зареєстрованого в
Зміївському МДПТІ 29.06.1994р. за р.- № 8-719;
земельна ділянка площею 0,08 га, що
розташована в АДРЕСА_1, надана для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, що належить
померлому на підставі рішення
Виконавчого комітету Зміївської
міської ради Харківської області №295
від 30.12.1999 р. «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність для
обслуговування житлових будинків та
будівництва громадянам м. Змієва»;
грошові вклади з відсотками та всіма
компенсаціями, якщо такі є, що
знаходяться в Державній ощадній касі
№2838 м. Змієва, Харківської області по
рахункам: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, що належать померлому на
підставі ощадних книжок, виданих цією ж
ощадною касою на ім'я померлого. (а. с. 25,
102).

14.11.2001 року Зміївською міською
радою був виданий Державний акт серії
Р1 № 694165, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №6552,
згідно з яким ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом №3-793 від 31.10.2001 року належить
земельна ділянка, яка розташована по
АДРЕСА_1 (а. с. 23-24, 103-105).

Право ОСОБА_3, як спадкоємиці
ОСОБА_6, на отримання державного акта на
право власності на земельну ділянку
передбачено пунктом 1 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
згідно з яким рішення про передачу
громадянам безоплатно у приватну
власність земельних ділянок, прийняті
органами місцевого самоврядування
відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992
року №15-92 "Про приватизацію земельних
ділянок", є підставою для виготовлення
та видачі цим громадянам або їх
спадкоємцям державних актів на право
власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Відомості наявної в матеріалах
справи копії технічного звіту до
видачі Державного акта Р1 №694165 на
право власності на землю, виданого
ОСОБА_3, свідчать про те, що Державний
акт на право власності на земельну
ділянку був виданий за технічною
документацією щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку. (а. с. 26, 106, 148-157).

На підставі договору оренди
земельної ділянки від 02.08.2012 року,
укладеного між Зміївською міською
радою та ОСОБА_5, зареєстрованого в
управлінні Держкомзему у Зміївському
районі Харківської області 21.08.2012 року,
запис у Державному реєстрі земель
№0962, ОСОБА_5 є користувачем
забудованої земельної ділянки
загальною площею 0,0368 га, у тому числі
0,0224 га - капітальна одноповерхова
будівля, 0,0018 га - тимчасова, 0,0126 га - під
проїздами, проходами, площадками для
обслуговування нежитлової будівлі
(магазину), яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2. (а. с. 29-33, 107-111).

Як видно зі змісту позовної заяви
ОСОБА_5, а також копії позовної заяви
ОСОБА_3, яка розглядається в іншому
провадженні (а. с. 21, 22), між вказаними
особами виник спір через відсутність
згоди щодо спільної межі земельних
ділянок.

Водночас, як вбачається з копії
рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 28.01.2014 року
№2-103, залишеного без змін ухвалою
судової колегії судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 20.05.2004 року,
ОСОБА_1 було відмовлено в позові до
ОСОБА_3 про захист порушеного права і
відновлення меж землекористування,
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку і
відшкодування моральної шкоди.

Підставою для відмови в позові
судом зазначено те, що позивачкою в
обґрунтування своїх позовних вимог не
надано доказів, що підтверджують її
право власності або користування
земельною ділянкою, на якій
знаходиться належний їй торгівельний
павільйон по АДРЕСА_2. Доводи позивачки
про те, що при приватизації
відповідачкою ОСОБА_3 земельної
ділянки по АДРЕСА_1 порушені її права
землекористувача неспроможні,
оскільки вона не надала доказів, що
підтверджують її право власності або
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_2. (а. с. 202-204).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як видно зі змісту зазначених
судових рішень, було встановлено
обставини відсутності з боку ОСОБА_3
при приватизації земельної ділянки по
АДРЕСА_1, порушень права
землекористування власника
торгівельного павільйону по АДРЕСА_2
ОСОБА_1, оскільки остання не мала
правовстановлюючих документів на
право власності чи користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою.

Позивачка ОСОБА_5, яка є власником
торгівельного павільйону по АДРЕСА_2,
на підставі договору дарування №3092 від
26.08.2003 року, а користувачем вказаної
земельної ділянки на підставі договору
оренди від 02.08.2012 року, також не надала
до суду будь-яких доказів того, що вона
мала право користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_2 на час оформлення
права власності ОСОБА_3 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1.

Таким чином, доводи позивачки
ОСОБА_5 про те, що при оформленні
відповідачкою ОСОБА_3 права власності
на земельну ділянку по АДРЕСА_1,
порушені її права землекористувача
неспроможні, оскільки вона не надала
доказів, що підтверджують її право
власності або користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_2 на той час, коли
оформлялося право власності ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Позивачкою ОСОБА_5 не надано
доказів того, що внаслідок видачі
ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину
від 31.10.2001 року та державного акта на
право власності на землю Р1 №694165 від
14.11.2001 року було порушено її права
землекористувача.

За таких обставин, відсутні
передбачені законом і загальними
принципами міжнародного права
підстави для позбавлення ОСОБА_3 права
власності на вказану земельну ділянку,
тому у задоволенні позовної заяви
ОСОБА_5 належить відмовити з підстав її
необґрунтованості, а не внаслідок
спливу строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд,

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовної заяви
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання
недійсними частини свідоцтва про право
на спадщину та державного акта на право
власності на землю; треті особи:
Зміївська міська рада Харківської
області, Зміївська державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Зміївського районного
управління юстиції Харківської
області, Відділ Держземагентства у
Зміївському районі Харківської
області.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутніми в судовому засіданні під
час проголошення рішення, - в той самий
строк з дня отримання його копії.

Головуючий: