Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/6316/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Шалота
Костянтин Валерійович
Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів: Шевчук А.М.,
Заполовського В.Й.

з участю секретаря

судового засідання Гукової
О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Редакції газети «Сільське життя» та
ОСОБА_3 про захист честі, гідності і
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на рішення Корольовського районного
суд м. Житомира від 03 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом та просив
визнати недостовірною інформацію та
такою, що принижує його честь, гідність
та ділову репутацію інформацію:

1) розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 у
випуску НОМЕР_1 Житомирської районної
громадсько-політичної газети
«Сільське життя» під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме , що він :

- є родичем губернатора ОСОБА_6;

- цинічно й безмежно розкрадає бюджет
та землі району;

- знищує свободу слова та незалежність
преси;

- цинічно «обтирають» об народ ноги;

- побудував будинок за 250 тисяч доларів;

- придбав новий автомобіль;

- закрив 7 шкіл у районі протягом двох
років,

2) розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 у
випуску НОМЕР_2 Житомирської районної
громадсько-політичної газети
«Сільське життя» під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме те, що він
зажерливий мерзотник, хронічно хворий
на «бонапартизм» з ознаками деспотизму
східного зразка, зальотний варяга;

3) інформацію розповсюджену
ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_3 у випуску НОМЕР_2
Житомирської районної
громадсько-політичної газети
«Сільське життя» під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_4», а саме те, що він
найгірший керівник Житомирського
району за всю його історію, родич
губернатора, отримав незаслужену
нагороду, мерзотник, блюзнір;

4) інформацію розповсюджену
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 у випуску НОМЕР_3
Житомирської районної
громадсько-політичної газети
«Сільське життя» під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_5», а саме те, що він є
родичем губернатора ОСОБА_6, є
невіглазтвий керівник, блюзнірські
розкрадає бюджет та землі району,
знищує свободу слова та незалежність
преси, цинічно «обтирає» об народ ноги,
побудував будинок за 250 тисяч доларів,
придбав новий автомобіль, закрив 7 шкіл
у районі протягом двох років, здійснює
моральний тиск та ображає підлеглих;

5) інформацію розповсюджену
ІНФОРМАЦІЯ_10 у випуску НОМЕР_4
Житомирської районної
громадсько-політичної газети
«Сільське життя» під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_6», а саме те , що він є
«заслужений гапуга», «мерзотник»,
родич губернатора.

Зобов'язати редакцію газети
«Сільське життя» вилучити з мережі
Інтернет інформацію розповсюджену
ОСОБА_3 на сайті silske.org під назвами
«ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4» та
спростувати її шляхом випуску протягом
місяця з дня набрання судовим рішенням
законної вили на сайті silske.org статті, в
якій повідомити про ухвалене у цій
справі судове рішення та викласти його
резолютивну частину;

Зобов'язати редакцію газети
«Сільське життя» опублікувати
протягом місяця з дня набрання судовим
рішенням законної сили в Житомирській
районній громадсько-політичній газеті
«Сільське життя» спростування на сайті
під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_2 Систему
державних нагород та принципи
державної служби дискредитовано»,
«ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
«ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6» у вигляді
повідомлення про ухвалене у цій справі
судове рішення та викласти його
резолютивну частину на першій шпальті
й тим самим шрифтом, що й спростовувані
повідомлення.

Стягнути з головного редактора
редакції газети «Сільське життя»
ОСОБА_3 25 000 грн. моральної шкоди, судові
витрати покласти на відповідачів у
пропорційному розмірі.

В обґрунтування позову зазначав, що
протягом тривалого часу, а саме більше
трьох років поспіль, редакція газети
«Сільське життя» в жорсткій та
критичні формі висвітлює діяльність
апарату Житомирської районної
державної адміністрації та його
безпосередньо як голови Житомирської
районної державної адміністрації.

У зазначених статтях газети було
висвітлену недостовірну та брехливу
інформацію, яка не відповідає
дійсності, має наклепницький та
негативний характер, принижує його
честь, гідність та ділову репутацію
серед громадськості, як громадянина та
політичного діяча депутата
Житомирської обласної ради, голови
Житомирської райдержадміністрації,
особи, яка носить звання «Заслуженого
працівника сільського господарства».

Систематичне поширення через засоби
масової інформації неправдивих
відомостей, наклепу та образ щодо нього
підриває авторитет позивача та
відобразилося на погіршенні стану
здоров'я.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 03 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представника
позивача ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, районним судом не прийнято до
уваги те, що позивач є публічною особою
та політиком. Вся поширена
відповідачем інформація щодо нього є
неправдивою, та компрометуючою і не має
будь-якого документального
підтвердження, базується виключно на
плітках та вигадках головного
редактора газети «Сільське життя»
ОСОБА_3.

Суд першої інстанції безпідставно
зазначив, що критична оцінка
викладених ОСОБА_3 фактів до ОСОБА_2 не
може бути перевірена на предмет їх
дійсності.

Необґрунтованим є висновок районного
суду щодо відсутності підстав для
задоволення моральної шкоди, оскільки
поширення відповідачами недостовірної
інформації призвело до приниження
ділової репутації позивача, що в свою
чергу відобразилося на погіршенні його
стану здоров'я.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою.

Статтею 34 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань. Кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в іншій спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей.

Згідно статті 10 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
кожен має право на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.
Здійснення цих свобод, оскільки воно
пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким
формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що і встановлені законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для охорони
порядку або запобігання злочинам, для
охорони здоров'я або моралі, для
захисту репутації або права інших осіб,
для запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або для
підтримання авторитету і
безсторонності суду і є необхідним в
демократичному суспільстві.

Статтями 28, 32 Конституції України
гарантується кожному право на повагу
до його гідності, на судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на спростування
цієї інформації. Негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила не доведе протилежного.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Пленум Верховного Суду України в п. 19
постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» роз'яснив, що
вирішуючи питання про визначення
поширення інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до частини другої статті
47-1Закону України «Про інформацію»
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки. Переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності ( на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобах масової
інформації, принижують її гідність,
честь і ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою статті 277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення
справи(стаття 37 Закону про пресу,
стаття 65 Закону України «Про
телебачення і радіомовлення») у тому ж
засобі масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Крім того у п. 21 вищезазначеної
постанови Пленуму роз'яснено, що при
вирішенні справи про захист честі,
гідності та ділової репутації стосовно
публічних діячів, суди мають
ураховувати практику Європейського
суду з прав людини, ст.ст. 3,4,6,
Декларації про свободу політичних
дебатів у засобах масової інформації
від 12 лютого 2004 року., які наголошують,
що оскільки публічні діячі та посадові
особи, які обіймають публічні посади
або здійснюють публічну владу на
місцевому, регіональному,
національному чи міжнародних рівнях,
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
«виставити» себе на публічне політичне
обговорювання, то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконують свої функції. При цьому
зазначені діячі та особи не повинні
мати більшого захисту своєї репутації
та інших прав порівняно з іншими
особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики
щодо політичного діяча чи іншої особи є
значно ширшою, ніж окремої пересічної
особи. Публічні особи неминуче
відкриваються для прискіпливого
висвітлення їх слів та вчинків і
повинні це усвідомлювати.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є депутатом Житомирської
обласної ради та головою Житомирської
райдержадміністрації, тобто є
публічною особою.

Тому відповідно до роз'яснення
вищезазначеного Пленуму межа його
допустимої критики є ширшою ніж щодо
приватної особи.

Крім того, позивач не погоджуючись з
викладеними публікаціями в газеті
«Сільське життя» не скористався своїм
правом на спростування їх у цій же
газеті, оскільки докази про це в
матеріалах справи відсутні. Водночас
не погоджуючись з такою публікацією
він спростовував її у свої листах
голові облдержадміністрації ОСОБА_6 та
начальнику Управління культури
облдержадміністрації Градовському Ю.Г.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обгрутовано виходив з того,
що інформація, викладена на сторінках
газети «Сільське життя» від
ІНФОРМАЦІЯ_7, від ІНФОРМАЦІЯ_8 від
ІНФОРМАЦІЯ_9 від ІНФОРМАЦІЯ_10 не
містить посилань на особу позивача і
має загальний характер, а від
ІНФОРМАЦІЯ_11 є оціночними судженнями і
не принижує честь та гідність ОСОБА_2

Відповідно до Загальних правил
поведінки державних службовців,
затверджених Наказом Управління
державної служби України №214 від 04
серпня 2010 року, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 11
листопада 2010 рок, державний службовець
має відповідати очікуванням
громадськості й забезпечувати довіру
суспільства та громадян до державної
служби, сприяти реалізації прав і
свобод людини і громадянина,
визначених Конституцією України і
законами України(п.1.5.); державний
службовець має дбати про позитивний
авторитет органів державної влади і
державної служби в цілому, дорожити
своїм ім'ям та статусом(п.1.6).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, викладені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції у
відповідності до ст. 308 ЦПК України,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
порушень норм процесуального права при
розгляді справи не допустив, тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308, 313-315
ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 03 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: