Справа № 372/4772/13-ц
провадження № 2-71/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року Обухівський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Орел І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Обухові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у здійсненні
користування та розпорядження
належною на праві власності земельною
ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі по тексту - Позивач)
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просив суд зобов'язати ОСОБА_2
(далі - Відповідач) усунути перешкоди у
здійсненні позивачем права
користування та розпорядження
належною йому на праві власності
земельною ділянкою, яка розташована в
АДРЕСА_1 та відновити стан земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, а саме: демонтувати та прибрати з
території належної йому земельної
ділянки паркан, що був самовільно
збудований відповідачем та заборонити
вчиняти відповідачу вчиняти будь-які
дії, що порушуватимуть право власності
позивача на належну йому земельну
ділянку. В обгунтування позовних вимог
позивач зазначив, що на підставі
рішення Козинської селищної ради
народних депутатів від 28.051998 року № 39/159
йому була передана у приватну
власність для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
ведення особистого підсобного
господарства земельна ділянка площею
0,221 га, яка розташована на території
АДРЕСА_1, а 19.11.1998 року ОСОБА_1 отримав
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку серії ІІІ-КВ
№ 091914. Належна йому на праві власності
земельна ділянка межує із земельною
ділянкою відповідача ОСОБА_2, який
придбав її у ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу 11.11.2004 року.
Орієнтовно з літа 2010 року відповідач
висунув позивачу претензії, що він без
жодних правових підстав та без його
згоди користується на лежною йому
земельною ділянкою, в зв»язку з чим
відповідач звертався з позовом до суду
про усунення перешкод у здійсненні
права користування земельною ділянкою,
в задоволенні якого йому було
відмовлено, в зв»язку з недоведеністю
порушення його права. Незважаючи на
існування зазначеного рішення,
відповідач продовжує висувати
претензії до позивача відносно меж
земельних ділянок та самовільного
використання ним частини земельної
ділянки відповідача. Позивач зазначає,
що на сьогоднішній день відповідач
силами підрядних організацій на
належній позивачу ділянці побудував
свій паркан, посилаючись на те, що саме
по лінії побудованого ним паркану
проходить межа між їхніми з позивачем
земельними ділянками. Позивач вважає,
що побудувавши на його земельній
ділянці паркан, ОСОБА_2, не лише порушив
гарантоване Конституцією України та
ЦК України право власності, а й
привласнив собі належне позивачу
майно, оскільки відгородив збудованим
парканом фруктові дерева, вигрібну яму
та всі комунікації до будинку, повністю
перекривши до них доступ, в зв'язку з
чим позивач і звернувся до суду з
зазначеним позовом.

В судовому засіданні 16.01.2014 року
представник позивача позов підтримав
та просив позов задовольнити в повному
обсязі. В судове засідання 12.03.2014 року,
як і в судові засідання 19.02.2014 року та
04.02.2014 року представник позивача не
з»явився, будучи повідомленим про
розгляд справи належним чином.
Представник позивача тричі направляв
на адресу суду телеграми про
відкладення розгяду справи, без
надання до суду доказів поважності
причин неприбуття в судове засідання, в
зв»язку з чим судом було визнано його
неявку неповажною та вирішено
закінчувати розгляд справи у його
відсутність.

Представник відповідача, ОСОБА_4, в
судовому засіданні проти позову
заперечив, посилаючись на його
безпідставність і необґрунтованість
та на підстави зазначені в його
письмових запереченнях, що приєднані
до матеріалів справи, просив у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши та
оцінивши матеріали справи встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Козинської селищної Ради
народних депутатів № 39/159 від 28.05.1998
року ОСОБА_1 було виділено земельну
ділянку площею 0,221 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку, та
ведення особистого підсобного
господарства в АДРЕСА_1, 19.11.1998 року
ОСОБА_5 отримав державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
серії ІІІ-КВ № 091914.

Відповідно до акту про виділення в
натурі присадибної земельної ділянки
для будівництва індивідуального
житлового будинку від 25.06.1996 року
ОСОБА_1 було встановлено в натурі межі
присадибної земельної ділянки в смт
АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 08.08.2012 року, яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Київської області від 13.12.2012 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про усунення прешкод у
здійсненні права користування
земельною ділянкою, було встановлено,
що 01.03.2000 року між ТОВ «КСК» та ОСОБА_1
було укладено договір про будівництво
житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідно
до акту від 30.06.2000 року приймання
передачі виконаних робіт до договору
про будівництво жилого будинку від
01.03.2000 року № 11 укладеного між ТОВ «КСК»
та ОСОБА_1, зазначається, що підрядник
ТОВ «КСК» спорудив за адресою АДРЕСА_1
для замовника ОСОБА_1 вигрібну яму
уклав каналізаційні труби з
виведенням за межі фундаменту будинку
і підведенням до вигрібної ями,
огородив надану земельну ділянку з
боку вулиці та з боку сусідніх ділянок
парканом, та здійснив посадку дерев у
кількості 15 штук. ОСОБА_1 09.08. 2000 року
отримав свідоцтво про право власності
на житловий будинок, який розташований
в АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-
продажу земельної ділянки від 11.11.2004
року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,1060 га, для будівництва
та обслуговування індивідуального
житлового будинку та господарських
будівель і споруд, яка розташована на
території Козинської селищної ради по
АДРЕСА_1.

Рішенням № 19/9 від 20.01.2009 року
Козинської селищної ради, ОСОБА_2
надано дозвіл на проведення
інвентаризації його земельної ділянки
площею 0,1060 га, що розташована по
АДРЕСА_1 та знаходиться у його
власності на підставі договору
купівлі- продажу земельної ділянки від
11.11.2004 року. Під час виготовлення
технічної документації по
земельно-кадастровій інвентаризації
зовнішніх меж земельної ділянки, що
пребуває у власності ОСОБА_2, Тов
«Кадастровий квартал» було складено
акт від 24.03.2009 року, про те, що межові
знаки земельної ділянки ОСОБА_2
встановленого на місцевості в
кількості 5 штук і прередано на
зберігання землевласнику. Також у
зазначеній технічній документації
було визначено і зафіксовано та
внесено до земельного кадастру
координать межових знаків.

25.05.2009 року вищезазначена технічна
документація по земельно-кадастровій
інвентаризації та узгодженню
зовнішніх меж землекористування, що
пребуває в приватній власності ОСОБА_2
площею 0,1060 га розташованої в АДРЕСА_1
була затверджена рішенням Козинської
селищної ради № 20/13.

На підставі вищезазначених
документів, Управлінням земельних
ресурсів у Обухівському районі 17.08.2009
року видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№772068, що зареєстрований в Кизі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 63,
кадастровий номер земельної ділянки
:05:107:027, на ім'я ОСОБА_2

Оцінивши зібрані по справі докази, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Першого протоколу до
Європейської Конвенції з прав людини
та основоположних свобод передбачено,
що „Кожна фізична або юридична особа
має право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права».

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до статті 78 ЗК України
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

У відповідності до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90
Земельного кодексу України порушені
права власників земельних ділянок
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування: г)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст. 125 ЗК України
встановлено, що право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
державної реєстрації цих прав, а
відповідно до ст. 126 ЗК України
встановлено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державними актами.

Положеннями ст. 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу , в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України, які
роз'яснювались судом сторонам та
відповідають положенням ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач всупереч положень ст.ст. 59, 60
ЦПК України не довів та не надав суду
належних та допустимих доказів в
підтвердження того, що з боку
відповідача існують перешкоди у
користуванні його земельною ділянкою
та внаслідок дій останнього порушено
законні права позивача.

Позовні вимоги в частині заборони
відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які
дії, що порушуватимуть право власності
позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
також не підлягають задоволенню,
оскільки обставини, які б свідчили про
те, що відповідач протиправно вчиняв
дії, які порушують право власності
позивача на його земельну ділянку, в
судовому засіданні не встановлені,
позивачем не доведені і не
підтверджені належними доказами.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази, суд
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
позовних вимогах. Вимоги позивача
щодо стягнення судових витрат також
не підлягають задоволенню відповідно
до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 78, 90, 125, 152 Земельного кодексу
України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10,
59, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні користування та
розпорядження належною на праві
власності земельною ділянкою -
залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Київської області
через Обухівський районний суд
Київської області

СуддяМора О. М.