Справа № 459/5586/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1853/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.,

з участю позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3

представника відповідача
Музики М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва , -

В С Т
А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся з позовом та просив стягнути
з відповідача 50 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді в
користь ОСОБА_2 10 000 грн. заподіяної
моральної шкоди.

В решті у позові відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що суд дійшов правильного висновку про
обов'язковість відшкодування
моральної шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання, проте не
погоджується з ї розміром, який
визначено судом. Не надано належної
оцінки тим обставинам, що в шкідливих
умовах пропрацював понад 21 рік, 50 %
ступінь втрати професійної
працездатності, тяжкість набутих
професійних захворювань, настання
інвалідності, що вплинуло на ступінь
перенесених моральних страждань.
Набуті захворювання призвели до
вимушених змін у житті та втрати
нормальних життєвих зв'язків, що
спричиняє моральні та душевні
страждання. А тому в частині стягнення
моральної шкоди, просить рішення суду
змінити та стягнути 50 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
/далі Фонд/ в апеляційній скарзі
зазначає, що судом не враховано, що
Законом України від 23.02.2007 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» виключено право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювань України, оскільки Фонд не є
винною особою у заподіянні потерпілому
ушкодження здоров»я. Не враховано, що
відшкодування Фондом моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01.01.2008 року, а
тому на момент звернення з позовом до
суду, не було передбачено
відшкодування такої шкоди Фондом.
Судом не враховано, що відшкодування
шкоди у зв'язку з втратою
працездатності випливає з трудових
правовідносин та те, що позивачем
пропущено тримісячний строк звернення
з позовом до суду про стягнення
моральної шкоди. Зазначає, що виплата
моральної шкоди була передбачена за
наявності висновку медичних органів
про факт заподіяння моральної шкоди
потерпілому. Суд не врахував, що на час
встановлення вперше стійкої втрати
професійної працездатності позивачу
діяв Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати
працездатності у відсотках,
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров»я. Вказує на те, що довідка МСЕК
про відсоток стійкої втрати
працездатності є тільки підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди -
частини втраченого заробітку, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Позивачем не було
долучено жодного медичного висновку
про наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з професійним
захворюванням, як і не долучено жодних
медичних документів, які б
підтверджували перенесення позивачем
стресів та депресії. Суд взяв до уваги,
що при прийомі на роботу позивач знав
про роботу в шкідливих та небезпечних
умовах праці та про наслідки, які тягне
за собою така робота. При виявленні
ознак хвороби продовжував працювати,
чим надалі погіршував свій стан
здоров»я. Встановлене професійне
захворювання та трудове каліцтво не
впливають на неможливість виконувати
позивачем звичайну роботу та працювати
по інших професіях, які не пов»язані із
впливом шкідливих факторів. Суд не
врахував отримання позивачем пенсії за
віком. За таких обставин вважає, що
позивачем не доведено, що саме від
професійного захворювання він терпить
моральні і фізичні страждання. Тому
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, про відмову у
задоволенні позову.

При розгляді справи позивач та його
представник свою апеляційну скаргу
підтримали по наведених мотивах. Проти
апеляційної скарги Фонду заперечили.
Представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу Фонду, проти
апеляційної скарги позивача заперечив.
Додатково просить врахувати, що судом у
мотивувальній частині рішення
зазначено про доведеність факту
спричинення позивачу відповідачем
моральної шкоди, оскільки з
врахуванням норм матеріального права,
на які суд послався у рішенні
обов»язок Фонду по відшкодуванню шкоди
потерпілим внаслідок професійного
захворювання не свідчить про
наявність вини Фонду у спричиненні
такої шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги до задоволення не
підлягають, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду таким вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу, яка передбачає, що обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги відповідача, колегія суддів
враховує, що матеріалами справи,
зокрема з копії трудової книжки
позивача встановлено, що стаж роботи
позивача в шкідливих умовах становить
21 рік 5 місяців / а.с.6-8/.

Згідно копії акту від 13.08.2004
року розслідування хронічного
професійного захворювання /отруєння/ -
діагностовано позивачу захворювання
антракосилікоз,хронічний бронхіт,
емфізема легень, вегето-сенсорна
поліневропатія рук виникли з причин
запиленості повітря робочої зони від
90/84 до 173,63 мг/м куб. / 90 % робочого часу,
роботою з віброінструментами, що
створює вібрацію по віброшвидкості до
115 дБ/15% робочого часу при ГДР 112-дБ, при
температурі повітря 19, 8 С, швидкістю
руху повітря 0,2 - 6 м/сек, невиконання
норм і правил охорони праці,
гігієнічних регламентів та нормативів.
/а.с. 14-16/ .

Судом враховано дані
характеристики умов праці працівника
шахти « Відродження « ОСОБА_2 від 19.04.2004
року та Санітарно-гігієнічну
характеристику умов праці позивача
від 19.05. 2004 року в яких відображено
детально всі види роботі особи, які
віднесено до важких з врахуванням у
тому числі вимушеної робочої пози,
пересування навкарачки, навшпиньки,
навколішки у зігнутому та
напівзігнутому положенні, витрати
енергії 1770- 2300 ккал у зміну, робота
напружена, небезпечна, присутність у
повітрі робочої зони постійно
газу-метану, діоксину вуглецю,
сірководню, періодично окислів азоту
та ін.. / а.с. /17-19/.

За даними довідки МСЕК серії ЛВА
- 2 за № 008759 від 29.09.2004 року позивачу
вперше встановлено 45% ступеню втрати
професійної працездатності. Потребу у
санаторно-курортному лікуванні./а.с. 20/.
Подальшому при повторному огляді
15.09.2005 року за даними довідки МСЕК
серії ЛВА-1 за № 236594 встановлено третю
групу інвалідності , протипоказана
робота в умовах дії пилу та ін.. /а.с.
21-22/. Згідно довідки МСЕК серії ЛВА-2 №
015960 ступінь втрати професійної
працездатності визначено 50 %
безтерміново.

З долучених до справи копій
медичних документів - позивач
неодноразово перебував на
амбулаторному та неодноразово на
стаціонарному лікуванні/ а.с. 23-30/

Враховуючи надані позивачем
докази обґрунтованості позову, а також
наявні у справі інші письмові докази,
про які зазначено вище, судом вірно
враховано наявність права у позивача
на відшкодування моральної шкоди, як
потерпілого внаслідок втрати
професійної працездатності та
трудового каліцтва з врахуванням
врегулювання такого права на
законодавчому рівні.

Наведеними доказами колегія
суддів вважає спростованими доводи
апеляційної скарги відповідача про
незаконність рішення суду з підстав
відсутності даних про звернення до
Фонду з проханням відшкодувати
моральну шкоду, про що відповідач
зазначає в апеляційній скарзі, а також
інших наведених у апеляції мотивів.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов»язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Задовольняючи частково вимоги
щодо відшкодування позивачу моральної
шкоди, суд першої інстанції
обґрунтовано врахував у своєму
рішенні, що окремим видом
загальнообов»язкового державного
соціального страхування, згідно з
абзацом 5 ст. 4 Основ законодавства
України «По загальнообов»язкове
державне соціальне страхування» - є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності .

Суд першої інстанції вірно
застосував та врахував, що відповідно
до 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці»,
державна політика в галузі охорони
праці базується, зокрема, на принципах
пріоритету життя і здоров»я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього ж
закону передбачено, що відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров»я або
у разі смерті працівника Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
ЗУ «Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності». У
відповідності до п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 та
ч. 3 ст. 28 цього ж Закону грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому
виплачує фонд соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку. Це
спростовує мотиви апеляційної скарги
відповідача про відсутність підстав
для задоволення позову, з мотивів
відсутності даних про звернення
позивача безпосередньо до відповідача
з заявою про виплату моральної шкоди з
долученням висновку МСЕК про
встановлення факту спричинення
моральної шкоди .

Суд, постановляючи рішення
вірно врахував, що згідно ч.4 ст.14 ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», до
професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов»язаних з роботою. Вплив таких
факторів підтверджено наведеними вище
висновками МСЕК.

Тому суд підставно дійшов
висновку про необхідність стягнення з
відповідача моральної шкоди на користь
позивача.

Щодо мотивів апеляційної скарги
позивача про невідповідність
висновків суду першої інстанції щодо
визначення розміру морального
відшкодування, то колегія суддів
вважає такі доводи спростованими,
виходячи з таких мотивів.

Згідно з роз»ясненнями
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної / немайнової/ шкоди /» із
змінами внесеними постановою від 25.05.
2001 року № 5 - моральна шкода може
складатися зокрема у моральних
переживаннях у зв»язку з ушкодженням
здоров»я, у порушенні нормальних
життєвих зв»язків через неможливість
продовження активного способу життя,
при настанні інших негативних
наслідків .

Рішенням Конституційного Суду
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров»я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов»язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Таким чином, з врахуванням
конституційної значимості здоров»я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, виходячи із
вищезазначених обставин справи, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що заявлена вимога є обґрунтованою
частково. Дано належну оцінку доказам
позивача про ступінь спричинених йому
моральних страждань. Суд виважено
підійшов до визначення розміру
відшкодування, навів у рішенні
достатньо мотивів, в тому числі
врахував роз»яснення Пленуму
Верховного Суду України у постанові
№4 від 31. 03. 1995 року «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної / немайнової / шкоди» зі
змінами внесеними постановою від 25
травня 2001 року № 5, а саме врахував
обсяг та характер страждань, яких
зазнав позивач, характер немайнових
втрат їх тривалість і неможливість
відновлення, а також обсяг додаткових
зусиль для організації свого життя,
докази перебування на лікуванні
неодноразово та прийшов до вірного
висновку, визначивши суму
відшкодування в розмірі 10 000 гривен.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційних
скаргах не наведено.

Колегія суддів погоджується з
обґрунтованістю пояснень представника
відповідача при розгляді судом справи
в суді Апеляційної інстанції про
помилкове зазначення у мотивувальній
частині рішення суду про доведеність
факту спричинення позивачу
відповідачем моральної шкоди, оскільки
в даному випадку обов»язок
відшкодувати моральну шкоду не
свідчить про наявність вини у
спричиненні її позивачу.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що судом
вірно встановлено характер спірних
правовідносини, застосовано
відповідні норми матеріального права,
рішення постановлено з дотримання норм
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.303, 304, п. ч.1 ст. 307, 308,
313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від
12 грудня 2013 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини
рішення суду посилання про доведеність
факту спричинення позивачеві
відповідачем моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскарженою в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді