АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2262/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Ремеза В.А.,
Єлізаренко І.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 грудня 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договорів позики
безгрошовими, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу
за договорами позики б/н від 31 жовтня 2012
року та від 22 березня 2012 року з
урахуванням збитків від інфляції та
відсотків у розмірі 34769,43 грн., а також
витрати по сплаті судового збору в сумі
347,7 грн. та по оплаті правової допомоги
в сумі 700 грн.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 подав
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, у
якій просив визнати договір позики
(розписку) від 22 березня 2012 року на суму
7534 грн. та договір позики (розписку) від
31 жовтня 2012 року на суму 16600 грн.,
укладені між ним та ОСОБА_2,
безгрошовими.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог до нього та
задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або ж таку
кількість речей того ж виду та тієї ж
якості.

За вимогами ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути надана
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
22 березня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
був укладений договір позики,
підтверджений розпискою, за яким
ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 7534 грн. та
зобов'язався їх повернути до 22 грудня
2012 року. Умовами договору передбачена
сплата до 22 числа кожного місяця 4% на
залишок суми та штраф 10% від суми
залишку за несвоєчасне повернення
(а.с.8).

Окрім того, 31 жовтня 2012 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір
позики, підтверджений розпискою, за
яким ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 16600 грн. за
умови сплати 4% щомісяця в період з 25 по
28 число та зобов'язався повернути
отриману ним суму до 31 серпня 2013 року
(а.с.6,7).

У зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань по поверненню грошових
коштів у визначений строк, у позивача
виникло право вимоги стягнення боргу.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов висновку, що
між сторонами існують правовідносини
позики грошових коштів та, виходячи з
положень ст. 625 ЦК України та умов
договорів позики, враховуючи час
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, стягнув суму
основного боргу у розмірі 24134 грн. (7534
грн. + 16600 грн.); суму інфляції за період
з 01 листопада 2012 року по 30 червня 2013
року (у межах позовних вимог) у розмірі
49,63 грн.; 4% у розмірі 10732,4 грн. (7534 грн. х 4%
х 15 місяців + 16600 грн. х 4% х 8 місяців) та
штраф у розмірі 753,4 грн. (10% від суми 7534
грн.).

Також судом у відповідності з
вимогами п.2 ч.3 ст. 79, ст. 84 ЦПК України,
положень Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» було
стягнуто на користь позивача витрати
на правову допомогу у розмірі 487,2 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України вирішено питання про стягнення
з відповідача на користь позивача
сплаченого судового збору в розмірі 347,7
грн.

Колегія суддів погоджується з
рішенням суду, оскільки воно
відповідає нормам закону та обставинам
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставної відмови у задоволенні
зустрічного позову та визнанні
договорів позики безгрошовими,
колегія суддів не може взяти до уваги,
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи, які містять
розписки позичальника.

У судовому засіданні відповідач не
заперечував, що розписки написані ним
власноруч, на них стоять його підписи,
вчинені ним особисто.

Посилання апелянта на ті
обставини, що ним було повернуто
позивачу близько 10000 грн. належними
доказами не підтверджені.

Доводи апеляції, що на момент
написання розписки на суму 16600 грн., на
відповідача чинився психологічний
тиск з боку позивача та чотирьох
невідомих осіб, у зв'язку з чим він
звертався до правоохоронних органів,
колегія суддів вважає недоведеними,
оскільки доказів на підтвердження
притягнення позивача до кримінальної
чи іншої відповідальності суду не
надано.

Суд першої інстанції, дослідивши
надані сторонами докази, ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді