АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1838/14 Справа
№174/963/13-ц Категорія
Головуючий у 1 й інстанції - Шаповал Г.І.
- Каратаєва Л.О УХВАЛА
17 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
головуючого - Каратаєвої Л.О.
суддів: - Козлова С.П.,
при секретарі - Кочержинській А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 11 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_4, що
діє в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_6 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину та договору дарування
квартири, треті особи - Департамент
соціально - гуманітарної політики
Вільногірської міської ради,
Дніпропетровської області, як орган
опіки та піклування; державний
нотаріус Вільногірської державної
нотаріальної контори,
Дніпропетровської області, ОСОБА_7,-
в с т а н о в и л а:
11 грудня 2013 року Вільногірським
міським судом Дніпропетровської
області ухвалено рішення про часткове
задоволення позову, а саме визнано
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину на ? частку квартири
АДРЕСА_1, належної ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вільногірську
Дніпропетровської області, що було
видане ОСОБА_9 09.02.2009 року, а саме, в
частині ? частки зазначеної квартири.
Визнано частково недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 16.02.2009
року, а саме в частині дарування ?
частки зазначеної квартири та вирішено
питання про відшкодування судових
Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій просить,
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину ? частки квартири
АДРЕСА_1, належної ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вільногірську
Дніпропетровської області, видане
ОСОБА_9

Визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1 укладений
між ОСОБА_9 та ОСОБА_6

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, спірна квартира АДРЕСА_1
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_9та її сину ОСОБА_8, в
рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8
помер, внаслідок чого відкрилася
спадщина на ? частину зазначеної
квартири. Спадкоємцями за законом є
мати спадкодавця, ОСОБА_9 та рідна дочка
спадкодавця, неповнолітня ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

09.02.2009 р. ОСОБА_9 звернулася до
Вільногірської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, в виді частини спірної
квартири, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2
після смерті сина, ОСОБА_8, де зазначила,
що окрім неї інших спадкоємців немає та
в цей же день, 09.02.2009 р., отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

16 лютого 2009 року, ОСОБА_9
подарувала квартиру за нотаріально
посвідченим договором дарування своїй
дочці, ОСОБА_6, внаслідок чого
неповнолітня ОСОБА_5 була позбавлена
права на частину належної їй спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України -
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Частиною 1
ст. 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в
разі неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Згідно ст. 228 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України
встановлено, що нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК ОСОБА_9 та
неповнолітня ОСОБА_5 є спадкоємцями
першої черги за законом, частки яких в
спадщині є рівними, відповідно до ст. 1267
ЦК та кожному з них належить по ?
частині спадкової квартири.

ОСОБА_9 прийняла спадщину
відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК, що не
оспорюється сторонами.

ОСОБА_5, дочка спадкодавця, яка на
час відкриття спадщини була
неповнолітньою, прийняла спадщину
відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК, в якій
зазначено, що малолітня, неповнолітня,
недієздатна особа, а також особа,
цивільна дієздатність якої обмежена,
вважаються такими, що прийняли
спадщину, крім випадків, встановлених
ч.ч.2-4 ст. 1273 ЦК. Мати неповнолітньої
спадкоємиці ОСОБА_5, ОСОБА_4 від
спадщини, що належить її дочці, не
відмовлялась.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини,
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття.

Відповідно до ст. 217 ЦК України не
призводить недійсність окремої
частини правочину до недійсності інших
його частин.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про визнання частково
недійсними свідоцтва про право на
спадщину та договору дарування,
оскільки за умови недійсності
свідоцтво про право на спадщину на 1/2
частину спадкової квартири, закону
суперечила лише певна частина умов
правочину (1/2).

Доводи апеляційної скарги
вказаних висновків суду першої
інстанції не спростовують, оскільки не
містять підстав передбачених ст. 309 ЦПК.

Рішення відповідає вимогам ст. 213,
214 ЦПК, тому підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 11
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: