Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Справа №607/17619/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання:
Борисевич І.А.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача:

третіх осіб без самостійних вимог:

третьої особи із самостійними
вимогами: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія» в
особі «Львівська регіональна
дирекція» Філія ПАТ «СТ Гарантія»,
треті особи Служба у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради, ОСОБА_4 про стягнення
страхового відшкодування, за позовною
заявою третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3 в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» в особі
«Львівська регіональна дирекція»
Філія ПАТ «СТ Гарантія» про стягнення
страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд
з позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» в особі «Львівська
регіональна дирекція» Філія ПАТ «СТ
Гарантія», треті особи Служба у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради, ОСОБА_4, в якому просить
стягнути на його користь страхове
відшкодування в розмірі 95 635 грн., з яких
40 248 грн. матеріальної шкоди в зв'язку із
смертю потерпілого та 55 387 грн.
моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник позовні вимоги
підтримують, в їх обґрунтування
зазначають, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася ІНФОРМАЦІЯ_2. помер його син
ОСОБА_7. Приймаючи до уваги ті
обставини, що водій ОСОБА_4 під час
вчинення ним дорожньо-транспортної
пригоди керував автомобілем, який був
застрахований у ПАТ «Страхове
товариство «Гарантія», а тому ДТП є
страховим випадком і у Страхової
компанії виник обов'язок сплатити
страхове відшкодування в розмірі
встановленої у договорі страхової суми
на одного потерпілого 100 000 грн.
Страховою компанією було частково
виплачено 4365 грн. страхового
відшкодування як витрати на поховання.
Іншу суму відшкодування, яка
складається із 40 248 грн. матеріальної
шкоди в зв'язку із смертю потерпілого
та 55 387 грн. моральної шкоди Страхова
компанія безпідставно відмовляється
сплатити, що змусило позивача як
потерпілого звернутися до суду для її
стягнення. Даний розмір страхового
відшкодування розраховувався згідно
ст. 1200 ЦК України із врахуванням
положень ст. 27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції Закону України від
05.07.2012р.

ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_5
та ОСОБА_6, як треті особи із
самостійними вимогами на предмет
спору, звернулися із позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія» в
особі «Львівська регіональна
дирекція» Філія ПАТ «СТ Гарантія», в
якому просить стягнути на користь
ОСОБА_5 страхове відшкодування в
розмірі 100 000 грн., з яких 35 000 грн.
матеріальної шкоди в зв'язку із смертю
потерпілого та 65 000 грн. моральної
шкоди, на користь ОСОБА_6 просить
стягнути страхове відшкодування в
розмірі 100 000 грн., з яких 35 000 грн.
матеріальної шкоди в зв'язку із смертю
потерпілого та 65 000 грн. моральної
шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_3, яка є
законним представником потерпілих
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявлені позовні
вимоги підтримує, в їх обґрунтування
зазначає, що через втрату батька
ОСОБА_7, який помер внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди діти,
які є потерпілими мають право на
отримання страхового відшкодування в
сумі по 100 000 грн. згідно умов Полісу
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, в яку
включається по 35 000 грн. матеріальної
шкоди в зв'язку із смертю потерпілого
та по 65 000 грн. моральної шкоди. Даний
розмір страхового відшкодування
розраховувався згідно ст. 1200 ЦК України
із врахуванням положень ст. 27 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції Закону України від
05.07.2012р.

Представник ПАТ «Страхове товариство
«Гарантія» в судове засідання не
з'явився, згідно заяви просить справу
розглядати без його участі, позовні
вимоги не визнає. У поданому
запереченні посилається на невірне
застосування позивачем ОСОБА_1 і ОСОБА_3
норм Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» в редакції
Закону України від 05.07.2012р. при
визначенні розміру страхового
відшкодування, оскільки норми Закону
не поширюються на дію договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом. Матеріали справи
не містять належних доказів в
підтвердження отримання померлим
ОСОБА_7 доходу, розмір якого давав би
можливість вирахувати належну до
сплати потерпілим розміру страхового
відшкодування у відповідності до
положень Закону в попередній редакції
та Постанови КМУ від 31.12.2004р. №1776.
Позивачу ОСОБА_1 було виплачене
Страховою компанією страхове
відшкодування як витрати на поховання,
оскільки понесення їх визнано
підтвердженими. Щодо стягнення
моральної шкоди зазначає, що Страхова
компанія може лише сплатити
присуджений судом розмір моральної
шкоди у встановленому ліміті, який слід
визначити згідно поданих доказів.

Представник Служби у справах
неповнолітніх та дітей в судове
засідання не з'явився, згідно заяви
просить розглядати справу без його
участі та врахувати при ухваленні
рішення інтереси малолітніх дітей.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін в засіданнях, встановив
наступне.

Із довідки слідчого СУ УМВС України в
Тернопільській області від 11.12.2012р.
№9/4-13835 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3
близько 23 год. 50 хв. водій ОСОБА_4,
керуючи транспортним засобом марки
«БМВ-730» д.н.з. НОМЕР_1 з одним пасажиром
рухався по вул. Протасевича в м.
Тернополі в напрямку від вул. Степана
Будного до вул. 15 Квітня та в процесі
руху скоїв наїзд передньою правою
частиною керованого автомобіля на
пішохода ОСОБА_7, який переходив
проїзну частину дороги зліва-направо
по ходу руху автомобіля «БМВ-730».
Внаслідок наїзду транспортним засобом
пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні
ушкодження, від яких помер в автомобілі
швидкої допомоги при транспортуванні
до лікувального закладу. Учасником
дорожньо-транспортної пригоди є
автомобіль марки «БМВ-730» д.н.з. НОМЕР_1,
фіолетового кольору, 1995 року випуску,
застрахований на підставі полісу
ОСЦПВВНТЗ серії АВ №2864352 із строком дії
до 07.02.2013р., виданого 08.02.2012р. ЛРД ПАТ СТ
«Гарантія» під керуванням водія ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1. У кримінальному
провадженні за даним фактом ДТП
визнано потерпілими неповнолітніх
дітей загиблого ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, і його батька ОСОБА_1.

Факт родинних відносин неповнолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із померлим
ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7 підтверджується
свідоцтвами про народження НОМЕР_2 від
15.01.2005р. та НОМЕР_3 від 09.02.2001р.
відповідно.

Страховою компанією 12.07.2013р. складений
страховий акт №ЦВ0876/12, згідно якого
ОСОБА_1 було виплачено 4390 грн.
страхового відшкодування як витрат на
поховання.

Як свідчить витяг із паспорту ОСОБА_3
від 14.09.2000р. серії НОМЕР_4 шлюб між
ОСОБА_7 був розірваний 24.06.2011р.

Згідно ст. 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
(в тому числі моральна шкода), пов'язана,
зокрема, із смертю потерпілого.

При вказаних обставинах суд прийшов до
висновку, що ОСОБА_1 та неповнолітні
ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в силу п. 27.1, 27.2 ст. 27
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» мають право на
тримання відшкодування за шкоду,
пов'язану із смертю потерпілого.

Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону страхове
відшкодування виплачується, якщо
смерть потерпілого в результаті
дорожньо-транспортної пригоди настала
протягом одного року після
дорожньо-транспортної пригоди та є
прямим наслідком такої
дорожньо-транспортної пригоди.

За правилами ст.ст. 36, 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» після розгляду страховиком
наданих йому документів про
дорожньо-транспортну пригоду
страховик приймає рішення про виплату
страхового відшкодування або відмову у
виплаті страхового відшкодування.
Виплата страхового відшкодування
здійснюється протягом одного місяця з
дня отримання страховиком документів
або в строки та в обсягах, визначених
рішенням суду.

13 травня 2013 року ОСОБА_1 направив на
адресу Львівської регіональної
дирекції «Філія ПАТ СТ «Гарантія»
заяву про виплату страхового
відшкодування згідно порядку,
затвердженого КМУ, а саме не менше 36
мінімальних заробітних плат на момент
настання страхового випадку на кожного
потерпілого.

23 травня 2013 року за №501 ОСОБА_1 було
відмовлено у виплаті вказаного ним
страхового відшкодування, мотивуючи
тим, що право на отримання страхового
відшкодування крім ОСОБА_1 має ще вдова
померлого - ОСОБА_3, а тому потрібна її
згода про відсутність заперечень щодо
отримання ОСОБА_1 страхового
відшкодування у зв'язку із смертю
ОСОБА_7

В подальшому, 04.06.2013р. на адресу
Львівської регіональної дирекції
«Філія ПАТ СТ «Гарантія» ОСОБА_3
направила заяву про відсутність
заперечень щодо отримання ОСОБА_1
страхового відшкодування в зв'язку із
смертю ОСОБА_7

Як встановлено в судовому засіданні із
пояснень представника Страхової
компанії подана заява від 04.06.2013р. не
була взята до уваги, оскільки не була
належним чином завірена, не
встановлена особа, яка подавала заяву.

При відмові у задоволенні позову
ОСОБА_1 щодо стягнення страхового
відшкодування в розмірі 40 248 грн.
матеріальної шкоди в зв'язку із смертю
потерпілого, а також при відмові у
задоволенні позову ОСОБА_3, який
заявлений в інтересах малолітніх дітей
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо стягнення
страхового відшкодування в розмірі по
35 000 грн. матеріальної шкоди в зв'язку із
смертю потерпілого суд виходив з
наступних підстав.

У відповідності до ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи, до якої
ст. 23 вказаного Закону відносить шкоду,
пов'язану із смертю потерпілого.

Стаття 27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 05.07.2012р. №5090-VІ), на яку
посилається позивач та третя особа із
самостійними вимогами при розрахунку
розміру страхового відшкодування,
передбачає, що страховик здійснює
відшкодування шкоди, заподіяної смертю
потерпілого, на умовах, встановлених
статтею 1200 Цивільного кодексу України,
кожній особі, яка має право на таке
відшкодування, рівними частинами.
Загальний розмір страхового
відшкодування (регламентної виплати)
утриманцям одного померлого не може
бути меншим, ніж 36 мінімальних
заробітних плат у місячному розмірі,
встановлених законом на день настання
страхового випадку. Страховик
відшкодовує моральну шкоду, заподіяну
смертю фізичної особи, її чоловіку
(дружині), батькам (усиновлювачам) та
дітям (усиновленим). Загальний розмір
такого страхового відшкодування
(регламентної виплати) цим особам
стосовно одного померлого становить 12
мінімальних заробітних плат у
місячному розмірі, встановлених
законодавством на день настання
страхового випадку, і виплачується
рівними частинами. Відшкодування
шкоди, пов'язаної із смертю
потерпілого, може бути виплачено у
вигляді одноразової виплати. Загальний
розмір усіх здійснених страхових
відшкодувань (регламентних виплат) за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
однієї особи, не може перевищувати
страхову суму за таку шкоду.

Цей Закон набирає чинності через три
місяці з дня його опублікування, крім
підпунктів 13 - 21 пункту 2 розділу I цього
Закону, які набирають чинності через
шість місяців з дня опублікування
цього Закону.

Однак, як встановлено в пункті 2
«Прикінцевих та перехідних положень»
Закону від 05.07.2012р. №5090-VI, норми цього
Закону не застосовуються до договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом.

За таких обставин, до правовідносин,
які виникли по виконанню Страховою
компанією зобов'язань по виплаті
страхового відшкодування згідно
Полісу №2864352 від 08.02.2012р. слід
застосовувати норми Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції до прийняття
05.07.2012р. Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 05.07.2012р. №5090-VІ.

Згідно п. 27.4 ст. 27 вказаного Закону, у
зв'язку із смертю годувальника
відшкодовується частина неотриманих
доходів потерпілого, яка кожному
утриманцю належала б при його житті, за
вирахуванням пенсій, наданих
утриманцям внаслідок втрати
годувальника. Порядок вирахування
відшкодування утриманцям визначає
Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 «Порядку
проведення розрахунку розміру
страхового відшкодування утриманцям у
зв'язку із смертю годувальника
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди», затвердженого Постановою КМУ
від 31.12.2004р. №1776, розрахунок розміру
страхового відшкодування, що
виплачується утриманцям у зв'язку із
смертю годувальника внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
(страхове відшкодування), проводиться у
межах визначеного законодавством
ліміту відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
потерпілих, який діяв на дату укладення
договору страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Частина неотриманих доходів померлого
годувальника, яка за його життя
належала б кожному утриманцю,
визначається із середньомісячного
доходу померлого, який включає виплати,
що підлягають обкладенню податком з
доходів фізичних осіб, пенсії, державну
соціальну допомогу та щомісячні
виплати за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням, за
останній календарний рік (за
відрахуванням частки, яка припадала на
померлого і працездатних осіб, та суми
пенсій, виплачених утриманцям
внаслідок втрати годувальника) шляхом
ділення частини неотриманих доходів
померлого годувальника, що припадає на
зазначених осіб, на кількість цих осіб.

Зазнаний порядок відшкодування шкоди,
завданої смертю потерпілого також
передбачений у статті 1200 Цивільного
кодексу України.

Судом встановлено, що потерпілим
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виплачується пенсія в
разі втрати годувальника в розмірі 1130,80
грн., про що свідчить довідка УПФ
України в м. Тернополі.

Однак, матеріали справи не містять
доказів, які вимагаються «Порядком
проведення розрахунку розміру
страхового відшкодування утриманцям у
зв'язку із смертю годувальника
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди», затвердженого Постановою КМУ
від 31.12.2004р. №1776, про середньомісячний
дохід померлого годувальника, який
включає виплати, що підлягають
обкладенню податком з доходів фізичних
осіб, пенсії, державну соціальну
допомогу та щомісячні виплати за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, за останній
календарний рік, які необхідні для
здійснення розрахунку страхового
відшкодування, що виплачувався би
утриманцям у зв'язку із смертю
годувальника внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. Крім
цього, відсутні докази того, що
померлий ОСОБА_7 не перебував на
утриманні в інших осіб, при тих
обставинах, що за твердженням позивача
ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_3 останні
два роки ОСОБА_7 не був
працевлаштований.

У відповідності до положень статей 16, 23,
1167 Цивільного кодексу України способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, зокрема, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала. Частина 2 даної статті
вказує, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини,
зокрема фізичної або юридичної особи,
яка її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженнями здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1187 Цивільного кодексу України
надає визначення, що джерелом
підвищеної небезпеки є, зокрема,
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» надано визначення моральної
шкоди, під якою розуміються втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Пунктом 5 Постанови передбачено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні та
з чого він при цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо),
врахування стану здоров'я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
відшкодування такої шкоди, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушення стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3,
яка звернулася із позовом в інтересах
малолітніх дітей померлого - ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 в обґрунтування понесення
моральної шкоди зазначають, в зв'язку
із втратою сина і батька вони зазнали
сильного болю душі, якого не можливо
притупити, великих душевних страждань.
Раптова смерть ОСОБА_7 порушила
нормальні життєві зв'язки, вони зазнали
значних та вимушених змін у житті,
неможливість повернення після
тривалого проміжку часу від смерті
ОСОБА_7 до нормального та звичного
життя, постійно перебувають у стані
туги та скорботи. ОСОБА_1 перебрав на
себе обов'язки батька щодо виховання та
утримання дітей. Діти не можуть
зрозуміти раптову відсутність батька
та його втрату із несподіваних
обставин і що нічого не можуть зробити
для його повернення, через що зазнали
велику психологічну травму, стали
замкнуті, не спілкуються із друзями,
постійно розглядають фотографії із
батьком та розпитують про нього. Батько
був їхньою опорою, другом та
захисником, завжди підтримував,
постійно обговорювали із ним життєві
та шкільні проблеми, завжди проводив із
ними вільний час, повчав жити.

При вказаних позивачем ОСОБА_1 та
третьої особою ОСОБА_3 обґрунтувань
щодо нанесення моральної шкоди та її
розміру суд вважає, що розмір моральної
шкоди, який визначений ОСОБА_1 в сумі 55
387 грн. та розмір моральної шкоди,
визначений ОСОБА_3, яка заявила позов в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 в сумі по 65 000 грн. є справедливий
та повністю відповідає характеру і
обсягу страждань, вимушених змін у
їхньому житті, ґрунтується на
встановлених обставинах справи.

Про те, позовні вимоги щодо стягнення
із Страхової компанії моральної шкоди
на користь ОСОБА_1 в розмірі 55 387 грн., на
користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі по 65
000 грн. слід задовольнити частково,
виходячи із наступних підстав.

У відповідності до п. 22.3 ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції до прийняття
05.07.2012р. Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 05.07.2012р. №5090-VІ,
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена пунктами 1,
2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу
України. Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому,
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Зважаючи на те, що Страховою компанією
у Полісі обов'язкового страхування
№2864352 від 08.02.2012р. страховий ліміт за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю
потерпілого визначений в розмірі 100 000
грн., а тому до стягнення із відповідача
на користь позивача та третьої особи
слід стягнути лише 5000 грн. моральної
шкоди, а саме по 2000 грн. на користь
ОСОБА_6 і ОСОБА_5, 1000 грн. на користь
ОСОБА_1

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий
збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути із
відповідача в користь Державного
бюджету.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення із Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» страхового відшкодування в
розмірі 95 635 грн., з яких 40 248 грн.
матеріальної шкоди в зв'язку із смертю
потерпілого та 55 387 грн. моральної шкоди
- задовольнити частково.

2. Стягнути із Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на користь
ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди. В іншій
частині заявлених позовних вимог щодо
стягнення страхового відшкодування - в
задоволенні відмовити.

3. Позовні вимоги ОСОБА_3 в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про стягнення із Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на користь
ОСОБА_5 страхового відшкодування в сумі
100 000 грн., з яких 35 000 грн. матеріальної
шкоди в зв'язку із смертю потерпілого
та 65 000 грн. моральної шкоди, про
стягнення на користь ОСОБА_6 страхового
відшкодування в сумі 100 000 грн., з яких 35
000 грн. матеріальної шкоди в зв'язку із
смертю потерпілого та 65 000 грн.
моральної шкоди - задовольнити
частково.

4. Стягнути із Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на користь
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 2000 грн. моральної
шкоди. В іншій частині заявлених
позовних вимог щодо стягнення
страхового відшкодування - в
задоволенні відмовити.

5. Стягнути із Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на користь
Державного бюджету 243,60 грн. судового
збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційної скарги не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Дзюбановський Ю.І.