АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/3201/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Варневич Л.Б. Провадження №
22-ц/789/291/14 Доповідач - Щавурська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючої - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзеля І. В., Ходоровського М.
В.,

при секретарі - Дмитрів О.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 і
його представника адвоката ОСОБА_2,
представника позивача ПАТ КБ
"Приватбанк" Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 13 січня 2014
року у справі за позовом ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором б/н від 14 лютого 2008 року. В
обгрунтування позовних вимог
посилалося на те, що в день укладення
договору відповідач отримав кредит у
розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_1 умов договору станом на 22.11.2013
року утворилася заборгованість у
розмірі 16378 грн. 16 коп., яку позивач
просив стягнути з відповідача у
судовому порядку з підстав,
передбачених ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК
України.

Рішенням Кременецького районного
суду Тернопільської області від 13
січня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
КБ "Приватбанк" 16378 грн. 16 коп.
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 14.02.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
КБ "Приватбанк" 229 грн. 40 коп. судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Зокрема, звертає увагу на те, що
суд першої інстанції при вирішенні
справи безпідставно не застосував
наслідки пропуску строку позовної
давності Банком, не звернувши уваги на
те, що умовами договору передбачені
строки виконання зобов'язання, тому
початком перебігу строку позовної
давності є день, коли боржник повинен
сплатити черговий платіж.

Крім того апелянт зазначає, що суд
не звернув увагу на те, що він не
підписував з ПАТ КБ "Приватбанк"
кредитного договору та не був
ознайомлений з його умовами, зокрема,
що вказують на автоматичну лонгацію
договору.

У судовому засіданні апелянт
ОСОБА_1 і його представник адвокат
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали,
просили її задовольнити.

Представник позивача ПАТ КБ
"Приватбанк" Гнатишак О.В. у судовому
засіданні апеляційної скарги не
визнав, вважає рішення суду законним та
обгрунтованим і таким, що скасуванню не
підлягає.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із доведеності факту
порушення відповідачем кредитного
зобов'язання та наявності у ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 16378 грн. 16 коп., а також з
відсутності правових підстав для
застосування строку позовної давності
за заявою відповідача, оскільки,
виходячи зі змісту Умов і правил
надання банківських послуг (п.9.2),
вказані строки позивачем не пропущені.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів повністю
погодитись не може, оскільки вони не
відповідають обставинам справи,
зроблені у зв'язку з неповним
з'ясуваням обставин справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
зобов'язаний вирішити наступні
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що 14 лютого 2008 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, за яким відповідач
отримав кредит у розмірі 2300 грн. з
оплатою 24 % річних (2% на місяць на
залишок заборгованості), щомісячною
комісією 3,5 %, строком на 12 місяців (а.с.8,
41).

Зобов'язання щодо повернення
банку вказаного кредиту ОСОБА_1
належним чином не виконав (а.с.42).

За розрахунком Банку, станом на
22.11.2013 р. у відповідача виникла
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 16378 грн. 16 коп., з яких 1856 грн. 88
коп. - заборгованість за кредитом, 8032
грн. 68 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом,
5232 грн. 50 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом,
штрафи відповідно до Умов та правил
надання банківських послуг в розмірі 500
грн. (фіксована частина) та 756 грн. 10 коп.
(процентна складова).

Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Не зважаючи на заперечення
відповідача, що згоди між сторонами про
укладення договору досягнуто не було,
фактично кредитна картка йому не
видавалася, у зв'язку з чим даний
договір він вважає нікчемним,
матеріалами справи підтверджено факт
надання банком на підставі заяви
відповідача кредитних коштів у розмірі
2300 грн. та отримання останнім таких
коштів безпосередньо в касі банку на
умовах, з якими відповідач ознайомився,
ствердивши, це своїм підписом (а.с.8, 41), а
також факт часткового виконання ОСОБА_1
взятого на себе зобов'язання щодо
повернення кредитних коштів та
процентів за користування ними, а саме:
20.03.2008 року - в розмірі 322 грн., 25.04.2008 року
- в сумі 325 грн. і 17.06.2008 року - в сумі 350
грн., а всього - 997 грн. (а.с.42). А тому, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про наявність порушення прав
позивача внаслідок неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
договором кредиту від 14.02.2008 року.

Разом з тим, з висновками суду
першої інстанції, що строки звернення
до суду за захистом порушеного права
позивачем не пропущені, а відтак - про
відсутність правових підстав для
застосування наслідків спливу
позовної давності за заявою сторони у
спорі колегія суддів погодитись не
може, виходячи з наступних міркувань.

Як видно з заяви боржника від 14
лютого 2008 року, підписаної ним
особисто, ОСОБА_1 ознайомлений та
згоден з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами банку,
які разом із заявою боржника складають
між сторонами договір про надання
банківських послуг (а.с.8).

Заперечуючи проти позову,
відповідач зазначав, що з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку (а.с.9-12), які передбачали
лонгацію договору, його при написанні
заяви на видачу кредиту ознайомлено не
було. Стверджує, що кредит він брав на
рік.

В Умовах надання банківських
послуг, Правилах користування
платіжною карткою та Тарифах банку, які
подані ПАТ КБ "Приватбанк" до суду
(а.с.9-12) відсутні відомості (підпис
відповідача), які підтверджують факт
ознайомлення його саме з цими
документами.

Натомість, в матеріалах справи
міститься довідка про стандартні умови
кредитування ПриватБанку та
орієнтовну сукупну вартість
Cash-кредиту, з якої вбачається що кредит
надається строком на 12 (дванадцять)
місяців в сумі від 300 (триста) до 10000
(однієї тисячі) гривень на придбання
різноманітних послуг у формі
споживчого кредитування з фіксованою
процентною ставкою, що нараховується
на залишок заборгованості 24% річних (2%
на місяць) та комісією за розрахункове
обслуговування в розмірі 3,50% щомісячно.
Повернення кредиту здійснюється
шляхом сплати щомісячних ануїтентних
платежів (базис днів для розрахування -
360). Кількість платежів залежить та
дорівнює строку кредитування. Про
ознайомлення з умовами саме такого
змісту (які містять істотні умови
договору кредиту), в день отримання
кредиту свідчить особистий підпис
ОСОБА_1 на вказаних умовах (а.с.41). При
цьому, будь-яких даних про лонгацію
договору ці умови не містять.

На вказані обставини суд першої
інстанції уваги не звернув, у зв'язку з
чим, на думку колегії суддів, прийшов до
помилкового висновку про автоматичну
лонгацію укладеного між сторонами
договору кредиту, виходячи зі змісту
п.9.2 Умов і правил надання банківських
послуг (а.с.9.12), відомості про
ознайомлення з якими в матеріалах
справи відсутні.

Виходячи зі змісту умов, з якими
був ознайомлений ОСОБА_1 (а.с.41), і
зокрема, мети отримання кредиту (на
придбання мобільного телефону), не
грунтуються на матеріалах справи й
висновки суду про те, що даний кредит не
є споживчим.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що 14 лютого 2008 року між
сторонами укладений кредитний договір
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24,00% річних на суму залишку
заборгованості строком на один рік.

Доводи представника позивача про
те, що по закінченню річного терміну у
випадку відсутності повідомлення
іншої сторони про припинення дії
договору він автоматично лонгується на
такий же строк з посиланням на п.9.12 Умов
та правил надання банківських послуг
(а.с.9-12) колегія суддів до уваги не
приймає з підстав, що стороною позивача
не доведено факту ознайомлення
відповідача з умовами і правилами саме
такого змісту на час написання заяви.
Натомість в матеріалах справи (а.с.41)
містяться зовсім інші умови, з якими на
час підписання заяви про видачу
кредиту було ознайомлено ОСОБА_1 (що
стверджується підписом останнього), зі
змісту яких вбачається, що строк дії
договору 12 місяців (один рік), кількість
платежів 12 (дорівнює строку
кредитування). Будь-яких даних про
лонгацію вказані умови не містять.

Отже, з матеріалів справи видно,
що сторони встановили як строк дії
договору, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів, кількість яких залежить та
дорівнює строку кредитування.

Строк виконання зобов'язання,
визначений місяцями з врахуванням
вимог ч.3 ст.254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 14
лютого 2008 року використав повністю усю
суму наданих йому кредитних коштів. Із
змісту виписки по рахунку та
розрахунку заборгованості, наданих
банком, вбачається, що станом на 17
червня 2008 року ОСОБА_1 здійснив
останній платіж, яким частково погасив
заборгованість за кредитним договором.
А тому заборгованість на день
останньої оплати становить 1856 грн. 88
коп.

Разом з тим, з вимогою про
дострокове стягнення заборгованості
ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся лише
09.12.2013 р.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК
України).

За змістом цієї норми, початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.
Повернення заборгованості за
кредитним договором включає в себе
зобов'язання позичальника здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені заявою позичальника,
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
відповідальність за порушення порядку
повернення кредиту та процентів за
користування ним.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення заборгованості, а відтак і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, початок позовної
давності для стягнення нарахованих
платежів утвореної відповідачем
заборгованості необхідно обчислювати
з моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Вказана правова позиція
викладена в правовому висновку
Верховного Суду України у справі № 6-116
цс 13 по спору про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що прострочена
заборгованість за кредитом у ОСОБА_1
виникла 31.07.2008 р. і з цього часу будь -
які операції по картковому рахунку не
проводились, за винятком нарахування
банком процентів за користування
кредитним лімітом та штрафів, колегія
суддів приходить до висновку, що у ПАТ
КБ "ПриватБанк" виникло право на
звернення з позовом до суду про
дострокове стягнення заборгованості
за договором 01.08.2008 р. Надалі право
кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового
щомісячного платежу і початок перебігу
позовної давності за кожен черговий
платіж починається з моменту порушення
строку його погашення.

Виходячи з умов укладеного між
сторонами договору, ОСОБА_1, отримавши
кредитні кошти 14.02.2008 року терміном на
рік, повинен був погасити кредит шляхом
внесення щомісячних платежів
(кількість яких дорівнює 12), внісши
останній платіж 31.01.2009 р.

Тому, за останнім не внесеним
ОСОБА_1 платежем у ПАТ КБ "ПриватБанк"
виникло право на звернення з позовом
01.02.2009 р.

Отже, звернувшись до суду лише
09.12.2013 р., позивач пропустив
встановлений законом строк позовної
давності за усіма черговими
щомісячними платежами, які повинен був
здійснити ОСОБА_1 за договором кредиту
від 14.02.2008 р.

Стаття 266 ЦК України передбачає,
що зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність сплила і до додаткової вимоги
(стягнення штрафів).

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів" №
1023-XII від 12.05.1991 року з наступними
змінами і доповненнями кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Таким чином, не зважаючи на те, що
в даному випадку має місце порушення
прав позивача з боку відповідача, однак
позивачем пропущено передбачений
законом строк на звернення до суду за
захистом порушеного права, про що
заявлено ОСОБА_1 в ході розгляду справи
судом першої інстанції, і доказів
поважності причин пропуску вказаного
строку суду не надано, колегія суддів
приходить до висновку, що позов ПАТ КБ
"ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитом, що включає
в себе й штрафи за прострочені платежі,
поза межами строку позовної давності,
не ґрунтується на вимогах закону.

Вірно встановивши факт наявності
порушення позичальником ОСОБА_1
кредитного зобов'язання, суд першої
інстанції не врахував вищенаведених
норм матеріального права, які
передбачають, що в зв'язку з пропуском
строку позовної давності для звернення
до суду за захистом свого цивільного
права - стягнення заборгованості за
договором споживчого кредиту, слід
було відмовити у задоволенні
пред'явленого позивачем ПАТ КБ
"Приватбанк" позову.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.309
Цивільного процесуального кодексу
України підставами для скасування
апеляційним судом рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
невірне застосування норм
матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Кременецького районного суду
від 13 січня 2014 року про задоволення
позову підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості в сумі 16378 грн. 16 коп. за
договором кредиту б/н від 14.02.2008 р. у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст.10 ч.3, 60 ч.ч.1, 4; 303 ч.1,
307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.1, 2, 3, 4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317
ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
ст.ст.254 ч.3, 256 ч.1, 257 ч.1, 258 ч.2, 261 ч.ч.1,5; 266,
267 ч.ч.3, 4; 526 ч.1, 610, 612, 1054 Цивільного
кодексу України, п.7 ч.11 ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів" №
1023-XII від 12.05.1991 року з наступними
змінами і доповненнями, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Кременецького районного
суду Тернопільської області від 13
січня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове
рішення, яким у позові Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості в сумі 16 378
грн. 16 коп. за кредитним договором б/н
від 14.02.2008 р.- відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська