Справа № 434/5292/13-ц,
Провадження №2/434/297/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року

Артемівський районний суд
м.Луганська в складі головуючого
судді Головіної Т.М., при секретарі
Височиній А.С., за участю представника
позивача -ОСОБА_1, представників
відповідача ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_3,
ОСОБА_4, представника відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у залі суду в місті
Луганську цивільну справу за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
Державного нотаріуса другої
Луганської Державної нотаріальної
контори Старецької Н.В. про визнання
недійсними свідоцтв про спадкування за
законом, договору дарування,
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, посилаючись на те,
що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька
ОСОБА_10 відкрилась спадщина на
квартиру АДРЕСА_1 , спадщину у рівних
частках прийняли мати померлого
ОСОБА_7 та донька від другого шлюбу -
ОСОБА_5 та 12.06.2012 року їм були видані
свідоцтва про право на спадщину; він
(позивач) спадщину своєчасно не
прийняв, бо з грудня 2011 року перебував
на заробітках у м. Києві, про смерть
батька дізнався лише в липні 2013 року
від своєї матері; 16.08.2012р. ОСОБА_7
подарувала успадковану ? частку
квартири своїй онуці ОСОБА_2, звернувся
до суду з позовом, який надалі уточнив
(а.с.92), в якому просить визнати
недійсними видані на ім'я ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину
за законом від 06.08.2012 року, від 12.06.2012
року та договір дарування частки у
вказаній квартирі від 16.08.2012р.;
визначити йому додатковий строк,
тривалістю два місяці, для подачі заяви
про прийняття спадщини після смерті
батька .

У судовому засіданні
представник позивача на задоволенні
позовних вимог ОСОБА_8 наполягав, надав
пояснення аналогічні, викладеним у
позові; відповідач ОСОБА_2, яку
підтримали представники - адвокат
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (її батько), який діяв
також в інтересах своєї матері -
відповідачки ОСОБА_7 , позов не визнала
, мотивуючи тим, що за тиждень до смерті
ОСОБА_10 вона у телефонному режимі
повідомляла позивачу про хворобу його
батька, заперечує факт перебування
позивача поза межами м. Луганська;
вважає , що позивач мав можливість
вчасно прийняти спадщину, строк ним
пропущено без поважних причин; вважає
себе добросовісним набувачем.

Представник відповідача
ОСОБА_7 - ОСОБА_4 позов не визнав,
мотивуючи тим, що по мобільному
телефону він (представник) повідомив
позивача про смерть ОСОБА_10 ; ОСОБА_7
позивача про смерть батька не
повідомляла.

Представник відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (мати відповідачки
ОСОБА_5 та колишня дружина померлого
ОСОБА_10.) не заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивача
ОСОБА_8, суду пояснила, що про смерть
ОСОБА_10 ні їй, ні ОСОБА_5 ніхто не
повідомив, про його смерть вона
дізналась через два тижня, коли
намагалася до нього додзвонитися, але
на дзвінки ніхто не відповідав, вона
подзвонила до завідувача відділенням
туберкульозної лікарні, де проходив
лікування ОСОБА_10 та їй повідомили про
його смерть; ОСОБА_5 видала на її
(представника) ім'я довіреність, на
підставі якої вона займалась
оформленням спадщини; вона знала про
існування у померлого сина, але ні вона
(представник), ні її донька ОСОБА_5 не
знали його особисто; ОСОБА_5 намагалася
знайти його по соціальнім мережам
Інтернету по прізвищу «ОСОБА_10» , бо не
знала, що він змінив прізвище і
знайшла його лише у літку 2013 року, коли
позивач зі слів своєї матері вже знав
про смерть батька; вважає, що позивач
вчасно не звернувся до нот. контори, бо
не знав про смерть батька.

Представник другої
Луганської Державної нотаріальної
контори у судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутністю, заперечень проти позову
не надав.

Допитані у судовому засіданні
свідки суду показали:

ОСОБА_11 - чоловік відповідачки
ОСОБА_2, що про смерть ОСОБА_10 позивач
був повідомлений по телефону ОСОБА_4

ОСОБА_12 -сусідка ОСОБА_10 та
знайома матері позивача ОСОБА_13, що
04.07.2013р. вона через мережу Інтернет
повідомила мати позивача, яка мешкає в
Італії, про смерть ОСОБА_10 , про що
остання на той час не знала, сказала,
що сповістить про це сина (позивача).

ОСОБА_14, який працював з
відповідачкою ОСОБА_2 в ТРК «Атріум», що
він чув, як ОСОБА_2 сповістила по
телефону ОСОБА_8 про хворобу батька.

ОСОБА_15 - сусідка ОСОБА_7 , що на
похоронах ОСОБА_7 казала, що
повідомили сина про смерть ОСОБА_10

ОСОБА_16 - сусідка ОСОБА_7 надала
аналогічні зі свідком ОСОБА_15
показання .

З пояснень сторін, їх
представників, показань свідків,
наданих доказів встановлено наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у першому
терапевтичному відділенні
Слов»яносербської обласної
туберкульозної лікарні помер ОСОБА_10;
тіло померлого з лікарні забрав рідний
брат ОСОБА_4

При житті ОСОБА_10 не залишив
заповіту; після його смерті до
спадкової маси увійшла належна
останньому при житті на підставі
договору купівлі-продажу від 30.07.2003р.
квартира АДРЕСА_1; його спадкоємцями
першої черги на день смерті були:
позивач ОСОБА_8 (син від першого шлюбу,
який змінив прізвище з «ОСОБА_10» на
«Луганський» після одруження) , ОСОБА_7
(мати) та ОСОБА_5 (донька від другого
шлюбу). Тобто позивач ОСОБА_8 та
відповідачка ОСОБА_5 є рідними братом
та сестрою по лінії батька,
відповідачка ОСОБА_7 є бабусею
позивача.

Спадщину після смерті ОСОБА_10 у
рівних частках прийняли ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, шляхом подачі відповідної
заяви до Другої Луганської державної
нотаріальної контори; 12.06.12р. та
06.08.2012р. їм видані свідоцтва про право
на спадщину за законом на вказану
квартиру у рівних частках, тобто по 1/2
кожній.

Позивач до смерті батька з ним
не проживав, заяву про прийняття
спадщини до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини у
встановлений законом шестимісячний
строк не подав.

Як стверджує позивач, він
вчасно не звернувся до нотаріальної
контори, бо перебував на заробітках у м.
Києві , про смерть батька дізнався лише
у липні 2013 року від своєї матері.

На підставі договору дарування
частки квартири від 16.08.2012р. ОСОБА_7
подарувала успадковану ? частку
квартири своїй онуці ОСОБА_2 , яка
доводиться позивачу двоюрідною
сестрою.

19.12.2013 року позивач звернувся до
Другої Луганської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
постановою від 19.12.2013 року йому
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
з підстав пропуску строку прийняття
спадщини , рекомендовано звернутися до
суду.

Статтями 1223, 1261 ЦК України
встановлено, що у разі відсутності
заповіту право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу; у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, в тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той із
подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України - частки
у спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Відповідно до ст.1268, 1270, 1269, 1272 ЦК
України, спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але не проживав зі
спадкодавцем станом на день його
смерті, повинен подати до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини, для чого
встановлюється строк 6 місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.
У разі пропуску вказаного строку з
поважної причини, суд може визначити
додатковий строк, необхідний для
подання такої заяви.

Як роз'яснив Верховний суд України в
Постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008р. « Про
судову практику у справах про
спадкування», вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причин
пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому, необхідно виходити
з того, що поважними є причини ,
пов'язані з об'єктивними ,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця для вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України,
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно п.27 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»№7
від 30.05.2008 року свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть
бути: визнання заповіту недійсним,
визнання відмови від спадщини
недійсною, визнання шлюбу недійсним,
порушення у зв'язку з видачею свідоцтва
про право на спадщину прав інших осіб
тощо.

Відповідно до ст..203, ч.1 ст. 215
ЦКУ, зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства (ч.1);
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч.3); правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч.5). Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені ч.1, 3-5 ст..203 ЦКУ; недійсною
визнається угода, що була укладена з
порушенням вимог чинного
законодавства.

Аналізуючи надані сторонами
докази та даючи правову оцінку їх діям,
суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_8,
виходячи з наступного:

судом встановлено, що
позивач ОСОБА_8, як спадкоємець першої
черги за законом мав право нарівні з
іншими спадкоємцями першої черги -
матір'ю померлого ОСОБА_7 та його
донькою ОСОБА_5 на спадкування
належної при житті спадкодавцю ОСОБА_10
квартири і такого права, при
доведеності ним поважності причин
пропуску строку звернення до нот.
контори із заявою про прийняття
спадщини, не втратив, так як не
відмовився від прийняття спадщини.

Позивач просить визначити
йому додатковий строк на подачу такої
заяви та у якості поважної причини
пропуску строку звернення до нотаріуса
вказує на свою необізнаність стосовно
смерті батька і , що про вказані події
йому стало відомо від своєї матері
лише в липні 2013 році, після чого він
відразу звернувся до суду.

Суд вважає доведеними
позивачем вказані ним фактичні
обставини, через які він пропустив
строк звернення до нотаріуса ,
наступними доказами:

показаннями незацікавленого
у результатах розгляду справи свідка
ОСОБА_12, з яких вбачається, що станом на
04.07.2013 року , коли вона через мережу
Інтернет повідомила мати позивача про
смерть ОСОБА_10 .; при цьому ні позивач,
ні його мати, яка сказала, що сповістить
про дані події синові, не знали про
смерть родича;

поясненнями представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (матері
відповідачки ОСОБА_5 та колишньої
дружини померлого ОСОБА_10.) , з яких
вбачається, що про смерть ОСОБА_10 ні їй,
ні ОСОБА_5 також ніхто не повідомив, про
дані обставини вона дізналась аж через
два тижня від завідувача відділенням
туберкульозної лікарні, де лікувався і
помер ОСОБА_10 , але про його смерть
позивачу вони не повідомили , бо не
знали його особисто; тривалий час
ОСОБА_5 шукала позивача через
соціальну мережу Інтернет по прізвищу
«ОСОБА_10» , бо не знала, що він змінив
прізвище і знайшла його лише у літку 2013
року, коли вже позивач від своєї матері
дізнався про смерть батька.

Таким чином, у суду не має
підстав ставити під сумнів показання
свідка ОСОБА_12, які узгоджуються з
поясненнями представника відповідача
ОСОБА_5 про те, що про смерть батька
позивач однозначно дізнався від своєї
матері у липні 2013 року, які суд вважає
за необхідне покласти у підставу свого
рішення.

Як було встановлено у
судовому засіданні, батьки позивача
розлучилася чимало років потому,
позивач із батьком не мешкав тривалий
час та тісних стосунків між собою вони
не мали; при цьому ОСОБА_10 страждав на
тяжке хронічне, інфекційне
захворювання, однак відносин з батьком
позивач не втрачав, про що свідчать
встановлені у судовому засіданні
обставини, що останній раз восени 2011
року позивач відвідував батька разом
із бабусею. Таким чином, суд приходить
до висновку, що позивач був дійсно
необізнаний про смерть батька; таку
причину пропуску строку звернення до
нотаріуса суд вважає поважною,
об'єктивно непереборною та істотною,
яка перешкоджала позивачу своєчасно
звернутися до нот. контори з заявою про
прийняття спадщини, тому суд вважає за
можливе визначити позивачу додатковий
строк тривалістю два місяця з дня
набрання чинності рішення суду для
вчинення такої дії.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача ОСОБА_8 в даній частині , суд не
бере до уваги показання наступних
свідків:

ОСОБА_11 про те, що він чув, як
ОСОБА_4 повідомляв у телефонному режимі
позивача про смерть батька, оскільки
даний свідок є чоловіком відповідачки
ОСОБА_2 та є особою зацікавленою у
підтриманні таких доводів
відповідача та вирішенні справи на її
користь;

ОСОБА_14- про те, що він чув, як
ОСОБА_2 сповістила по телефону ОСОБА_8
про хворобу батька, оскільки по - перше
само по собі звернення відповідачки по
телефону до чоловіка з іменем
«Віталій» не вказує на розмову саме з
позивачем ОСОБА_8; по друге - у даній
розмові йдеться мова про хворобу, а не
про смерть .

ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (сусідів
відповідачки ОСОБА_7) про те, що на
похоронах ОСОБА_7 казала, що
повідомила позивача про смерть ОСОБА_10,
оскільки дані свідки не були
безпосередньо при цьому присутніми,
дані обставини їм відомі з чужих слів,
крім того, показання даних свідків
суперечать поясненням самого
представника відповідачки ОСОБА_7 -
ОСОБА_4 , згідно яких остання не
повідомляла позивача про смерть
батька.

Суд вважає, що право позивача
на отримання частки у спадковому майні
після смерті батька ОСОБА_10 у зв'язку з
видачею відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_5
свідоцтв про право власності на
спадщину за законом від 06.08.2012р. та від
12.06.2012р. порушено, що у відповідності до
ст.. 1301 ЦК України є підставою для
визнання даних правочинів як таких, які
укладені з порушенням вимог чинного
законодавства, недійсними.

Оскільки суд прийшов до
висновку, що свідоцтво про право на
спадщину, на підставі якого
відповідачка ОСОБА_7 набула право
власності на успадковану ? частку у
квартирі є недійсним, остання не мала
права розпоряджатися даною часткою у
квартирі, тому договір дарування нею
відповідачці ОСОБА_2 даної нерухомості,
як такий, який укладений з порушенням
вимог чинного законодавства, підлягає
визнанню недійсним.

На підставі ст.ст. 203,215, 1223,1261,
1267, 1268, 1269, 1270, 1272, 1301 ЦК України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30.05.08р., керуючись
ст.ст. 10,11,60, 212, 213 - 215ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 06.08.2012 року,
видане державним нотаріусом Другої
Луганської державної нотаріальної
контори Старецькою Н.В, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_7 на
1/2 частку квартири АДРЕСА_1 - недійсним.

Визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 12.06.2012 року,
видане державним нотаріусом Другої
Луганської державної нотаріальної
контори Старецькою Н.В, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_5 на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1 - недійсним.

Визнати договір дарування 1/2
частки квартири АДРЕСА_1 від 16.08.2012р.,
посвідчений державним нотаріусом
Другої Луганської державної
нотаріальної контори Старецькою Н.В.
реєстраційний номер 2-369 - недійсним.

Визначити ОСОБА_8 додатковий
строк - два місяці з дня набрання
рішення суду законної чинності, для
подачі заяви про прийняття спадщини
після смерті його батька ОСОБА_10 ,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Повний текст рішення суду
виготовлений 21 березня 2014 року.

Суддя: