Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/831/14
Головуючий у 1 інстанції: Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ДП
«ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО» на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 18 грудня 2013
року по справі за позовом Дочірнього
підприємства «Запоріжжя-Агро» до
ОСОБА_3, Реєстраційної служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції, треті особи: ТОВ
«АГРО-ЮНІ», Управління
Держземагентства у Бердянському
районі Запорізької області, про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним та скасування
державної реєстрації договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Дочірнє підприємство,
яке 16.01.2014 року змінило найменування на
Дочірнє підприємство «ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО»
(далі - ДП «ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО»), звернулося
до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3,
Реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції,
який в ході судового розгляду уточнило.

У позові зазначалось, що 09.02.2007 року між
позивачем та ОСОБА_4 було укладено
договір №381 оренди земельної ділянки,
яка розташована на землях
Осипенківської сільської ради.
Вказаний договір було зареєстровано
відділом Держкомзему 16.05.2008 року за №
28. За вказаним договором ОСОБА_4
передав належну йому земельну ділянку
в строкове платне користування
позивачу строком на 15 років, тобто до
16.05.2023 року.

Після смерті ОСОБА_4 право власності на
вказану земельну ділянку було
успадковане відповідачем.

В подальшому позивачу стало відомо про
факт укладення відповідачем договору
оренди тієї ж ділянки з ТОВ «АГРО-ЮНІ».

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки
площею 5,2823 га, за кадастровим номером
:04:008:0025, яка розташована на
території Осипенківської сільської
ради Бердянського району Запорізької
області, укладеного між відповідачем
та ТОВ «АГРО-ЮНІ» та зареєстровані у
відділі Держкомзему у Бердянському
районі Запорізької області; скасувати
державну реєстрацію договору оренди
земельної ділянки за кадастровим
номером :04:008:0025, яка розташована
на території Осипенківської сільської
ради Бердянського району Запорізької
області, укладеного між відповідачем
та ТОВ «АГРО-ЮНІ» та зареєстровані у
відділі Держкомзему у Бердянському
районі Запорізької області; стягнути з
відповідачів судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 18 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП
«ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО» подано апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного провадження,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

На підставі ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що існування
договору оренди спірної земельної
ділянки від 09.02.2007 року не є підставою
для визнання оскаржуваного договору
оренди від 27.10.2011 недійсним, оскільки
договір оренди від 09.02.2007 року є
нікчемним, оскільки на момент
державної реєстрації 16.05.2008 року
орендодавець ОСОБА_4 помер.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що суд першої інстанції дійшов таких
висновків з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом порушено вимоги ст. ст. 10,
60 ЦПК України, які визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, при цьому
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Не відповідає рішення суду і вимогам
ст. ст. 213, 214 ЦПК України, згідно яких
рішення суду повинно бути законним,
обґрунтованим, а також суд має
вирішити питання щодо наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин і яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що 09.02.2007 року між
позивачем та ОСОБА_4 було укладено
договір №381 оренди земельної ділянки,
яка розташована на землях
Осипенківської сільської ради. За
вказаним договором ОСОБА_4 передав
належну йому земельну ділянку в
строкове платне користування позивачу
строком на 15 років, тобто до 16.05.2023 року
(а.с.6-9). Вказаний договір було
зареєстровано відділом Держкомзему
16.05.2008 року за № 28 (а.с.109). Згідно
акту визначення меж земельної ділянки
в натурі та акту прийому-передачі
земельної ділянки від 09.02.2007 року ця
земельна ділянка передана позивачу
(а.с.107-108).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.73).

Згідно до державного акту право
власності на спірну земельну ділянку
перейшло до відповідача ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18.09.2008 року
(а.с.102).

На підставі договору оренди від 27.10.2011
року, який було зареєстровано у відділі
Держкомзему у Бердянському районі
Запорізької області 28.12.2012 року за
№03, відповідач ОСОБА_3 передала в
оренду зазначену спірну земельну
ділянку ТОВ «АГРО-ЮНІ»(а.с.67-68).

Встановивши вищенаведені обставини,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що договір оренди земельної ділянки
від 09.02.2007 року є нікчемним, оскільки
його було зареєстровано в той час, коли
орендодавець вже не мав цивільної
правоздатності внаслідок смерті.

З таким висновком колегія суддів не
погоджується, оскільки суд першої
інстанції помилково ототожнив
нікчемність договору (його недійсність
в силу прямих вказівок закону) та
недійсність оспорюваного правочину.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
судам відповідно до статті 215 ЦК
необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).
Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Посилання суду першої інстанції на
ст.ст.25, 210 ЦК України, як на норми
закону, якими установлено недійсність
правочину оренди землі, не можна
визнати правильним, оскільки вказані
норми права не містять в собі приписів
щодо нікчемності або недійсності
правочинів.

Тому судова колегія приходить до
висновку про те, що за відсутності
вимог про визнання договору оренди
земельної ділянки від 09.02.2007 року
недійсним, виходячи з презумпції
правомірності правочину (ст.204 ЦК
України), підстав для юридичного
аналізу правомірності правочину
укладеного позивачем з ОСОБА_4 у суду
першої інстанції не було.

Вирішуючи вимоги позивача про визнання
недійсним договору оренди від 27.20.2011
року між ОСОБА_3 та ТОВ «АГРО-ЮНІ», який
було зареєстровано у відділі
Держкомзему у Бердянському районі
Запорізької області 28.12.2012 року,
колегія суддів вважає їх
обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про
оренду землі» та п.8.4 договору оренди
землі №381 від 09.02.2007 року, укладеного
між позивачем та ОСОБА_4 перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи не є підставою
для зміни умов або розірвання
договору.

Після смерті ОСОБА_4 земельна ділянка,
яка була предметом договору оренди,
була успадкована ОСОБА_3, тому права та
обов'язки за вказаним договором
зберегли свою силу як для орендаря
позивача у справі, так і для спадкоємця
орендодавця відповідача ОСОБА_3

Крім того, судова колегія зважує на те,
що ОСОБА_3 впродовж 2008-2011років (а.с.40-65)
отримувала від позивача орендну плату
за вказаним договором оренди (а.с.40-65).

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Колегія суддів вважає, що укладання
27.10.2011 року ОСОБА_3 з ТОВ «АГРО-ЮНІ»
договору оренди земельної ділянки, яка
знаходиться в оренді у іншого орендаря
ДП «ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО», протирічить
діючому законодавству і не може бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, оспорюваний договір слід
визнати недійсним та скасувати його
державну реєстрацію, тому рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог.

У відповідності до приписів ст.88 ЦПК
України з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ДП «ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО»
підлягають стягненню понесені судові
витрати у розмірі 229,40грн. (а.с.1, 125).

Керуючись ст. ст. 307,309,310,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «ЗАПОРІЖЖЯ-АГРО»
задовольнити.

Рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 грудня 2013 року по цій
справі скасувати. Ухвалити нове,
наступного змісту.

Позов Дочірнього підприємства
«Запоріжжя-Агро» до ОСОБА_3,
Реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 5,2823 га, за
кадастровим номером :04:008:0025, яка
розташована на території
Осипенківської сільської ради
Бердянського району Запорізької
області, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ
«АГРО-ЮНІ» та зареєстрований у відділі
Держкомзему у Бердянському районі
Запорізької області.

Скасувати державну реєстрацію
договору оренди земельної ділянки за
кадастровим номером :04:008:0025, яка
розташована на території
Осипенківської сільської ради
Бердянського району Запорізької
області, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ
«АГРО-ЮНІ» та зареєстрований у відділі
Держкомзему у Бердянському районі
Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Дочірнього підприємства «Запоріжжя
Агро» судові витрати у розмірі 229,40 грн.
(двісті двадцять дев'ять).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте воно може
бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: