Номер провадження 22-ц/775/220/2014
Головуючий у 1 інстанції Бурлаченко
Доповідач Іванова А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: КІЯНОВОЇ С.В., ІВАНОВОЇ А.П.,

При секретарі ЛЮЛІНІЙ Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м.Донецька

на рішення Київського районного суду
м.Донецька від 19 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м.Донецька, ПАТ «Шахта імені
О.Ф.Засядька», про стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду
м.Донецька від 19 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м.Донецька - в сумі 8000грн., з ПАТ
«Шахта імені О.Ф. Засядька» - в сумі
9000грн.

В апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м.Донецька просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 посилаючись на те, що судом
першої інстанції порушені норми
матеріального права. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги зазначає,
що відділення повністю виконує свої
обов'язки перед потерпілим на
виробництві і підстав для
відшкодування йому моральної шкоди за
рахунок фонду немає, позивач жодного
разу не висував претензії відділенню
Фонду з будь-яких питань, що стосуються
його перебування на обліку та
соціального захисту, що також вказує на
те, що відділення не спричинило
позивачу будь-яких моральних
страждань. Крім того, у зв'язку із
набранням чинності 20.03.2007р. ЗУ від
23.02.2007р. № 717-V «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» немає правових
підстав для відшкодування потерпілому
моральної шкоди за рахунок Фонду.
Зазначено, що судом першої інстанції не
враховане рішення Конституційного
Суду України від 08.10.2008р. по справі №
1-322008, в якому зазначено, що право
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
273-1 КЗпП України їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця). Також суд
першої інстанції не врахував
відсутність висновку компетентного
органу, яким би підтверджувався факт
заподіяння позивачу моральної шкоди,
та сам позивач не вказує, в чому саме
полягає завдання йому з боку Фонду
моральної шкоди, і не надає докази, які
б це підтверджували.

Представник відповідача ПАТ «Шахта
ім.О.Ф.Засядька» в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином (а.с.68).

Заслухавши доповідь судді,
представника апелянта, який підтримав
доводи апеляційної скарги, позивача
ОСОБА_2, який заперечував проти
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач з 02.09.1985
року по 13.02.2013 року працював на ПАТ
«Шахта імені О.Ф.Засядька» (а.с.17).

19 березня 1996 року з позивачем стався
нещасний випадок, про що свідчить Акт
про нещасний випадок № 197 від 12.07.1996р.
(а.с.8-9).

02.04.1997 року з позивачем ОСОБА_2 стався
другий нещасний випадок, що
підтверджується Актом № 73 про
нещасний випадок від 04.04.1997р. (а.с.10-11).

Висновком МСЕК позивачу ОСОБА_2
встановлено 20% ступінь втрати
працездатності за трудовим каліцтвом у
1996році, за трудовим каліцтвом, який
стався у 1997 році ОСОБА_2 встановлено 5%
ступінь втрати працездатності (а.с.5).

Висновком МСЕК №071884 від 22.01.2002р.
позивачу ОСОБА_2 встановлено 45% ступінь
втрати працездатності за сукупністю: 20%
ступінь втрати працездатності за
трудовим каліцтвом у 1996р. первинно, за
1990р. ОСОБА_2 встановлено 25% ступінь
втрати працездатності (а.с.7).

Висновком МСЕК №090608 від 26.02.2003р.
позивачу ОСОБА_2 встановлено 50% ступінь
втрати працездатності за сукупністю за
трудовим каліцтвом у 1996році 20% вдруге,
за трудовим каліцтвом, яке сталось у 1997
році ОСОБА_2 встановлено 5% ступінь
втрати працездатності первинно, за 1990р.
- 25% вдруге (а.с.5).

Крім того, з Виписки з акту огляду МСЕК
№126216 від 13.03.2013р. вбачається, що
позивачу ОСОБА_2 за сукупністю
встановлено 80% ступінь втрати
профпрацездатності: 20% вдруге - трудове
каліцтво 1996р.; 25% вдруге - трудове
каліцтво 1990р.; 5% вдруге - трудове
каліцтво 1997р.; первинно встановлено 30%
втрати професійної працездатності за
професійним захворюванням - пиловий
бронхіт (а.с.5).

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачу
внаслідок ушкодження здоров'я
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
душевних стражданнях, погіршенням умов
життя позивача та погіршення його
життєвих зв'язків, необхідності у
систематичному лікуванні в медичних
установах, що потребує від позивача
додаткових усиль для організації свого
життя, так як позивач став інвалідом.

Даний висновок відповідає положенням
ст.23 ЦК України та Рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004, згідно з яким моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Апеляційний суд не може погодитись з
доводами Фонду про відсутність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки страхові
акти стались у 1996 році та у 1997 році,
втрата професійної працездатності
позивачу встановлено висновками МСЕК
№071884 від 22.01.2002р. та №090608 від 26.02.2003р., що
мало місце до набрання чинності
нормативними актами, на які
посилається відповідач у апеляційній
скарзі (щодо зупинення виплати та
виключення норм про відшкодування
моральної шкоди), оскільки відповідно
до ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК
України, акт цивільного законодавства
не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або
скасовує цивільну відповідальність
особи. За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», які діяли на час
виниклих правовідносин, на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди. Доводи апеляційної
скарги про відсутність наявності факту
заподіяння позивачу моральної шкоди
спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем отримані трудові каліцтва у
1996 році та у 1997 році внаслідок
виробничих травм, втрата професійної
працездатності позивачу встановлено
висновками МСЕК №071884 від 22.01.2002р. та
№090608 від 26.02.2003р. відповідно, проти чого
не заперечував і представник
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м.Донецька. Отримання трудових
каліцтв у 1996 році та у 1997 році внаслідок
виробничих травм, встановлення втрати
професійної працездатності позивачу
висновками МСЕК №071884 від 22.01.2002р. та
№090608 від 26.02.2003р. мало місце до змін,
внесених ЗУ «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.02.2007 року №717, якими з вищевказаного
Закону виключені положення, що
регулюють обов'язок відповідача по
відшкодуванню моральної шкоди.

В зв'язку з чим суд обґрунтовано
послався на положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
дійшов висновку про наявність факту
завдання позивачу моральної шкоди
внаслідок виробничих травм та стягнув
з відповідача Фонду на її
відшкодування грошову компенсацію.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди з Фонду,
суд урахував, що ушкодженням здоров'я
позивачу завдані моральні та фізичні
страждання, які призвели до погіршення
умов життя та погіршення життєвих
зв'язків позивача, що потребує від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, та, враховуючи
стан здоров'я позивача, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, стягнув на
відшкодування моральної шкоди грошову
суму у розмірі 8000грн., та навів в
рішенні відповідні мотиви стягнення
моральної шкоди саме такого розміру.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи,
апеляційний суд вважає за можливе
погодитись з вказаним розміром
компенсації моральної шкоди, що
підлягає стягненню з Фонду.

Доводи скарги відповідача про те, що
факт заподіяння моральної шкоди не
встановлений МСЕК, безпідставні і не
ґрунтуються на законі, який не
передбачає обов'язковість висновків
МСЕК в даному випадку. Сам факт
ушкодження здоров'я свідчить про
заподіяння моральної шкоди.

Апеляційний суд також не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги про те,
що Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві
призначив і виплатив позивачу
одноразову допомогу у зв'язку втратою
професійної працездатності, а також
провадить щомісячну страхову виплату,
оскільки згідно діючого законодавства
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві
відшкодовує позивачеві не моральну, а
матеріальну шкоду, завдану ушкодженням
здоров'я.

Рішення суду в частині стягнення з ПАТ
«Шахта імені О.Ф.Засядька» на користь
ОСОБА_2 моральної шкоди сторонами не
оскаржено.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не має.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законів, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Київському
районі м.Донецька відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Донецька від 19 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: