АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 22-ц/774/3106/14
Головуючий у 1-ій інстанції
категорія №41
суддя Шевченко О.Ю.
Доповідач суддя Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Кочковій
Н.О., Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа Державна міграційна служба
України у Дніпропетровській області,
про усунення перешкод в здійсненні
права власності та визнання особи
втратившою право користування
житловим приміщенням, -

В с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до ОСОБА_1, третя
особа Державна міграційна служба
України у Дніпропетровській області,
про усунення перешкод в здійсненні
права власності та визнання особи
втратившою право користування
житловим приміщенням(а.с.2-4).

Позивачка зазначала, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 07 жовтня 2010 року,
посвідченого державним нотаріусом
Верхньодніпровського нотаріального
округу Дніпропетровської області та
зареєстрованого в реєстрі за №3940, є
власником житлового будинку садибного
типу, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1

Право власності на вказане
домоволодіння зареєстровано в реєстрі
прав власності КП «Верхньодніпровське
БТІ».

20 грудня 2012 року на прохання чоловіка
ОСОБА_1, шлюб з яким зареєструвала 28
жовтня 2005 року, зареєструвала
останнього у зазначеному будинку.

22 березня 2013 року звернулася до суду
із заявою про розірвання шлюбу з
ОСОБА_1, рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 14 серпня 2013 року шлюб
розірвано. Причиною розірвання шлюбу
вважає зловживання відповідачем
алкогольними напоями, образи на її
адресу та фізичне насильство з його
боку.

Останні два тижні до подання позовної
заяви змушена з дітьми жити у своїх
батьків, оскільки у вересні 2013 року
чоловік вкотре побив її, наніс
щонайменше 30 ударів кулаком в усі
частини тіла, розбив обличчя, з приводу
чого зверталася за медичною допомогою
та до Верхньодніпровського РВ УМВС.

Неодноразово просила відповідача
виселитися з будинку, забрати свої
речі, проте проте останній добровільно
виселятися не бажає.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на порушення відповідачем
її прав як власника будинку, позивачка
просила на підставі ст.ст.16,386,391 ЦК
України усунути перешкоди в
користуванні та розпорядженні
належним їй будинком АДРЕСА_1 шляхом
примусового виселення ОСОБА_1 із
зазначеного будинку; визнати ОСОБА_1
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - будинком
АДРЕСА_1

В письмових поясненнях в порядку ст.27
ЦПК України в редакції від 03.02.2014 року
ОСОБА_2 в числі наведених обставин
зазначила, що через неправомірну
поведінку відповідача та неможливість
проживання з ним у належному їй будинку
змушена була разом з дітьми переїхати
проживати до своїх батьків. Вважає, що
за таких обставин ОСОБА_1 підлягає
виселенню із зазначеного будинку на
підставі ст.116 ЖК України. Також ОСОБА_2
зазначила, що нею був встановлений
особистий сервітут ОСОБА_1 щодо
користування жилим приміщенням
вказаного будинку як чоловіку після
укладання з ним шлюбу, розірвання шлюбу
за рішенням суду є безумовною
підставою для припинення на підставі
п.4 ч.1 ст.406 ЦК України права
користування відповідачем житловим
приміщенням будинку АДРЕСА_1(а.с.38-40).

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 06 лютого 2014 року позов
задоволено частково(а.с.48-52).

Виселено ОСОБА_1 з житлового будинку
АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 57,35 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права(а.с.57-58).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ст.16 ЦК України,
за положеннями якої під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав є
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення(визнання)
порушених(оспорюваних) прав та вплив на
правопорушника.

Особа, право якої порушено, може
скористатися відповідно до ст.16 ЦК
України, не любим, а цілком конкретним
способом захисту свого права.

Задовольнячи позов про виселення
ОСОБА_1 із житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку ч.1 ст.116 ЖК України, суд виходив
з того, що останній неодноразово
застосовував до ОСОБА_2 фізичне
насильство, як під час шлюбу так і після
його розірвання, що робить неможливим
їх подальше сумісне проживання в
одному будинку.

Однак такі підстави виселення ОСОБА_1
із зазначеного житлового будинку не
можна визнати обгрунтованими з огляду
на наступне.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 2005 року, який розірвано
рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 14 серпня 2013 року(а.с.8-10).

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 07 жовтня 2010
року, посвідченого державним
нотаріусом Верхньодніпровського
нотаріального округу
Дніпропетровської області та
зареєстрованого в реєстрі за №3940,
ОСОБА_2 є власником житлового будинку
садибного типу, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1(а.с.5).

Право власності ОСОБА_2 на вказане
домоволодіння зареєстровано в реєстрі
прав власності КП «Верхньодніпровське
БТІ»(а.с.7 зворот).

Із будинкової книги по АДРЕСА_1
вбачається, що за вказаною адресою
зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
неповнолітній син ОСОБА_3 - 20.12.2010 року,
неповнолітній син ОСОБА_4
зареєстрований - 17.11.2011 року(а.с.6-7).

Згідно положень ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

За змістом ст.383 ЦК України власник
житлового будинку має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч.1,4 ст.156 ЖК України, з
урахуванням положень ч.1
ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним у
будинку, що йому належить, користуються
жилим приміщенням у обсязі,
визначеному відповідно до угоди з
власником. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно ст.157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку
виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх,
власник жилого будинку (квартири) має
відповідно до ст.157 ЖК України, але за
наявності обставин, передбачених ч.1
ст.116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними.

Тобто, для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, в п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року, з
послідуючими змінами, роз'яснено, що
під час вирішення справ про виселення
на підставі ст.116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Із повідомлення
Верхньодніпровського РВ ГУМВС України
в Дніпропетровській області за вих.№854
від 23 січня 2014 року вбачається, що 16
вересня 2013 року до
Верхньодніпровського РВ ГУМВС України
в Дніпропетровській області
звернулася ОСОБА_2 із заявою про те, що 15
вересня 2013 року близько 22.00 години за
місцем мешкання її побив колишній
чоловік ОСОБА_1 Вказані відомості
внесені до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0001786 від 16.09.2013
року, за фактом заподіяння легких
тілесних ушкоджень.

22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
прокурора Верхньодніпровського району
із заявою, в якій просила припинити
подальший розгляд її заяви, оскільки
ніяких претензій до ОСОБА_1 не має, від
підтримання приватного обвинувачення
в суді відмовляється.

23 жовтня 2013 року вказане кримінальне
провадження закрите на підставі ч.1 п.2
ст.284 КПК України(а.с.37).

Згідно висновку судово-медичної
експертизи №103 від 17 вересня 2013 року
при судово-медичному обстеженні у
ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження,
які відносяться до легких тілесних
ушкоджень та могли утворитися від дії
тупого твердого предмета або
предметів, давність їх утворення може
відповідати терміну, вказаному в
описовій частині, тобто 15 вересня 2013
року(а.с.13-15).

Як видно із справи, доказів,
передбачених ст.ст.57,58 ЦПК України, які
б містили інформацію щодо предмета
доказування, а саме доказів, які б
свідчили про те, що до відповідача були
вжиті передбачені законом заходи
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів, та
які могли би бути підставою для
застосування до нього наслідків,
передбачених ч.1 ст.116 ЖК України,
матеріали справи не містять, таких
доказів в ході розгляду справи судом не
встановлено, а відтак, ухвалюючи
рішення про задоволення позову в
зазначеній частині, суд помилково
посилався на ч.1 ст.116 ЖК України.

Оскільки суд першої інстанції не взяв
до уваги встановлені обставини та
норми матеріального права, які
регулюють правовідносини щодо
виселення осіб із житлового приміщення
в порядку ст.116 ЖК України, ухвалене
рішення в частині виселення ОСОБА_1 з
житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнення
з останнього на користь ОСОБА_2 судових
витрат в сумі 57,35 грн. на підставі п.4
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову ОСОБА_2 в
задовленні зазначених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 06 лютого 2014 року в частині
виселення ОСОБА_1 з житлового будинку
АДРЕСА_1 та стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі
57,35 грн. скасувати, в задовленні
зазначених позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-