Торезький міський суд Донецької
Справа № 244/4313/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"11" березня 2014 р. Торезький міський суд
Донецької області у складі:

головуючої судді
Фролової Л.Д.

при секретарі
Ковальовій К.О.,

з участі представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Торезі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо
участі батька у спілкуванні та
вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
відповідним позовом. Свої вимоги
мотивує тим, що сторони по справі
перебували у зареєстрованому шлюбі з 15
листопада 2008 року. Від шлюбу мають
дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На
даний час подружжя розлучене, проживає
окремо, при цьому неповнолітня дитини
мешкає з відповідачкою по справі.
ОСОБА_2, на думку позивача, чинить йому
перешкоди у спілкуванні з дитиною та не
дозволяє приймати участь у її
вихованні. Після уточнення позовних
вимог (а.с.71) просить суд зобов'язати
відповідача усунути перешкоди у
спілкуванні з дитиною, встановити
позивачу час зустрічей з сином: кожного
першого та третього тижня місяця з 17
год. п'ятниці до 19 год. 30 хв. неділі,
спільний відпочинок два тижні
протягом року.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце слухання справи,
в судове засідання не з*явився.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити у повному обсязі.
Додатково повідомив, що у разі сумісної
щорічної відпустки, батько дитини буде
виконувати всі необхідні призначення
лікарів. Вважає, що хвороби дитини про
які зазначає відповідач, по-суті, є
надуманими приводами для
перешкоджання батькові у спілкуванні з
сином. Під час перебування дитини у
батька проблем з його здоров*ям
взагалі не виникає.

Відповідач позовні вимоги підтримала
частково, не заперечила проти
щотижневих побачень сина з батьком,
але, просила відмовити у задоволенні
позову щодо щорічних сумісних
відпусток, оскільки, дитина має певні
захворювання і у разі їх загострення
батько не зможе надати йому
кваліфіковану допомогу, що може мати
тяжкі наслідки. Про хвороби дитини
батько не обізнаний, з дитиною
спілкується рідко, за консультаціями
до лікарів з приводу захворювань не
звертався. Фактично вони разом з
батьком дитини проживали з листопада
2008 року по квітень 2009 року та з жовтня
2009 року по лютий 2010 року. Вважає, що
батько у разі захворювання дитини буде
не в змозі належним чином доглядати за
нею та лікувати.

Прокурор в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги щодо
щотижневих побачень сина з батьком,
але, просила відмовити в інший частині
позову, оскільки, дитина має певні
захворювання

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
надала покази, згідно з якими подружжя
ОСОБА_2 після одруження разом прожили
приблизно 3-4 місяці, потім стали
проживати окремо. В подальшому вони
спробували відновити стосунки,
орендували квартиру та мешкали разом
ще декілька місяців, однак, розлучилися
і відповідач з сином ОСОБА_5 постійно
проживає з нею. Їй як бабусі відомо про
хвороби онука, приступи по ночах і
необхідність його специфічного
лікування. Пояснила, що на протязі 2013
року батько дитини брав сина до себе
два рази, а потім не звертався з таким
проханням. Приблизно півроку взагалі
навіть не телефонував.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу
України мати, батько та дитина мають
право на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
обмежене законом.

Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України,
той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 Сімейного Кодексу
України, якщо той з батьків, з ким
проживає дитина чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіку та
піклування, другий з батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення перешкод. Суд визначає
способи участі одного із батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону
дитинства» батько і мати мають рівні
права та обов'язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
належних умов для цього.

Судовим розглядом встановлено, що
згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5
народився 21 червня 2009 року. Батьками
дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.57). За
даними виробничої та житлово-побутової
характеристик позивач позитивно
характеризується (а.с.7-8). Крім того,
відповідач в судовому засіданні
визнала, що позивач за місцем
фактичного мешкання має належні умови
для свого проживання та перебування
там малолітньої дитини.

На підставі вищевикладених норм права,
з урахуванням позиції відповідача по
справі, суд вважає, що позовні вимоги
про щотижневе спілкування батька з
малолітньою дитиною слід задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо щорічної сумісної відпустки
позивача та дитини суд виходить з
наступного.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141,
159 СК України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, судом мають враховуватись
передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Відповідно до рішення Торезького
міського суду Донецької області від 05
квітня 2011 року по справі 2-410/2011
встановлено, що з квітня 2009 року
подружжя разом спільно не проживають
(а.с.58). Вказане підтверджує пояснення
відповідача у судовому засіданні та
узгоджується з показами свідка ОСОБА_6
Тобто, позивач тривалий час не проживав
з дитиною та не здійснював догляд за
нею, тоді як дитина має проблеми зі
здоров*ям та потребує спеціального
лікування у період хвороби.

Посилання представника позивача, що
хвороби дитини є надуманими
перешкодами з боку відповідача для
усунення позивача від спілкування з
дитиною, спростовані у судовому
засіданні медичними документами.

Так, згідно довідок (а.с.69,73) дитина
ОСОБА_5 після обстеження в обласній
дитячій лікарні міста Донецька має
діагнози: рецедивуючий бронхіт, дебют
бронхіальної астми, атопічний
дерматит. Крім того, у дитини має місце
нервово-артрична аномалія конституції,
що призводить при загостренні
загального захворювання до частих
ацетонемічних станів. Дитина потребує
постійної гіпоалергенної дієти та
небулайзерної терапії. Згідно з
рекомендаціями лікаря дитині
протипоказано перебувати на сонці,
купатися у відкритих водоймах, дальні
переїзди з різкою зміною клімату.

Керуючись інтересами дитини,
враховуючи, що дитина має малий вік і
її лікування у разі хвороби потребує
саме специфічного лікування,
реабілітації, а також той факт, що
позивач тривалий час не проживав з
дитиною та не здійснював за ним догляд,
його побачення носили нетривалий
епізодичний характер, він не обізнаний
про наявність хронічних захворювань
взагалі, не має навиків застосування
небулайзерної терапії, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог щодо
щорічних відпусток тривалістю два
тижні слід відмовити.

Питання розподілу витрат, пов'язаних з
розглядом справи, судом не вирішується,
оскільки, позивачем не було заявлено
відповідних вимог.

Керуючись ст.ст. 209-215, 223 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участі
третіх осіб органу опіки та піклування
Сніжнянської міської ради Донецької
області, органу опіки та піклування
Торезької міської ради Донецької
області про усунення перешкод щодо
участі батька у спілкуванні та
вихованні дитини, - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
спілкуванні ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5.

Встановити наступний спосіб участі
ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина
ОСОБА_5: побачення кожного першого та
третього тижня місяця, для чого
дозволити ОСОБА_3 забирати сина ОСОБА_5
з місця його (сина) проживання з 17 год. 00
хв. п'ятниці до 19 год. 30 хв. неділі (з
ночівлею).

Зобов'язати ОСОБА_2 передавати дитину
ОСОБА_5 батьку ОСОБА_3 у встановлений
судом час.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог, - відмовити.

Рішення постановлене в нарадчій
кімнаті 11 березня 2014 року, в судовому
засіданні проголошено його вступну та
резолютивну частини. Повний текст
рішення складений 15 березня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л. Д. Фролова