Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В., при секретарі Халіній
А.Г., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольської міської ради Донецької
області про визначення місця
проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого вказав, що із відповідачкою
ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому
шлюбі з 2010 по 2013 рік. В період шлюбу,
тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився
син ОСОБА_4 На даний час син живе з ним,
оскільки він вважає, що морально-етичні
принципи відповідачки можуть
негативно впливати на виховання сина.
Вказав, що відповідачка тривалий час не
приймає участі у житті сина, не
цікавиться його здоров'ям. Позивач,
бажає, щоб син постійно проживав з ним,
оскільки в даний час має стабільний
дохід, за місцем проживання
характеризується позитивно, живе в
благоустроєному будинку, який належить
його батькам, і в якому утворені для
дитини усі необхідні умови. Просить суд
задовольнити його позовні вимоги та
визначити місце проживання сина ОСОБА_4
разом з ним, за його місцем проживання.

В судовому засіданні позивач вимоги
свої підтримав, просив суд їх
задовольнити. Додав, що за дитиною
доглядає також і його мати, а
відповідачка не знаходить часу
відвідати сина ані в лікарні, ані вдома,
продуктів харчування, одягу та інших
речей, потрібних дитині не купує, а
навпаки, коли дитина проживала разом із
нею, то довела дитину до стану
хронічного отиту вуха, оскільки
лікуванням не займалась, в лікарні із
дитиною лежав лише він. Син ходить до
дитячого садочку, спілкується із
дітьми свого віку, оскільки робота
позивача пов'язана із постійним
знаходженням вдома (ремонт
автомобілів), то дитина знаходиться під
його постійним доглядом.

Відповідачка позов не визнала, вказала,
що бажає, щоб дитина проживала з нею,
оскільки дитині зараз лише 3 роки, син
потребує материнської ласки, скучає та
чекає на неї. Зараз вона має стабільний
заробіток, живе із чоловіком у
двокімнатній квартирі, обидва
працюють, мають дохід, достатній для
утримання дитини, може забезпечити
дитині всі необхідні умови для її
повноцінного розвитку. Також
акцентувала, що у позивача із його
матір'ю постійно виникають сварки, це
бачить дитина, що негативно впливає на
її психічний стан. В лікарні із сином не
знаходилась, оскільки позивач її
пускав. Просила відмовити у
задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольської міської ради Донецької
області Максименко К.В., яка діє на
підставі довіреності, не заперечувала
проти того, щоб дитина проживала з
батьком, про що надала відповідний
висновок комісії з питань захисту прав
дитини Іллічівської райадміністрації.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
третьої особи, свідків, дослідивши
письмові матеріали, оцінюючи
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, дійшов
висновку про те, що позов задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу
України (далі СК України) батько і мати
мають рівні права та обов'язки по
відношенню до дитини. Розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їх прав по
відношенню до дитини.

Судом встановлено, що сторони
знаходились у юридичному шлюбі в
період з 18 червня 2010 року по 11 червня 2013
року (а.с.10 - 11) та мають спільну дитину -
сина ОСОБА_4, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.9), про що в книзі
реєстрації народжень Іллічівського
відділу ДРАЦС зроблено актовий запис
№857 від 04 листопада 2010 року.

З довідки, виданої головою КСН
сел.Волонтерівка від 21 серпня 2013 року
вбачається, що малолітня дитина сторін
проживає разом із батьком та бабусею за
адресою АДРЕСА_2 та відвідує дошкільний
навчальний заклад №140. (а.с.8, 12). Данний
факт також підтверджено відповідним
актом, складеним 21 серпня 2013 року
сусідами позивача та посвідченим
головою КСН. (а.с.7)

Згідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Також відповідно до ст.ст.11, 15 ЗУ «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на проживання в сім'ї разом з
батьками, або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею.

Згідно актів обстеження умов
проживання позивача ОСОБА_1,
спеціалістами служби у справах дітей
Іллічівської районної адміністрації
проведено обстеження умов проживання
за адресою: АДРЕСА_2 за результатом
якого встановлено, що в будинку
створені необхідні умови для
проживання дитини, обладнана дитяча
кімната, стосунки в сім'ї доброзичливі.
В будинку проживають позивач, його мати
та малолітній син позивача. Загальний
дохід сім'ї, зі слів, складає 6000 грн.
(а.с.22, 49)

Згідно акту обстеження умов проживання
відповідачки ОСОБА_2 спеціалістами
служби у справах дітей Іллічівської
районної адміністрації проведено
обстеження умов проживання за адресою:
АДРЕСА_1 за результатом якого
встановлено, що квартира знаходиться у
задовільному стані, мається вся
електропобутова техніка, для дитини є
диван і шафа, у квартирі створені
необхідні умови для проживання дитини.
Зі слів ОСОБА_2 стосунки в сім'ї
доброзичливі, її цивільний чоловік
ОСОБА_6 бажає, щоб дитина жила разом із
ними. Характеризується позитивно
дільничим інспектором. (а.с.23, 28)

Згідно характеристики, виданої головою
КСН сел.Волонтерівка м.Маріуполя,
ОСОБА_1 за місцем проживання
зарекомендував себе позитивно,
дільничним інспектором позивач
характеризується задовільно. (а.с.5)

Довідкою Іллічівського відділення
Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів
Донецької області від 27.09.2013р. ОСОБА_1
перебуває на обліку як суб'єкт
підприємницької діяльності (свідоцтво
№ НОМЕР_1 від 31.01.2008р.). Його дохід від
підприємницької діяльності на 2
півріччя 2012р. склав 9000,00 грн. (а.с.25)

Наказом №182-к ТОВ «АТБ-Маркет» ОСОБА_2
прийнято на роботу у підрозділ магазин
Продукти 273 на посаду продавця на
умовах строкового трудового договору з
окладом 1330,00 грн. на місяць з 7-30 год. до
19-30 год. через чотири дні. (а.с.30, 59) Даний
факт також підтверджено трудовою
книжкою відповідачки (а.с.37)

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачка знаходиться у фактичних
шлюбних відносинах із чоловіком
ОСОБА_6, який працює на ПАТ «ММК
ім.Ілліча» та за період з жовтня 2012 року
по вересень 2013 року отримав дохід у
розмірі 46596,84 грн. (а.с.55) та орендує
квартиру АДРЕСА_1 з серпня 2013 року.
(а.с.29)

З висновку Іллічівської
райадміністрації Маріупольської
міської ради від 11.10.2013р. вбачається, що
з урахуванням рішення комісії з питань
захисту дитини вважається можливим
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_4, 17.10.2010р. з батьком
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19-21)

За результатами психологічного
обстеження малолітнього ОСОБА_4 на
предмет взаємовідносин з батьком
встановлено, що дитина має високу
тривожність, явної переваги комусь із
батьків не показала, швидко підпадає
під вплив батька чи матері та не може
відображати свою власну точку зору.
Таким чином, доцільним є проживання
дитини у того з батьків, хто зможе у
повній мірі організувати необхідні
умови для її повноцінного розвитку.
(а.с.35)

В Преамбулі «Конвенції про права
дитини» від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої Україною 27 лютого 1991
року, визначено основні напрямки для
реалізації вказаної Конвенції, яким
визначено крім іншого те, що дитині для
повного і гармонійного розвитку її
особи необхідно зростання в сімейному
оточенні, в атмосфері щастя, любові і
розуміння.

Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права
дитини» в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів самої дитини.

Згідно до ст. 9 «Конвенції про права
дитини» держави-учасниці забезпечують
те, щоб дитина не розлучалася з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли компетентні
органи згідно з судовим рішенням,
визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Згідно до загальних засад регулювання
сімейних відносин, передбачених в ст. 7
Сімейного кодексу України, жінка та
чоловік мають рівні права і обов'язки у
сімейних відносинах, а регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

На підставі ст. 141 Сімейного кодексу
України (далі за текстом - СК), мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

При вирішені спору суд враховує
положення сімейного законодавства
України, за яким встановлено рівність
прав та обов'язків батьків щодо
виховання дитини та виходить з
принципу рівності прав і обов'язків
обох батьків, надаючи перевагу тому з
них, хто може забезпечити найбільш
сприятливі умови для виховання
малолітньої дитини.

Оскільки положення норм сімейного
законодавства не містять застережень в
частині розгляду питання визначення
місця проживання малолітньої дитини у
подальшому, бо умови виховання дитини
можуть змінюватись в залежності від
різних обставин, як то матеріальний
стан або стан здоров'я батьків і дитини,
та інших факторів, тому суд розглядаючи
вказаний спір, виходить з тих наявних у
теперішній час обставин, які були
встановлені безпосереднім розглядом
даної справи.

За принципом, закріпленим у Декларації
про права дитини від 20 листопада 1959
року, місце проживання малолітньої
дитини визначається за місцем
проживання матері, окрім випадків, коли
є обставини, що свідчать про
необхідність її розлучення з матір'ю.

З відповіді Іллічівського РВ ММУ ГУМВС
України в Донецькій області
вбачається, що до родини ОСОБА_4, за
адресою проживання регулярно
надходили виклики чергової групи
міліції в період з березня по жовтень
2013 року (понад 7 разів), останній виклик
був 18.10.2013р. за повідомленням ОСОБА_1
про те, що його мати за місцем
проживання вчинила сварку. Тому суд не
приймає до уваги пояснення матері
позивача, допитаної судом в якості
свідка, про те, що в їх родині спокійні
та доброзичливі стосунки, оскільки
вони спростовуються цією інформацією.

Суд взагалі не приймає до уваги
пояснення свідків по справі, оскільки
вони всі є близькими особами та
родичами сторін, що свідчить про їх
прихильність та заінтересованість на
користь однієї з сторін і не можуть
бути об'єктивними.

Суд схиляється до думки, що переважною
засадою для визначення місця
проживання дитини з одним із батьків є
не статус батьків, мати чи батько, а
врахування в першу чергу судом
якнайкращого забезпечення інтересів
самої дитини, яка повинна зростати у
сімейному оточенні, в атмосфері щастя,
любові і розуміння, що безпосередньо
закріплено у «Конвенції про права
дитини».

Приймаючи рішення по справі, судом
вивчені всі обставини справи,
матеріальне становище обох батьків, їх
бажання виховувати дитину, умови
проживання, які вони обидва пропонують
дитині, психологічний клімат в обох
родинах, характеристики, стан здоров'я
та інше. Тому, враховуючи наведені вище
обґрунтування, суд вважає, що для
забезпечення якнайкращого зростання,
розвитку та виховання малолітнього
ОСОБА_4 неможливо визначити місце його
проживання саме разом із батьком,
оскільки він не створив сприятливі
умови для належного психологічного
розвитку сина, так і достатню
матеріальну складову його зростання.
Крім того, суд обов'язково враховує
трирічний вік ОСОБА_4, якому необхідна
материнські любов, турбота та ласка, а
також з метою уникнення психологічного
стресу, який може відчути дитина в
цьому віці без матері, і не
погоджується із висновком комісії
органу опіки та піклування щодо
доцільності визначення місця
проживання малолітньої дитини із
батьком.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні цього позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 141, 150, 160, 161 Сімейного
кодексу України, Декларацією про права
дитини від 20 листопада 1959 року, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування
Іллічівської районної адміністрації
Маріупольської міської ради Донецької
області про визначення місця
проживання дитини відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до
Апеляційного суду Донецької області
через Іллічівський райсуд м. Маріуполя
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко