АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3234/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Троян Н. А. Доповідач - Прозорова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Козлова С.П.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційними
скаргами

Нікопольського комунального
підприємства "Нікопольтеплоенерго" та
ОСОБА_2

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом
Нікопольського комунального
підприємства "Нікопольтеплоенерго" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
надані послуги з теплопостачання, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2013 року Нікопольське
комунальне підприємство
"Нікопольтеплоенерго" звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання.

В обґрунтування позовних вимог
Нікопольське комунальне підприємство
"Нікопольтеплоенерго" посилалося на те,
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 та
користується послугами
централізованого теплопостачання. Між
сторонами встановилися зобов'язальні
правовідносини з приводу надання
житлово-комунальних послуг.

Нікопольське комунальне підприємство
"Нікопольтеплоенерго" надає послуги з
теплопостачання ОСОБА_2, яка неналежним
чином виконує свої зобов'язання по
оплаті наданих послуг і станом на 01.10.2013
року заборгованість за особовим
рахунком складає 4211 грн. 36 коп.

У грудні 2010 року НКП
"Нікопольтеплоенерго" зверталося до
суду з заявою про видачу судового
наказу на стягнення заборгованості у
сумі 3062 грн. 39 коп.

За заявою ОСОБА_2 ухвалою суду від 24.03.2011
року судовий наказ був скасований.

Тому НКП "Нікопольтеплоенерго" просило
суд поновити строк позовної давності
та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за
надані послуги в сумі 4211 грн. 36 коп.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 лютого 2014 року позовні
вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь
Нікопольського комунального
підприємства "Нікопольтеплоенерго"
заборгованість за надані послуги з
теплопостачання в сумі 1148 грн. 97 коп. та
витрати по сплаті судового збору в сумі
229 грн. 40 коп.

В іншому суд відмовив у зв'язку з
пропуском строку позовної давності
(а.с.53-54).

З таким рішенням не погодилися як НКП
"Нікопольтеплоенерго", так і ОСОБА_2
та звернулися з апеляційними скаргами,
в яких просять скасувати рішення суду
та постановити нове рішення,
посилаючись на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
законодавства (а.с.57-58, 61).

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 та
користується послугами
централізованого теплопостачання.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість за
надані послуги з теплопостачання, суд
першої інстанції виходив із того, що
станом на 01 жовтня 2013 року
заборгованість ОСОБА_2 за надані
послуги з теплопостачання за період із
01 грудня 2010 року по 01 жовтня 2013 року
становить 1148 грн. 97 коп. і зазначена
сума підлягає стягненню. Суд також
виходив з того, що вимоги позивача про
стягнення заборгованості за період з
01.02.2001 року по 01.12.2010 року лежать поза
межами трирічного строку позовної
давності.

З таким висновком колегія суддів не
може погодитися, оскільки він не
відповідає матеріалам справи та
вимогам діючого законодавства.

Так, частиною 2 ст. 264 ЦК України
встановлено, що позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується (ч.3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦК України, якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України
судовий наказ є особливою формою
судового рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,3 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

Відповідно до ч.3 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають справи, визначені у
частині першій цієї статті, в порядку
позовного, наказного та окремого
провадження.

За змістом ч.ч.1,3 ст. 118 ЦПК України позов
пред'являється шляхом подання позовної
заяви до суду першої інстанції. Позовна
заява щодо вимог, визначених у частині
першій статті 96 цього Кодексу, може
бути подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом
реалізації судової влади, яким
вирішується цивільна справа по суті
заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в позовному
провадженні реалізуються завдання
цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Підставою для відкриття наказного
провадження у справі є прийняття судом
заяви про видачу судового наказу, а для
відкриття позовного провадження -
позовної заяви.

Результат вирішення цивільної справи
по суті у позовному провадженні
закріплюються у рішенні суду. За
результатами вирішення справи у
наказному провадженні видається
судовий наказ.

З огляду на викладене та на положення
ч.1 ст. 8, ч.2 ст. 264 ЦК України необхідно
дійти висновку, що подання заяви про
видачу судового наказу та його видача
судом перериває позовну давність.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
безпідставно прийшов до висновку про
те, що у зазначеній справі перебіг
позовної давності не був перерваний у
зв'язку з поданням 23.12.2010 року НКП
"Нікопольтеплоенерго" заяви про видачу
судового наказу.

Оскільки звернення НКП
"Нікопольтеплоенерго" до суду 23.12.2010
року з заявою про видачу судового
наказу за аналогією зі зверненням з
позовом відповідно до вимог ч.2
ст. 264 ЦК України перериває перебіг
позовної давності, вимога НКП
"Нікопольтеплоенерго" про стягнення
заборгованості за період з 23.12.2007 року
по грудень 2010 року включно охоплюється
трирічним строком позовної давності.

Враховуючи зазначені обставини та
вимоги ст.ст. 509, 526, 543 ЦК України, з
ОСОБА_2 на користь НКП
"Нікопольтеплоенерго" підлягає
стягненню 3030 грн. 45 коп. заборгованості
по оплаті за теплопостачання за період
з 23.12.2007 року по 01.10.2013 року.

У зв'язку з тим, що висновки суду першої
інстанції в частині відмови у позові
про стягнення заборгованості за період
з 23.12.2007 року по грудень 2010 року не
відповідають вимогам закону та
обставинам справи, його рішення на
підставі п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України
підлягає зміні, а розмір присудженої до
стягнення з відповіда заборгованості -
збільшенню з 1148 грн. 97 коп. до 3030 грн. 45
коп.

Доводи НКП "Нікопольтеплоенерго" в
апеляційній скарзі про те, що у 2008 році
підприємство також зверталося до суду
з заявою про видачу судового наказу -
нічим не підтверджені.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на те, що фактично НКП
"Нікопольтеплоенерго" не
забезпечувало квартиру теплом за
спірний період, весь час вона вмикала
електричний обігрівач, а з 2010 року до 2013
року знаходилася на стаціонарному
лікуванні у м.Дніпропетровську також
нічим не підтверджені.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
про те, що вона не укладала угоди з
позивачем про надання тепла, не
спростовують висновку суду про те, що
відповідачка фактично користувалася
послугами централізованого
теплопостачання.

Враховуючи допущені судом першої
інстанції порушення норм
процесуального та матеріального права,
що призвели до неправильного вирішення
спору, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України колегія суддів вважає рішення
суду першої інстанції змінити та
постановити нове рішення про
збільшення розміру присудженої до
стягнення з ОСОБА_2 заборгованість по
оплаті за теплопостачання.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,315,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційні скарги Нікопольського
комунального підприємства
"Нікопольтеплоенерго" та ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 13
лютого 2014 року - змінити у частині
розміру суми заборгованості за
теплопостачання, збільшивши розмір
присудженої до стягнення з ОСОБА_2 на
користь Нікопольського комунального
підприємства "Нікопольтеплоенерго"
заборгованість по оплаті за
теплопостачання суми з 1148 грн. 97 коп. до
3030 грн. 45 коп.

В іншій оскарженій частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: