Справа № 761/6586/13-ц
Провадження №2/761/207/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Голік Н.О.

при секретарі - Нечипорук
А.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ
спільного майна,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
поділ спільного майна, в якому просила
визнати квартиру АДРЕСА_1, спільним
майном подружжя, а саме позивача і
відповідача, визнати за позивачем
право власності на 9/20 частки квартири
АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.1985
року позивач ОСОБА_1 із відповідачем
ОСОБА_2 уклали шлюб, який був
зареєстрований Жовтневим в/ЗАГС у м.
Києві.

Вказує, що під час шлюбу, за договором
міни, який було укладено в м. Боярка 09
липня 1994 року та посвідчено нотаріусом
Києво-Святошинської державної
нотаріальної контори, позивач та
відповідач набули у власність
квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1.
Спірна квартира зареєстрована в БТІ на
відповідача. Частина спірної квартири,
а саме 1/10 частина, належить сину
позивача ОСОБА_3 на підставі договору
дарування. Відповідач в добровільному
порядку відмовляється від поділу
квартири. Позивач вказала, що постійно
брала участь в утриманні квартири, за
свій рахунок замінила труби, поставила
металопластикові вікна. 20.07.2010 року
шлюб між позивачем та відповідачем
було розірвано. Зазначила, що оскільки
квартира була набута в 1994 році, то і
правовідносини права сумісної
власності щодо неї виникли в той же час,
а отже, при вирішенні питання
належності квартири до спільного майна
подружжя, необхідно застосовувати
норми Кодексу про шлюб і сім`ю України.
Оскільки самостійно встановити
вартість квартири в позивача не має
змоги, тому вона придбала газету
«Авізо» за 07 березня 2013 року, де
аналогічна квартира меншої вартості
коштує 530 000 грн. , отже вартість
належної до поділу частки в розмірі 9/10
квартири орієнтовно становить 477 000
грн., тому ціна позову складає 238500 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити.

Відповідач та його представник позов
не визнали, просили відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

В письмовому запереченні на позов
відповідач вказав, що так як квартира
не нажита позивачем та відповідачем
під час шлюбу, а отримана відповідачем
по договору міни його квартири, що була
у його приватній власності.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
повідомлений про дату та час розгляду
справи у відповідності до вимог
чинного законодавства України.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача,
відповідача та представника
відповідача, приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що 29.07.1994 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір міни,
який посвідчений державним нотаріусом
К-Святошинської державної
нотаріальної контори Стратілат П.І.,
зареєстровано в реєстрі за №І-2712,
згідно умов якого ОСОБА_2 міняє належну
йому на праві особистої власності
квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 на
квартиру, належну на праві особистої
власності ОСОБА_4, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Квартира в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва на право власності
на житло, виданого органом
приватизації Боярської міської Ради
народних депутатів, 08.07.1994 року на
підставі розпорядження №401794 від 07.07.1994
р. і зареєстрована в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації за №272/34 (а.с.7).

05.10.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
укладено договір дарування 1/10 частини
квартири АДРЕСА_1, який посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
Відчужувана 1/10 частини квартири
належить ОСОБА_6 на підставі договору
дарування, посвідченого Третьою
Київською державною нотаріальною
конторою 06.11.2001 року (а.с.8).

Відповідно до рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 11.06.2010 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу задоволено повністю та шлюб
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано (свідоцтво про розірвання
шлюбу НОМЕР_1 від 20.07.2010 року).
Відповідно до Шевченківського
районного суду м. Києва від 11.06.2010 року,
судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
19.07.1985 року, майновий спір відсутній.

Відповідно до ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України, вважається,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а відповідно ст. 63
СК України, дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
та розпорядження майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Оскільки позивачем не надано належних
доказів щодо підтвердження нажитого
подружжям за час шлюбу майна, у
відповідності до вимог ст. 22 Кодексу
про шлюб та сім'ю України, а саме:
квартири АДРЕСА_1, вимога позивача щодо
визнання квартири АДРЕСА_1, спільним
майном подружжя, та визнати за
позивачем права власності на 9/20 частки
квартири АДРЕСА_1, не підлягає
задоволенню.

Крім того, позивачем не надано доказів
щодо набуття квартири АДРЕСА_2, та яка
була предметом договору міни від 29.07.1994
року, спільно з відповідачем, а також що
вказана квартира є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ч. 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, суд, беручи до уваги надані
сторонами пояснення, наявні в
матеріалах справи докази, прийшов до
висновку, що позивачем безпідставно
заявлені вимоги щодо визнання квартири
АДРЕСА_1, спільним майном подружжя, та
визнання за позивачем права власності
на 9/20 частки квартири АДРЕСА_1.

Судові витрати у відповідності до ст. 88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного
майна, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: