Номер провадження № 22-ц/785/1417/14
Головуючий у першій інстанції Раца В.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові І.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Болградського районного суду Одеської
області від 22 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4 про розділ
спільного майна подружжя, визнання
договору недійсним, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_5 про визнання майна об'єктом
сумісної власності подружжя, розподіл
майна, визнання права власності на ?
частину домоволодіння,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовними вимогами про поділ майна
подружжя, які згодом частково змінила
та просила суд скасувати договір
купівлі-продажу автомобіля FORD TRANSIT, 2007
року випуску, д/н НОМЕР_1 відповідно до
довідки-рахунку та визнати за нею,
право власності на 1/2 частину
автомобіля FORD TRANSIT, 2007 року випуску, д/н
НОМЕР_1, мотивуючи тим, що зазначений
автомобіль придбався сторонами у
період шлюбу і являється спільною
власністю подружжя, та вона фактично
має право на 1/2 його частини, але
відповідач продав спірний автомобіль
ОСОБА_4 без її згоди.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просив
суд визнати удаваним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.12.2003
року, та зареєстрованим в реєстрі за №
9115, визнавши його договором
купівлі-продажу; визнати житловий
будинок по АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя;
визнати за ним та ОСОБА_2 по 1/2 частині
житлового будинку АДРЕСА_1 та
розподілити між ним та ОСОБА_2 в натурі
на рівні частки житловий будинок
АДРЕСА_1.

Рішенням Болградського районного суду
Одеської області від 22.11.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано удаваним договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1
від 23.12.2003 року, зареєстрований в
реєстрі №9115, визнано його договором
купівлі-продажу. Визнано даний
житловий будинок спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності по ? частині на даний
житловий будинок. В решті позовних
вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги, в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні,
сторони з 14.01.1992 року по 16.04.2013 рік
перебували у зареєстрованому шлюбі,
під час шлюбу подружжям було придбано
автомобіль FORD TRANSIT, 2007 року випуску д/н
НОМЕР_1, який відповідно до довідки
рахунку серії ААВ № 046422 від 12.03.2013 року
було відчужено третій особі ОСОБА_4, яка
на час розгляду справи і являється його
власником, що підтверджено свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_2 від 12.03.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачкою не
доведено факт незаконності відчуження
ОСОБА_3 зазначеного автомобіля,
оскільки законом не потребується
письмова згода другого подружжя при
відчуженні рухомого майна, і, крім того,
автомобіль проданий в період сумісного
розпорядження грошовими коштами, що
також унеможливлює задоволення вимог.

Проте погодитися із таким висновком
суду не можна.

Відповідно до ч.2,3ст.65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору недійним
як такого, що укладений другим із
подружжя без її, його згоди, якщо цей
договір виходить за межі дрібного
побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода має бути письмово і нотаріально
посвідчена.

Суд першої інстанції на такі вимоги
закону уваги не звернув, відмовив у
задоволенні позову, не отримавши
доказів надання письмової згоди на
передачу автомобіля як цінного майна у
власність третій особі, що свідчить про
порушення норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.12.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було
укладено договір дарування, який
зареєстрований в реєстрі за № 9115,
згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2
житловий будинок АДРЕСА_1 Одеської
області.

Суд встановив, що договір дарування
укладений в період шлюбу сторін, і
фактично приховує укладений договір
купівлі-продажу, однак, задовольняючи
позов, не звернув уваги на вимоги
закону про правила застосування строку
позовної давності.

Так, відповідно до ч.ч.2,3ст.267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленого до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Дійсно, відповідно до ст.72 СК України до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності.

Проте предметом спору є, в першу чергу,
вимоги про визнання договору дарування
удаваним, тобто вимоги про оспорення
підстав набуття права власності, а не
вимоги про розподіл майна, придбаного
під час шлюбу, а відтак в зазначеній
частині застосовуються загальні
правила позовної давності, які
обчислюються з часу, коли особа
дізналася про порушення свого права.

ОСОБА_3 не заперечував, що йому було
відомо про те, що власником будинку
стала його дружина, і доказів на
підтвердження того, що він на протязі
десяти років не знав про укладання саме
договору дарування не надав.

Виходячи з того, що вимоги про розподіл
майна є похідними від вимог про
визнання договору удаваним, то суд
безпідставно застосував правила ч.2ст.72
СК України до виниклих правовідносин.

Таким чином, допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права не дають підстав
вважати рішення таким, що відповідає
вимогам ст.213 ЦПК України, тому воно
підлягає скасуванню із ухваленням
нового по суті справи.

Предметом спору за вимогами ОСОБА_2 є
визнання недійсним договору купівлі -
продажу автомобіля, який на праві
приватної власності належить ОСОБА_4,
яка залучена до участі у справі у
якості третьої особи, хоча у справі
вона має бути співвідповідачем.

Оскільки у суду апеляційної інстанції
відсутні повноваження залучати до
участі у справі інших осіб в іншому
статусі, аніж визначено позивачем в
суді першої інстанції, а вимоги до
третьої особи задоволені бути не
можуть, то у задоволенні позову ОСОБА_2
слід відмовити, що не позбавляє її
права звернення повторно до належних
відповідачів.

Не підлягають задоволенню вимоги
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним, розподіл майна, оскільки ним
пропущено строк позовної давності, що є
наслідком відповідно до ст.267 ЦК
України, із позовом до суду він
звернувся майже через десять років
після укладання договору, поважних
причин пропуску строку не навів, а інша
сторона заявила про застосування
строків позовної давності.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Болградського районного суду
Одеської області від 22 листопада 2013
року в частині задоволення позову
ОСОБА_3 про визнання договору
недійсним, розподіл майна, стягнення
судових витрат скасувати, ухвалити
нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
дарування будинку АДРЕСА_1 від 23.12.2003
року, визнання будинку АДРЕСА_1 об'єктом
права сумісної власності та визнання
права власності на ? частину будинку,
стягнення судових витрат відмовити, в
решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: