Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

М о т и в о в а н е

20 березня 2014 року Микитівський
районний суд м. Горлівки Донецької
області в складі: головуючого - судді
Наумик О.О., при секретарі Федорченко
О.О., за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача за довіреністю
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача за
довіреністю ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Горлівка цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя у
зв'язку зі смертю дружини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, що
виник до ОСОБА_3, в якому просить:

- визнати об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_1
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1;

- визначити, що частка померлої ОСОБА_5 в
праві спільної сумісної власності на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
становила 1/2,

пославшись на наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

19.07.2013 р. йому стало відомо про те, що
його покійна дружина на випадок своєї
смерті зробила розпорядження, яким
заповіла все належне їй майно онучці -
відповідачці у справі.

За заявою відповідачки в порядку ч.1
ст.1268 ЦК України Другою Горлівською
державною нотаріальною конторою
відкрита спадкова справа.

До складу спадщину входить
домоволодіння по АДРЕСА_1, в якому він
проживає дотепер. По способу набуття це
домоволодіння є спільною сумісною
власністю подружжя.

З померлою дружиною вони одружилися в
1956 році в м. Донецьку, прожили разом з
понад п'ятдесят років. За цей час не
оминули їх і негаразди у сімейному
житті: в 1984 році вони розлучалися, але
фактично сімейні відносини не
припиняли, адже продовжували проживати
разом та вести спільне господарство, а
незабаром повторно зареєстрували шлюб.

Тобто, навіть протягом часу між
розірванням шлюбу і його повторною
реєстрацією вони разом з померлою
дружиною проживали однією сім'єю, не
припиняючи сімейних стосунків.

Спадковий будинок вони придбали в 1968
році та прожили в ньому 55 років.

Він не заперечує право онуки на
спадщину, але в частині, що належала
саме померлій дружині у праві їх із нею
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.22 КпШС УРСР, яка
регулювала питання спільної сумісної
власності на той час, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Адже, домоволодіння по АДРЕСА_1, було
придбано у шлюбі для сім'ї у спільну
власність, є спільною сумісною
власністю колишнього подружжя і за
положеннями ст.22 КпШС УРСР він має
рівні з померлою дружиною права щодо
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

До смерті дружини не було потреби у
виділі часток, проте наявність
заповіту на «все належне майно»
потребує визнання домоволодіння
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та визначення
частки померлої дружини у праві
спільної сумісної власності подружжя
для подальшого визначення складу
спадщини та захисту його прав як
співвласника спільного майна.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб'єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

Вважає, що саме таке
розпорядження склала його дружина на
випадок своєї смерті, а саме заповіла
належну їй частину у спільному
сумісному майні, адже не мала права
розпорядження тією частиною спільної
сумісної власності, що належить
йому. Саме тому, в заповіті не визначено
склад майна, що спадкується, не
зважаючи на те, що на момент
посвідчення заповіту право власності
дружини на домоволодіння вже було
належним чином зареєстровано.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
представник позивача за довіреністю
ОСОБА_2 позов підтримали за наведених у
позовній заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_3, представник
відповідача за довіреністю ОСОБА_4 у
судовому засіданні позов не визнали,
пояснивши, що дійсно позивачем разом з
його дружиною ОСОБА_5 під час
перебування у шлюбі було придбане
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, м.
Горлівка.

Рішенням народного суду Микитівського
району м. Горлівки від 28.06.1978 р. при
вирішенні питання про розірвання шлюбу
між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 було поділене майно
подружжя, а саме: право власності на
будинок АДРЕСА_1 визнане за дружиною
ОСОБА_5

Оскільки майно, нажите у шлюбі
подружжям ОСОБА_1, було за життя дружини
ОСОБА_5 поділене між ними, вважають що
вимоги про визначення частки дружини
позивача в праві спільної сумісної
власності є незаконними.

Заслухавши сторони, дослідивши надані
сторонами докази у справі, суд дістає
наступних висновків:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 в
період сумісного життя було нажите
майно, зокрема будинок по АДРЕСА_1 у
Микитівському районі м. Горлівки.

Рішенням народного суду Микитівського
району м. Горлівки від 28.06.1978 р.,
ухваленим у цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу і поділі майна, було
визнане право власності на будинок по
АДРЕСА_1 за дружиною ОСОБА_5

09.01.1979 р. Горлівським бюро технічної
інвентаризації було посвідчено, що
будинок по АДРЕСА_1 у Микитівському
районі м. Горлівки зареєстрований за
дружиною ОСОБА_5, про що зроблено запис
в реєстровій книзі №104, реєстр №25185.

13.05.1984 р. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 знов уклали
шлюб.

За шлюбно-сімейним законодавством, що
діяло на той час було передбачено, що
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, є власністю кожного з них,
- ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю
України.

Наявність чинного судового рішення
щодо визнання права власності на
спадковий будинок за дружиною ОСОБА_5
дає підстави констатувати, що цей
будинок належав дружині до одруження з
ОСОБА_1 у 1984 році, тож не був у розумінні
діючого на той час законодавства
спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин суд вважає, що
підстави для визнання об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_5 і
ОСОБА_1 домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, а також для визначення частки
ОСОБА_5 в праві спільної сумісної
власності на домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, відсутні.

Тож у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя у зв'язку зі смертю
дружини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Микитівський районний суд м. Горлівки
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: