Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №281/84/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Бичківська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого-судді Трояновської Г.С.

Суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини, що продовжує
навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Лугинського районного суду
Житомирської області від 13 лютого 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом, в якому зазначала, що
з 16.09.1995 року по 01.07.2004 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син
ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу дитина
проживає разом з нею і перебуває на
повному її утриманні. Оскільки син
продовжує навчання на платній основі, а
сама позивач перебуває у скрутному
матеріальному становищі, просила
стягнути з відповідача аліменти на
утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ?
частини всіх видів його заробітку
/доходу/ щомісячно, починаючи з дня
подачі заяви до суду і до закінчення
сином навчання - до 30 червня 2016 року.

Рішенням Лугинського районного
суду Житомирської області від 13 лютого
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання,
аліменти в розмірі ? частки з усіх
видів його заробітку щомісячно,
починаючи з 30.07.2013 року і до 30.06.2016 року,
але не більше як до досягнення сином 23
років. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів
в межах суми платежу за один місяць
допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове - про відмову в позові.
Вважає, що він повністю виконав свої
зобов»язання відносно сина, оскільки
сплачував аліменти до його повноліття.
Зазначає, що позивач не погоджувала з
ним питання про платне навчання сина, а
він не має можливості надавати таку
допомогу на навчання. Вказує, що судом
винесено рішення без урахування
розміру матеріальної допомоги, яку
потребує син та необґрунтовано
визначено розмір аліментів на покриття
цих витрат. Також вважає, що судом при
стягненні аліментів на період навчання
не було враховано період перебування
сина на канікулах, а також те, що не
можуть стягуватися аліменти з допомоги
на дітей, передбаченої законом,
оскільки це суперечить ст.73 Закону
України „Про виконавче провадження".

Розглянувши справу в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.199
Сімейного кодексу України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв»язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов»язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Положеннями ст.141 СК України
визначено, що мати, батько мають рівні
права та обов"язки щодо дитини.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов"язків щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України
надав роз"яснення щодо підстав
виникнення обов"язку батьків по
утриманню своїх повнолітніх дітей, які
продовжують навчання. Відповідно до п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
від 15.05.2006 року обов"язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття, виникає за
обов"язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання, потреба у зв"язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

При визначенні розміру аліментів
на повнолітніх дітей суд враховує такі
обставини: стан здоров"я та матеріальне
становище повнолітніх дочки, сина; стан
здоров"я й матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, інших дітей; можливість
надання утримання другим з батьків,
своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дітьми; інші обставини, що
мають істотне значення.

Матеріальне становище
повнолітньої дитини, яка продовжує
навчання, визначається з врахуванням
вартості навчання, навчального
обладнання, навчальних матеріалів,
проїзду, проживання за місцем
розташування навчального закладу тощо.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
син ОСОБА_3 /а.с.2-4/.

Довідкою Коростенського технічного
коледжу №153 від 23.07.2013 року
підтверджується, що ОСОБА_3 навчається
на денній формі навчання у Приватному
вищому навчальному закладі Товариства
сприяння обороні України /ПВНЗ ТСОУ/
„Коростенський технічний коледж" на
контрактній основі з 01.09.2012 року по
30.06.2016 року /а.с.5/.

Загальна вартість освітньої послуги
становить 24 700грн., що підтверджується
договором № 12-036, укладеним 27.07.2012 року
між ОСОБА_1 та ПВНЗ ТСОУ
„Коростенський технічний коледж"
/а.с.6-7/. Факт проведення оплати за
навчання підтверджується квитанціями
по здійсненню касових операцій за
період з 27.07.2012 року по 06.06.2013
року/а.с.8-10/.

Син сторін проживає разом з матір"ю -
позивачем по справі та знаходиться на
її утриманні /а.с.13/.

Встановивши наведені обставини справи,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що
повнолітній син відповідача продовжує
навчання та у зв"язку з цим потребує
матеріальної допомоги.

Суд врахував, що син сторін ОСОБА_3
перебуває на стаціонарній формі
навчання, а відтак не має можливості
працювати та отримувати доходи, а тому
потребує матеріальної допомоги від
батьків на оплату навчання.

Окрім того, особа, яка навчається
(студент) несе загальновідомі витрати,
пов"язані з навчанням, як то
необхідність придбання паперу, ручок,
зошитів, портфеля, користування
комп"ютерною та копіювальною технікою
і т.п., а тому довідка навчального
закладу, витребувана судом за
клопотанням відповідача, про те, що
студент ОСОБА_3 дійсно забезпечується
підручниками за рахунок навчального
закладу не є однозначним
підтвердженням того, що син сторін не
несе додаткових витрат, пов"язаних з
навчанням.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі
про те, що питання навчання в
Коростенському коледжі на платній
основі не погоджувалось із
відповідачем, а тому є безпідставними
вимоги до нього щодо оплати навчання,
не заслуговують на увагу з огляду на
таке.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачем та сином сторін обрано
оптимальний варіант для навчання та
здобуття професії ОСОБА_3. Так, обраний
учбовий заклад розміщений у місті
проживання позивача із сином. Ця
обставина дозволяє уникнути
витрачання додаткових коштів на
проїзд, проживання, харчування, які
необхідно було б затрачати у випадку
знаходження навчального закладу у
іншій місцевості. Син сторін, як і
кожен громадянин України, має право на
освіту, яке закріплено у ст.53
Конституції України. А тому обов"язок
батьків, зокрема, відповідача, надати
посильну матеріальну допомогу своїй
дитині для отримання освіти, що в
подальшому дозволить їй забезпечити
своє життя матеріально.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідач є пенсіонером МВС, має на
утриманні неповнолітню дитину
ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому не має змоги
надавати матеріальну допомогу ще й на
утримання повнолітнього сина, є
безпідставними, оскільки діти є
рівними між собою, а звідси в батьків
виникають відносно них однакові
обов'язки по їх утриманню та
матеріальному забезпеченню. До того ж
із матеріалів справи вбачається, що
відповідач виховує дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.28/ разом з її матір"ю,
яка також зобов"язана утримувати
дитину до досягнення нею повноліття
/ст.180 СК України/.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що
висновок суду про стягнення аліментів
з усіх видів заробітку, в тому числі
допомоги, яку відповідач отримує на
неповнолітню дочку ОСОБА_5, суперечить
ст. 73 Закону України „Про виконавче
провадження", спростовуються
матеріалами справи.

Так, ст. 73 Закону України „Про
виконавче провадження" передбачено, що
не може бути звернено стягнення,
зокрема, на допомогу на дітей,
передбачену законом. Разом з тим,
матеріалами справи підтверджується, що
відповідач отримує пенсію відповідно
до Закону України „Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" у розмірі 2509грн.96коп. , яка включає
в себе надбавку на утримання
непрацездатного члена сім"ї віком до 18
років у розмірі 447грн./а.с.35-38/. Відтак,
оскільки відповідач отримує пенсію, а
не державну допомогу на дітей,
положення ст. 73 Закону України „Про
виконавче провадження" на ці
правовідносини не поширюються.

Водночас колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні, виходячи з наступного.

Банківськими квитанціями, виданими на
ім"я сина сторін ОСОБА_3,
підтверджується, що помісячна оплата
за навчання , без урахування часу
канікул, складає 595 грн. /а.с.8-10/. А тому,
зважаючи на те, що батьки мають рівні
права по відношенню до дитини, в тому
числі і по її утриманню, та ураховуючи
розмір пенсії відповідача стосовно
розміру витрат на оплату навчання та
інших витрат, пов"язаних з навчанням,
колегія суддів вважає, що розмір
аліментів, визначений до стягнення
судом першої підлягає зменшенню з 1/4 до
1/6 частки з усіх видів заробітку
/доходу/ відповідача, а тому рішення
суду першої інстанції у цій частині
підлягає зміні.

Окрім того є обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про те, що стягуючи
аліменти на утримання повнолітнього
сина, який продовжує навчання, судом
першої інстанції не було враховано
період канікул, а тому в цій частині
рішення суду також підлягає зміні.

В решті рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права та залишається
без змін.

Керуючись ст.209, 218, 303, 307, 309, 313, 314,
316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду
Житомирської області від 13 лютого 2014
року в частині визначення розміру
аліментів змінити.

Зменшити розмір стягнутих з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів з 1/4
частки до 1/6 частки з усіх видів
заробітку /доходу/ відповідача
щомісячно.

Доповнити другий абзац
резолютивної частини рішення словами
„без урахування часу канікул".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді