Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/798/14-ц
Провадження № 2/553/567/2014
У Х В А Л А

Іменем України

25.03.2014м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Юхно С.П., розглянувши
матеріали позовної заяви першого
заступника прокурора міста Полтави до
ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року до суду надійшла
позовна заява першого заступника
прокурора міста Полтави до ОСОБА_1 про
зобов'язання вчинити дії, посилаючись
на те, що рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 29 жовтня
2013 року з ОСОБА_1 на користь Полтавської
міської ради стягнуто шкоду, заподіяну
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, в сумі 226 грн. 18 коп.

Як вбачається із змісту позовної
заяви у зв'язку з тим, що у
Держсільгоспінспекції України
відсутні повноваження щодо звернення
до суду прокурор звернувся до суду з
даними позовними вимогами в інтересах
держави як позивач.

Разом з тим у позові зазначено, що
самовільне зайняття земельної ділянки
відповідачем порушує права власника -
Територіальної громади міста Полтави
володіти, користуватись та
розпоряджатись майном, а відтак
суперечать інтересам держави та
суспільним інтересам, тому прокурор
просив зобов'язати відповідача
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, привівши її у придатний для
використання стан шляхом знесення
капітальної будівлі (гаражу) та
повернути її Територіальній громаді
міста в особі Полтавської міської ради.

Враховуючи те, що в позовній заяві не
обґрунтовано чому прокурор пред'являє
вказані позовні вимоги в інтересах
держави як позивач, в той час коли у
даному випадку є власник спірної
земельної ділянки - Територіальна
громада м. Полтави в особі Полтавської
міської ради, права та інтереси якої
порушуються відповідачем, позовна
заява прокурора у відповідності до
положень ст. 45, 119 ЦПК України, ухвалою
судді від 05 березня 2014 року залишена
без руху та надано строк на усунення
недоліків виходячи з наступного.

Частина 2 статті 45 ЦПК України
передбачає, що з метою представництва
інтересів громадянина або держави в
суді прокурор в межа повноважень
визначених законом, звертається до
суду з позовною заявою (заявою), бере
участь у розгляді справ за його
позовами, а також може вступити за
своєю ініціативою у справу,
провадження у якій відкрито за позовом
інших осіб, на будь-якій стадії її
розгляду, подає апеляційну, касаційну
скаргу, заяву про перегляд судового
рішення Верховним Судом України, про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами. При цьому
прокурор повинен надати суду
документи, які підтверджують
неможливість громадянина самостійно
здійснювати представництво своїх
інтересів. Прокурор, який звертається
до суду в інтересах держави, в позовній
заяві (заяві) самостійно визначає, в
чому полягає порушення інтересів
держави, та обґрунтовує необхідність
їх захисту, а також зазначає орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Згідно частин 1, 3 статті 36-1 Закону
України «Про прокуратуру»
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Згідно положень статей 78, 80, 83 ЗК
України земля в Україні може
перебувати у приватній, комунальній та
державній власності, а суб'єктами права
власності на землю є, відповідно,
громадяни та юридичні особи - на землі
приватної власності, територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування, - на землі
комунальної власності, держава, яка
реалізує це право через відповідні
органи державної влади - на землі
державної власності.

Рішенням Конституційного суду України
від 09 лютого 2000 року (справа про місцеве
самоврядування) визначено, що у системі
місцевого самоврядування України має
місце певна субординація її елементів -
територіальної громади, ради, її
виконавчих органів із збереженням
відповідного розмежування їх прав і
повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 140
Конституції України та ч. 1 ст. 6 Закону
територіальна громада є основним
носієм функцій і повноважень місцевого
самоврядування. Сільські, селищні,
міські ради , як це в свою чергу логічно
випливає із змісту ч. 3 ст. 140
Конституції України, а також ч. 1 ст. 10
Закону, є органом місцевого
самоврядування, які представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування.

Зі змісту позову вбачається, що
предметом спору є землі комунальної
власності і відповідно до ст. 33 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» державний контроль, зокрема,
за додержанням земельного та
природоохоронного законодавства,
використанням і охороною земель,
здійснює відповідний орган місцевого
самоврядування, на території м. Полтави
це Полтавська міська рада.

При цьому, прокурор просить зобов'язати
відповідача повернути земельну
ділянку саме Полтавській міській ради
і в той же час не обґрунтовує в позові в
чому полягає порушення інтересів
держави та необхідність їх захисту, не
зазначає доказів на підтвердження
факту порушення відповідачем
інтересів держави, зважаючи на те, що
земля, на якій розташовано спірну
будівлю, належить Територіальній
громаді міста Полтава, а не державі, а
Полтавська міська рада не є органом
державної влади.

Крім того, зверталась увага
прокурора, що у позовній заяві не
зазначено доказів, які підтверджують,
що відповідач на час звернення до суду
з даними позовними вимогами продовжує
користуватись самовільно зайнятою
земельною ділянкою, не звільнив її, не
привів у попередній стан та не повернув
Полтавській міській раді.

Перший заступник прокурора міста
Полтави як позивач у встановлений
строк не виконав та не усунув недоліків
позовної заяви, а саме до суду на
виконання ухвали про залишення позову
без руху не подано позовної заяви, яка
оформлення у відповідності до вимог
ст.ст. 45, 119 ЦПК України.

Натомість 18 березня 2014 року перший
заступник прокурора міста Полтави 18
березня 2014 року до відділення
поштового зв'язку здав пояснення до
позовної заяви, яке до суду надійшло 19
березня 2014 року.

Зважаючи на те, що вказане пояснення
подано в одному екземплярі та за своїм
змістом повторює текст позовної заяви,
тому не можна визнати, що недоліки
позовної заяви, які вказані в ухвалі
суду від 05 березня 2014 року, усунені.

Роз'яснити першому заступнику
прокурора міста Полтави, що згідно ч. 5
ст. 121 ЦПК України повернення позовної
заяви не перешкоджає повторному
зверненню із заявою до суду, якщо
перестануть існувати обставини, що
стали підставою для повернення
позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 119, 121, ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву першого заступника
прокурора міста Полтави до ОСОБА_1 про
зобов'язання вчинити дії - визнати
неподаною та повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
5-денний строк з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 5-ти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави С. П. Юхно