Головуючий суду 1 інстанції - Космінін
Доповідач - Туренко С.І.
Справа № 2/1203/293/2011
Провадження № 22ц/782/123/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Луганськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - судді Туренка С.І.,

суддів - Околота Г.М., Коротенка Є.В.,

при секретарі - Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області у м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Артемівського районного суду міста
Луганська від 25 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, яка
виступає в своїх інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення, -

в с т а н о в и л а:

20 березня 2009 року позивачі звернулись
до Артемівського районного суду міста
Луганська із позовною заявою у якій
просили вселити ОСОБА_2, її онучку
ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_3 у квартиру
відповідача. В обґрунтування позовних
вимог посилались на те, що в 1984 році
ОСОБА_2 вступила у шлюб з ОСОБА_5 та
заселилася мешкати в спірну квартиру
АДРЕСА_1 на правах члена сім'ї, від шлюбу
має доньку ОСОБА_8, яка ІНФОРМАЦІЯ_1
померла та сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 у 1990 році, відповідач вигнав
ОСОБА_2 з дітьми із квартири. Вона є
опікуном неповнолітньої онуки ОСОБА_4.
Іншого житла вони не мають.

Рішенням Артемівського районного суду
міста Луганська від 27 грудня 2013 року у
задоволені позовних вимог було
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій
апелянт посилається на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення та
постановити нове, яким задовольнити
позов про вселення в квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
малолітньої ОСОБА_4.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно з вимогами ч.1 ч.3 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, під час ухвалення
рішення суд у числі інших вирішує також
питання, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про розірвання шлюбу (повторне) 1-НОМЕР_1
від 03 листопада 2005 року (а.с.4), шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано, про що в
Книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено відповідний актовий запис №
496 від 1990 року вересня місяця 19 числа, та
ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2
від 05 червня 2006 року (а.с.5) батьком
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований
ОСОБА_11 та мати - ОСОБА_12.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачі не мешкають в спірній
квартирі без поважних причин з 1990 року,
і відповідно до положень статті 71 ЖК
України та статті 405 ЦК України
втратили право користування жилим
приміщенням.

Проте, з вказаним висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Спірна квартира на даний час не
приватизована, про що підтвердили
сторони, а тому до даних правовідносин
підлягають застосуванню норми
Житлового законодавства, що регулюють
правила користування жилими
приміщеннями в будинках державного і
громадського житлового фонду. В даному
випадку посилання суду першої
інстанції на статтю 405 ЦК України є
необґрунтованим та безпідставним.

Посилання суду на положення ст.ст. 71, 72
ЖК України в даному випадку є
безпідставним, оскільки визнання
особи, яка втратила право користування
жилим приміщенням проводиться у
судовому порядку з пред'явленням до неї
відповідного позову. Зустрічного
позову по даній справі не заявлено, а
тому суд поспішно встановив обставини,
що можуть бути предметом розгляду в
іншому провадженні.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Так, згідно довідки б/н від 18 грудня 2008
року наданою Міським комунальним
підприємством «Жилсервіс» ДУ №2 (а.с.8)
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, у складі сім'ї ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 - колишній чоловік -
квартиронаймач, а також ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - син.

Згідно довідки б/н від 02.03.2013 року
наданою МКП «Жилсервіс» ДУ №2 , ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5 мешкає у АДРЕСА_1 у складі
сім'ї: онуки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - син, а також
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 - колишній чоловік.

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Кам'янобрідської районної у м.
Луганську ради № 46/2 від 20.03.2008 року
(а.с.6) «Про установлення опіки над
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_2» установлено опіку
над малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
призначено її опікуном ОСОБА_2.

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що позивачка ОСОБА_2 зареєстрована в
спірній квартирі АДРЕСА_1, на
встановлених законом підставах має
право користування житловим
приміщенням, а тому підлягає вселенню
до вказаної квартири.

Також підлягає вселенню до вказаної
квартири і малолітня ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном якої є позивачка
ОСОБА_2.

Вимоги апелянта про вселення ОСОБА_3 до
спірної квартири, не підлягають
задоволенню, оскільки вказана особа
рішення суду першої інстанції не
оскаржує. Довіреність або інший
документ, що посвідчує повноваження
апелянта як представника ОСОБА_3
відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосовані норми матеріального права,
тому відповідно ст. 309 ЦПК України,
вказані обставин є підставами для
зміни рішення суду та ухвалення нового
рішення в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_2, яка виступає в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
вселення.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307,309, 313, 314,316 ЦПК
України судова колегія ,-

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Артемівського районного суду
міста Луганська від 25 грудня 2013 року
змінити, скасувавши його в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, яка виступає в своїх інтересах
та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення.

Ухвалити в цій частині нове рішення
яким, позовні вимоги ОСОБА_2, яка
виступає в своїх інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення
задовольнити.

Вселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його оголошення, однак його
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: