У Х В А Л А

3 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів:
Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

Олійник А.С.,
Парінової І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_5, про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просив
стягнути з відповідача аліменти на
своє утримання на час навчання у
розмірі 3 000 грн щомісяця до досягнення
ним 23 років.

Свої вимоги мотивував тим, що є сином
відповідача, навчається у правничому
коледжі Львівського національного
університету ім. І. Франка на денній
формі навчання та потребує коштів на
навчання.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 11 травня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 13 листопада 2012 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь позивача аліменти в розмірі 1
тис. грн. щомісячно, починаючи з
26 жовтня 2011 року і до припинення ним
навчання, але не більше ніж до
досягнення позивачем 23 років.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 березня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 11 травня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 13 листопада 2012
року залишено без змін.

Відповідно до п. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали від 13 березня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, а саме: ст.
ст. 180, 182, 183, 199 СК України, ст. ст. 74, 75, 127,
213 ЦПК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 вересня 2013
року відмовлено у допуску зазначеної
справи до провадження Верховного Суду
України за заявою ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції ст. ст. 180, 182, 183, ч. 1
ст. 199 СК України. Оскільки при поданні
цієї заяви ОСОБА_3 посилався на ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 травня 2011 року, 7 грудня 2011
року, 18 січня 2012 року та 22 травня 2013 року
як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, і
такі було враховано при вирішенні
питання про допуск справи до
провадженні Верховного Суду України,
то на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, при повторному
зверненні цієї ж особи із заявою про
перегляд судового рішення Верховним
Судом України із тих самих підстав.

Згідно із п. 7 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

Таким чином, на надані заявником ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року та 25
грудня 2013 року не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, оскільки ними
судові рішення скасовано, справи
направлено на новий розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_5, про стягнення аліментів, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
П.О.
Гвоздик

Судді:

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

А.С. Олійник

І.К. Парінова