СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2-о/759/262/14
ун. № 759/8475/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року Святошинський районний
суд м. Києва у складі головуючого судді
Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу в
порядку окремого провадження за заявою
ОСОБА_1, заінтересована особа:
Реєстраційна служба Варвинського
районного управління юстиції
Чернігівської обл. про встановлення
юридичного факту належності майна,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2014 року ОСОБА_1 звернулась із заявою
про встановлення факту належності
померлій ОСОБА_2 земельної ділянки,
площею 3,96 га, кадастровий номер
:02:000:0245, що знаходиться в с.
Гнідинці, Варвинського району
Чернігівської обл. В обґрунтування
вимог заяви посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці
ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась
спадщина на майно, до складу якої
входить земельна ділянка, але прийняти
її у спадщину не має можливості, тому що
втрачено оригінал Державного акту на
право власності на земельну ділянку.

Провадження у справі підлягає закриттю
з наступних підстав.

Заявник посилається на пункт 17
постанови Пленуму ВСУ N 5 від 31.03.1995 року
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», якою дійсно передбачено
встановлення факту володіння
громадянином жилим будинком на праві
власності, якщо власником був
втрачений правовстановлюючий документ
на цей будинок і немає можливості
підтвердити наявність права власності
не в судовому порядку.

Проте, як роз'яснено в листі ВСУ від
01.01.2012 року «Судова практика розгляду
справ про встановлення фактів, що мають
юридичне значення», зазначена
постанова Пленуму була прийнята в 1995 р.
та зміни до неї внесені в 1998 р. Однак із
2004 р. набрав чинності новий ЦК, у якому
наявна ст. 392 ЦК, яка безпосередньо
передбачає право власника майна
пред'явити позов про визнання його
права власності у разі втрати ним
документа, який засвідчує право
власності.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» висловив
наступну правову позицію: якщо
документи, що засвідчують право
власності на нерухоме майно, існували,
проте були втрачені власником та не
можуть бути відновлені в передбаченому
законом порядку, застосуванню підлягає
ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності. Слід
звернути увагу, що після набуття
чинності ЦК з 01 січня 2004 року
встановлення факту володіння особою
будинком на праві власності в порядку
окремого провадження не допускається.
Таким чином, не підлягає застосуванню
судами п. 17 ППВСУ від 31.03.1995 року N 5, яким
передбачено встановлення факту
володіння громадянином жилим будинком
на праві власності, якщо власником було
втрачено правовстановлюючий документ
на цей будинок і немає можливості
підтвердити наявність права власності
не в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається спір про право, а
якщо спір про право буде виявлений під
час розгляду справи, - залишає заяву без
розгляду.

В силу наведеного, заявниці необхідно
звертатися до суду з позовом про
визнання права власності на підставі
ст. 392 ЦК України, тобто наявний спір про
право. Подана заява про встановлення
юридичного факту належності земельної
ділянки особі не підлягає розгляду в
порядку окремого провадження, а тому
залишається без розгляду на підставі ч.
4 ст. 256 ЦПК України.

Керуючись ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без розгляду заяву про
встановлення юридичного факту
належності майна особі.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржена до апеляційного суду м.
Києва, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ