АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1680/14
інстанції - Подорець О.Б.
Справа № 199/8333/13ц
Доповідач - Городнича
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту
сплати боргу та відсутності
зобов'язань, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2013 року
ОСОБА_2 поновлено строк пред'явлення
виконавчого листа до виконання,
виданого на підставі рішення цього ж
суду від 13 січня 2009 року про стягнення з
ОСОБА_1 боргу за договором позики. 04
серпня 2011 року відповідач власноруч
написав розписку про те, що розрахунок
з ним з боку позивача здійснено в
повному обсязі.

Таким чином, позивач просив суд
встановити факт повернення ним ОСОБА_2
боргу, який стягнуто рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2009 року та
визнати відсутність у позивача
зобов'язань перед відповідачем за
договором позики.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2009 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2009 року
ОСОБА_2 поновлено строк для
пред'явлення виконавчого листа
виданого Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська від 10 березня 2009 року
щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 боргу загальною сумою 144 192,54 грн.
у цивільній справі № 2-1201/2009. Дану
ухвалу Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 червня 2013 року
ОСОБА_1 не оскаржував.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що в порядку цивільного
судочинства встановлюються факти, які
зазначені в ч.1 ст. 256 ЦПК України чи інші
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення. Між тим встановлення
факту сплати боргу не передбачено ст. 256
ЦПК України, а зазначені позивачем
правовідносини витікають із
договірних правовідносин щодо надання
позики, а позивач фактично просить
підтвердити виконання ним рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2009 року.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що суд неправомірно
відмовив йому у задоволенні позовних
вимог, дійшов помилкового висновку про
те, що він обрав неналежний спосіб
захисту своїх прав, не врахував , що
відсутність спеціальної норми до
виниклих правовідносин не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позову, оскільки згідно ст. 124 КУ
юрисдикція судів розповсюджується на
всі правовідносини.

Проте з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Як зазначалось вище рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2009 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_1 на його користь
боргу за договором позики. Ухвалою
цього ж суду від 04 червня 2009 року ОСОБА_2
поновлено строк для пред'явлення
виконавчого листа виданого Жовтневим
районним судом м. Дніпропетровська від
10 березня 2009 року щодо стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу
загальною сумою 144 192,54 грн. На
сьогоднішній день виконавче
провадження по даній справі не закрите,
що не оспорювалось сторонами в
судовому засіданні. Таким чином всі
питання щодо виконання рішення суду,
відсутності чи наявності зобов'язань
між сторонами повинно вирішуватись у
виконавчому провадженні по даній
справі.

Із зазначених позивачем предмета
та підстав позову вбачається, що
предметом спору стала правомірність
складання розписки відповідача про
проведення розрахунку з позивачем.

Разом з тим згідно зі ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
наведено в ст. 16 ЦК України, який не
містить такого способу захисту як
визнання відсутності зобов'язань та
встановлення факту повернення боргу.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
вимогах закону та задоволенню не
підлягають, у зв'язку з чим рішення суду
першої інстанції слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: