АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/515/14
першій інстанції: Тананайська Ю.А.
Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

Баранніка О.П., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_6 на рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 05 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

27 серпня 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на
те, що 28 травня 2013 року постановою
Нікопольського районного суду
Дніпропетровської області закрито
провадження у кримінальній справі за
обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. І ст. 122 КК
України. По цій справі він, позивач, був
визнаний потерпілим. Внаслідок побиття
ОСОБА_6 він, позивач, отримав тілесні
ушкодження середнього ступеня
тяжкості за ознаками довготривалого
розладу здоров'я. Через отримані
ушкодження був змушений довгий час
лікуватися, витрачав на лікування
кошти. Крім матеріальної шкоди йому
заподіяна і моральна шкода, яка полягає
у перенесеному фізичному болю через
спричинені тілесні ушкодження,
душевних стражданнях тощо. Внаслідок
протиправних дій відповідача були
порушені його, позивача, життєві
зв'язки. Позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь
матеріальну шкоду у розмірі 1268 грн.97
коп. та моральну шкоду в сумі 100000,0 грн.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 05
листопада 2013 року позов ОСОБА_7
задоволено частково та стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 857
гривень 49 коп., в рахунок відшкодування
моральної шкоди 8000,0 гривень; вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, у
відповідності до вимог ст. 303 ЦПК
України, і заявлених позовних вимог,
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення,
виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що 13.06.2007
року близько 21 год. 20 хвил., напроти
будинку №80 по вул. Нікопольській в м.
Марганець Дніпропетровської області,
ОСОБА_6 наніс побої ОСОБА_7, а саме один
удар в область лівого ока, один удар
кулаком в потилицю, один удар кулаком в
область носа, не менше двох ударів
кулаками в область лівої частини спини
нижче лопатки і не менше двох ударів
ногами в область грудної клітини
позивача.

В результаті вказаних дій ОСОБА_6,
позивачу ОСОБА_7 були заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді черепно-мозкової
травми, перелому кісток спинки носу,
струсу головного мозку, забійних ран
верхньої повіки лівого ока та верхньої
губи, синця на повіках ока, переломів 8-9
ребер зліва між задньою та середньою
пахвовими лініями, які за ознакою
тривалого розладу здоров»я
відносяться до тілесних ушкоджень
середньої тяжкості.

Викладені вище факти у повному обсязі
підтверджуються матеріалами
дев»ятитомної кримінальної справи
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області за №182118913-к
(провадження №1-кп3) за
обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні
злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України, що оглянута та досліджена
судом апеляційної інстанції, зокрема,
протоколом усної заяви ОСОБА_7 про
злочин, первинними поясненнями
позивача, актами судово-медичного
обстеження №206 від 23.07.2007 року та №297
від 26.10.2007 року, висновками експертиз
№234 від 15.08.2007 року та №365 від 27.11.2007 року
(т. 1 а.с. 6, 7, 27 - 28, 29 - 30, 147 - 148, 151
кримінальної справи №182118913-к), а також
іншими письмовими доказами -
документами медичних установ,
протоколами допитів ОСОБА_6, ОСОБА_7,
свідків тощо.

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 травня 2013 року ОСОБА_6, на
підставі його клопотання, звільнено
від кримінальної відповідальності у
зв»язку із закінченням строків
давності - за нереабілітуючою
підставою; кримінальну справі стосовно
ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України
провадженням закрито; цивільний позов
потерпілого ОСОБА_7 залишено без
розгляду (а.с. 5 - 7). Дана постанова
місцевого суду залишена без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16.07.2013
року та набрала законної сили (а.с. 8 - 10).

Судом також встановлено, що, у зв'язку з
отриманими тілесними ушкодженнями,
позивач ОСОБА_7 проходив тривале
лікування, зокрема, з 13.06.2007 року по
26.06.2007 року перебував у стаціонарі, що
стверджується копією відповідного
листка непрацездатності (а.с. 2).

За призначенням лікарів ОСОБА_7 придбав
медичні препарати та витратив кошти на
медичні дослідження на загальну суму
857 грн. 49 коп., що стверджується копіями
відповідних квитанцій, довідкою
лікарні, які долучені до матеріалів
даної цивільної справи та
кримінальної справи Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області за №182118913-к (провадження
№1-кп3).

В іншій частині вимога про стягнення
матеріальної шкоди є недоведеною,
належні та допустимі докази суду не
представлені.

Так, місцеувий суд дійшов висновку, що
чек на суму 14 грн. 40 коп. на придбання
медичного препарату «АЦЦ» - не є
належним та допустимим доказом,
оскільки згідно медичних
документівзазначений препарат лікарем
не призначався. Крім того, з чеку не
вбачається дата придбання зазначеного
препарату.

Судом також встановлено, що у зв»язку з
отриманням тілесних ушкоджень позивач
переніс моральні страждання.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана правомірними діями,
відшкодовується у випадках,
встановлених цим Кодексом та іншим
законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

У абзацах другому та третьому пункту 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, з
відповідними змінами та доповненнями,
роз»яснено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Виходячи з викладеного, надавши
належної детальної оцінки
представленим у справі доказам у їх
сукупності, місцевий суд дійшов
правильного висновку про доведеність
факту неправомірного заподіяння
відповідачем ОСОБА_6 тілесних
ушкоджень, матеріальної і моральної
шкоди позивачу ОСОБА_7 та ухвалив
законне рішення про часткове
задоволення позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
матеріальної і моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо розміру
матеріальної шкоди, місцевий суд
обґрунтовано взяв до уваги
представлені належні та допустимі
письмові докази, надав їм правової
оцінки та правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача
матеріальну шкоду у розмірі 857,49 грн.

Крім того, колегія зауважує, що
апеляційна скарга не містить доводів
щодо неправильного розрахунку розміру
стягнутої судом матеріальної шкоди.

Неправомірними діями відповідача
позивачу заподіяно моральну шкоду, яка
пов»язана з перенесеним позивачем
фізичним болем у зв»язку з отриманими
тілесними ушкодженнями, хвилюванням
за власне здоров»я, дискомфортом у
зв»язку з перебуванням на протязі
тривалого часу на стаціонарному
лікуванні, переживаннями через
небажання відповідача у добровільному
порядку компенсувати матеріальну та
моральну шкоду, необхідністю витрачати
час на відвідування правоохоронних
органів. Крім того, моральна шкода
позивача полягає у душевних
переживаннях пов»язаних з
неправомірною поведінкою відповідача
та потребою у справедливій
сатисфакції.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди
місцевий суд правильно виходив з
характеру неправомірних дій
відповідача, тяжкості отриманих
позивачем тілесних ушкоджень, глибини
душевних страждань позивача та, з
урахуванням вимог розумності і
справедливості, визначив суму
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, у необхідному та достатньому
розмірі - 8000,0 грн.

Колегія звертає увагу, що доводи
апелянта про відсутність його вини у
заподіянні тілесних ушкоджень
позивачу - є недоведеними, надуманими
та спростовуються сукупністю
представлених у даній справі доказів,
матеріалами кримінальної справи
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області за №182118913-к
(провадження №1-кп3) та фактом
заявлення ОСОБА_6, під час слухання
кримінальної справи, клопотання про
звільнення його від кримінальної
відповідальності за нереабілітуючою
підставою.

Приймаючи до уваги, що постанова
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28 травня
2013 року про закриття провадження у
кримінальній справі щодо
обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК
України набрала законної сили 16.07.2013
року, враховуючи пред»явлення даного
позову до суду 27.08.2013 року, що
стверджується змістом штампу вхідної
кореспонденції місцевого суду (а.с. 1),
колегія дійшла висновку, що позивачем
строк позовної давності не порушено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог
ст. ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване рішення є
законним, обґрунтованим, тому підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 05
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді