Справа №560/127/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Дубровицький
районний суд Рівненської області у
складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі Пінчук О.М.,

за участю прокурора Бризицької А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дубровиця справу за
позовом Органу опіки та піклування -
Дубровицька районна державна
адміністрація до ОСОБА_2, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог
Рівненський обласний
навчально-реабілітаційний центр про
позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач Орган опіки та піклування -
Дубровицька районна державна
адміністрація звернувся в суд з
позовом до відповідача ОСОБА_2 та
просить:

- позбавити відповідачку
батьківських прав відносно її дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2;

- стягнути з відповідачки на
утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку до досягнення
дітьми повноліття;

- передати дітей на опікування та
подальшого влаштування Органу опіки та
піклування - Дубровицькій районній
державній адміністрації.

Свої вимоги мотивує тим, що до служби у
справах дітей Дубровицької РДА
надійшло повідомлення Рівненського
обласного навчально-реабілітаційного
центру про те, що в їх закладі на
державному утриманні перебувають
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти переведені в заклад з
Рівненського міського будинку дитини:
ОСОБА_3 з 24.08.2011 року, ОСОБА_4 з 15.03.2013
року, куди вони були влаштовані
відповідно до розпоряджень голови
Дубровицької РДА від 14.10.2008 року №434 та
від 18.10.2010 року №330. Причина влаштування
дітей у державні заклади - неналежні
умови проживання. Відповідачка є
одинокою матір'ю відносно дітей ОСОБА_3
та ОСОБА_4, яких востаннє відвідувала у
травні 2013 року. Діти часто хворіють і їх
лікування здійснюється за рахунок
закладу. Мати про здоров'я дітей не
піклується, ліки, одяг, продукти
харчування, інші засоби для ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ніколи не привозила. Бесіди
працівників державного закладу з
відповідачкою про участь матері в
житті дітей щодо важливості
спілкування з ними, однак це не дало
позитивного результату. Відповідачка
продовжує нехтувати батьківськими
обов'язками, завдаючи при цьому
психологічної шкоди дітям. Жодного
разу за увесь час перебування дітей в
державних закладах, мати дітей на
вихідні, святкові дні до себе не
забирала, не цікавилася їхнім
розвитком. Діти не пам'ятають своєї
мами. Це підтверджується тим, що під час
відвідування державного закладу
малолітня ОСОБА_4 назвала мамою
працівника служби і дуже просила її
забрати додому. Під час народження
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачка
проживала разом з своїм батьком, який
схильний до вживання алкогольними
напоями та психічно-хворою мамою, яка
часто веде себе неадекватно. В будинку
не було створено належних умов. Тому,
діючи в інтересах малолітніх дітей, їх
було влаштовано до державних закладів.
08.11.2011 року відповідачка зареєструвала
шлюб з ОСОБА_5 і народила третю дитину, а
в 2013 році - четверту, які проживають
разом з нею. ОСОБА_2 мала намір забрати
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з державних закладів,
коли була вагітною четвертою дитиною і
стояло питання про те, який розмір
соціальної допомоги при народженні
отримає. Але оскільки на той час умов в
сім'ї матері для повернення дітей
створено не було, діти залишились в
закладі. З 2013 року у відповідачки не
було намірів та бажання повернути їй
дітей на виховання. Влітку 2013 року
чоловіка відповідачки за крадіжку було
засуджено до позбавлення волі. ОСОБА_2
незважаючи на сприяння органу опіки та
піклування Висоцької сільської ради,
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей і молоді, комісії з питань
захисту прав дитини у спробі допомогти
їй подолати життєві труднощі та
створенні умов для повернення дітей з
державних закладів, знехтувала всіма
порадами і нічого не зробила та не має
такого бажання.

В судовому засіданні представник
позивача Лобзун О.П. повністю
підтримала зазначені в позовній заяві
обставини та просить позов задоволити
у повному обсязі.

Прокурор позовні вимоги підтримав та
просить задоволити у повному обсязі.

Відповідачка позов не визнала.
Пояснила, що вона має намір забрати
дітей з державного закладу, однак на
даний час у неї нема такої можливості.
Дуже хоче, щоб діти повернулися до неї.
Зазначила, що у січні 2014 року
навідувалася до дітей. Просить
відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог
Рівненського обласного
навчально-реабілітаційного центру в
судове засідання не з'явився. У поданій
заяві адміністрація закладу просить
розглянути справу без участі
представника закладу. Додатково
повідомляє, що малолітні ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 перебувають в їхньому закладі з
24.08.2011 року та з 15.03.2013 року відповідно.
протягом всього часу перебування
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, мама дітей ОСОБА_2
відвідала їх лише декілька раз: 12.04.2012
року - привезла фрукти та цукерки, 25.10.2012
року - привезла солодощі; 20.03.2013 року та
06.05.2013 року. За останні шість місяців
матір ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвідувала їх
лише один раз 21.01.2014 року. До того ні
особисто, ні по телефону не цікавилась
життям та здоров'ям дітей.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, дослідивши докази по справі,
суд у задоволені позову відмовляє з
наступних підстав.

Відповідно до ст.150 СК України
визначено обов'язки батьків щодо
дитини. Вони зобов"язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток,
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної освіти, готувати її до
самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або
наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Отже, законодавцем чітко встановлено
вичерпний перелік підстав позбавлення
батьківських прав, який складається з
вищевказаних шести пунктів.

Ухилення від виконання батьківських
обов'язків передбачає систематичне
невиконання обов'язку турбуватись про
дітей, в чому воно б не виражалось (не
годувати, не забезпечувати необхідним
одягом, медичною допомогою, словом не
робиться нічого для задоволення
життєво важливих потреб дитини)

Сам по собі факт існування у матері
ОСОБА_2 складних побутових умов
підлягає критичній оцінці в даній
ситуації.

Перелічені законодавцем обов'язки в
ст.150 СК України відповідачка, хоч і не в
повній мірі, але намагається це робити,
а вищенаведені докази у даній справі не
спростовують пояснень відповідачки
про те, що вона не втратила інтересу
щодо виховання і утримання дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Крім того, слід зазначити, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на батьків, коли
вже вичерпані всі інші можливості.

Пункт 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№3 "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
передбачає, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Зі змісту ст.164 СК України
вбачається, що позбавлення
батьківських прав - це насамперед
спосіб захисту прав та інтересів дітей.

Суд враховує, що відповідачка
періодично спілкується з дітьми, що
підтверджується документально і проти
чого не заперечує і сам представник
позивача. Однак, в цілому відповідачка
не втратила інтересу щодо своїх дітей
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому, з урахуванням
вищевикладеного, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позову.

Частиною 2 ст.10 ЦПК України передбачено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Представником позивача у судовому
засіданні не доведено обставини,
зазначені, як у позовній заяві, так і в
судовому засіданні.

Зі змісту ст.60 ЦПК України вбачається,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
є всі підстави для відмови у задоволені
позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 214, 215, 292, 294 ЦПК
України суд -,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Органу опіки та
піклування - Дубровицька районна
державна адміністрація до ОСОБА_2,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог Рівненський обласний
навчально-реабілітаційний центр про
позбавлення батьківських прав
відмовити за недоведеністю..

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубровицький районний суд з
поданням апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду:
З.С.Сидоренко