АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/3666/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/560/К/14
суддя Строгова Г.Г.
Суддя - доповідач - Турік
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі відповідно
до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації
судового засідання технічними
засобами цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
заявника Публічного акціонерного
товариства «Криворіжгаз» на ухвалу
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2013 року по цивільній справі за заявою
Публічного акціонерного товариства
«Криворіжгаз» про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за спожитий газ.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з`явилися про час
та місце розгляду справи належним
чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 13
грудня 2013 року Публічному
акціонерному товариству «Криворіжгаз»
(далі - ПАТ «Криворіжгаз») відмовлено у
прийнятті його заяви про видачу
судового наказу про стягнення з ОСОБА_2
боргу за спожитий газ.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Криворіжгаз» ставить питання про
скасування ухвали суду та направлення
справи до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права. Вважає, що суд
дійшов помилкового висновку щодо
наявності між сторонами спору про
право.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, суддя першої
інстанції керувався п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК
України й виходив з того, що із заяви та
поданих документів вбачається спір про
право, оскільки заявник просить суд
стягнути з боржника на свою користь
заборгованість за комунальні послуги
за період, що виходить за межі
загальних строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 96 ЦПК України
судовий наказ може бути видано, у разі
якщо заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, наданих у п. 13 Постанови "Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження" № 14 від
23 грудня 2011 року, якщо заявлено вимогу
про стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні, телекомунікаційні
послуги, послуги телебачення та
радіомовлення, судовий наказ може бути
видано за наявності відповідних
договорів про надання таких послуг або
інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг. Крім того,
заявник має додати документи, що
вказують на правильність і
безспірність розрахунків, а також
застосування тарифів на відповідні
послуги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України
суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у разі якщо із
заяви і поданих документів вбачається
спір про право.

Наявність спору про право, яке є
підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви. Зокрема,
мають враховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає, або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності,
тому така вимога може бути вирішена
лише у позовному провадженні (частина
третя статті 267 Цивільного кодексу
України). Разом із тим, лише той факт, що
договірні зобов'язання (наприклад у
частині оплати заборгованості
телекомунікаційних послуг чи послуг
телебачення і радіомовлення) не
виконуються, без обґрунтування причин,
не вважаються наявністю спору про
право (п.9 вищевказаного Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ).

Звертаючись до суду з заявою про видачу
судового наказу про стягнення із
ОСОБА_2 боргу за спожитий газ в сумі 654,49
грн., ПАТ «Криворіжгаз» надало
розрахунок заборгованості, із якого
вбачається, що заявник ставить питання
про стягнення заборгованості за період
з 01 серпня 2010 року по 01 травня 2013 року
(а.с. 11), а до суду звернулося у грудні 2013
року (а.с. 1), тобто поза межами
трирічного строку позовної давності,
що може свідчити про наявність між
сторонами спору про право.

Доводи апеляційної скарги про те, що
заявником заявлено вимоги про
стягнення заборгованості за 34 місяці (з
01.08.2010р. по 01.05.2013р), а строк позовної
давності становить 36 місяців, колегією
суддів відхиляються, як такі, що
зводяться до вільного тлумачення норм
Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

При цьому, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, про
порушення ОСОБА_2 виконання зобов'язань
з оплати спожитого газу ПАТ
«Криворіжгаз» стало відомо, ще у
серпні 2010 року (а.с. 11), тобто саме з
цього часу починається перебіг строку
позовної давності, який закінчується у
серпні 2013 року.

ПАТ «Криворіжгаз» звернулось до суду
із заявою про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з ОСОБА_2
лише у грудні 2013 року, тобто поза межами
трирічного строку позовної давності.

Таким чином, із доданих документів
вбачається спір про право й відповідно
наявність підстав, передбачених п.2 ч.3
ст. 100 ЦПК України, для відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу.

За таких обставин, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвала суду першої
інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313- 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворіжгаз»
- відхилити.

Ухвалу Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: