Провадження №2/761/360/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарях Івченко В.П. Кукушкіному
О.М., Губиш Т.Л., Назаренко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання розпорядження
незаконним та визнання свідоцтва про
право власності недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися в суд з позовом до
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_5 та
просили ухвалити рішення, яким визнати
розпорядження № 1130 від 02.11.2012 року
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації про
приватизацію кімнати у комунальній
квартирі за адресою: АДРЕСА_2 -
незаконним та визнання свідоцтва про
право власності САЕ № 761617 від 02.11.2012
року - недійсним.

Протокольною ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 листопада
2013 року за клопотанням представника
позивачів до участі в справі в якості
співвідповідача залучено ОСОБА_6.

Заявлені вимоги позивачі мотивують
тим, що вони були зареєстровані разом з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_5 про
визнання позивачів такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2,
позивачі визнані такими, що втратили
право користування квартирою. На
підставі зазначеного заочного рішення
позивачів було знято з реєстрації за
цією адресою. Ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києві від 26 жовтня 2012
року заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2011
року скасовано та ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2013 року залишено без
розгляду позовну заяву.

Під час розгляду справи позивачам
стало відомо, що ОСОБА_5 під час
розгляду справи у Шевченківському
районному суді міста Києва до
винесення ухвали від 11.04.2013 року
скористалася ситуацією та
приватизувала квартиру АДРЕСА_2.

Вважають, що розпорядженням
Шевченківської районної у місті Києві
державної адміністрації від 02
листопада 2012 року № 1130 порушено їх
права на приватизацію житла,
передбачені Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Також звертають увагу на те, що на даний
час реєстрацію позивачів у спірній
квартирі відновлено.

У судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_7 підтримав заявлений
позов та просив його задовольнити з
підстав, наведених у позовній заяві.
Також під час розгляду справи по суті,
збільшив позовні вимоги і просив
визнати розпорядження незаконним та
свідоцтво про право власності
недійсним в цілому, а не в частині як
було зазначено у первинній позовній
заяві.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов підтримали у повному
обсязі, також зазначали, що вони з
поважних причин не мали можливості
проживати у АДРЕСА_2, а саме, через
неприязні стосунки із ОСОБА_5, ОСОБА_6 їм
приходилось винаймати квартиру для
проживання. Крім того, у квартирі
АДРЕСА_2 не було належних умов для
проживання.

Представник Шевченківської районної в
м. Києві державної адміністрації
Щербина С.А. в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову
та зазначала, що приватизація
відбулася на підставі документів, які
були надані і відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" і в порядку
передбаченому Положенням про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 04 березня 1981 року
Виконавчим комітетом Київської
міської ради народних депутатів
відповідачу ОСОБА_5 видано ордер № 1034
на право зайняття їй та ОСОБА_6, однієї
кімнат у квартирі АДРЕСА_2(а.с. 26, 27).

З наданих на запит суду матеріалів
приватизаційної справи вбачається, що
31 жовтня 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
органу приватизації Шевченківської
районної в місті Києві державної
адміністрації із заявою про передачу
зазначеної квартири в спільну часткову
власність у рівних частках їй та члену
її сім'ї ОСОБА_6(а.с. 29).

До цієї заяви було додано довідку про
склад сім'ї наймача квартири, згідно
якої у в кімнаті квартири АДРЕСА_2
зареєстровані ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6
(а.с. 28).

Розпорядженням Відділу приватизації
державного житла Шевченківської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 02 листопада 2012 року
вирішено прохання наймача ОСОБА_5 про
передачу кімнати у квартирі, в якій
вона мешкає і знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, задовольнити і передати
кімнату у вказаній квартирі у приватну
власність (а.с. 30).

На підставі зазначеного розпорядження
02 листопада 2012 року Відділом
приватизації державного житла
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації видано
Свідоцтво про право власності на
квартиру. Цим свідоцтвом посвідчено, що
частина квартири, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_5 та її
сину ОСОБА_6 (а.с. 66).

Звертаючись до суду з зазначеним
позовом позивачі посилались на те, що
розпорядженням Шевченківської
районної у місті Києві державної
адміністрації від 02 листопада 2012 № 1130
порушено їх права на приватизацію
житла, оскільки згоди на приватизацію
житла вони не надавали, та мали право на
прийняття у часті у приватизації.

На підтвердження своїх вимог сторона
позивачів посилається на письмові
докази.

Так, заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_5 про
визнання позивачів такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2,
позивачі визнані такими, що втратили
право користування квартирою. На
підставі зазначеного заочного рішення
позивачів було знято з реєстрації за
цією адресою.

Проте, ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києві від 26 жовтня 2012
року заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 квітня 2011
року скасовано та ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2013 року залишено без
розгляду позовну заяву

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачі були зняті з реєстраційного
обліку в період видачі оспорюваного
Розпорядження Відділу приватизації
державного житла Шевченківської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 02 листопада 2012 року
безпідставно, отже приватизація житла
в силу наведеного без згоди цих осіб є
незаконною.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР
громадяни мають право на приватизацію
квартир (будинків) державного
житлового фонду, житлових приміщень у
гуртожитках, які перебувають у
власності територіальних громад, або
придбання їх у житлових кооперативах,
на біржових торгах, шляхом
індивідуального житлового будівництва
чи одержання у власність на інших
підставах, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 64 ЖК Української РСР
передбачено, що члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.

Виходячи з аналізу змісту Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та нормами статей 1, 6,
9, 61 ЖК Української РСР, ст. 29 ЦК України
місцем постійного проживання особи є
жиле приміщення, в якому особа постійно
проживає, має передбачені ст. 64 ЖК
України право користування цим
приміщенням, яке за особою
зберігається і при тимчасовій
відсутності, а відтак і право на
приватизацію разом з іншими членами
сім'ї.

Як вбачається із доданих позивачами
заяв за період з 2010 року по 2013 рік,
позивачі не мали можливості проживати
у АДРЕСА_2, так як шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 був розірваний, крім того, у
квартирі склалася конфліктна ситуація
з ОСОБА_5, а тому ОСОБА_1 її донці ОСОБА_2
та її онучкам не було можливості та
умов для проживання у спірній квартирі.

Оскільки, позивачі тимчасово не
проживали в спірній квартирі з
поважних причин, за ними зберігається
право на житло, а тому для приватизації
квартири обов'язковою була їх згода.

Позивачі заяви на приватизацію
квартири не подавали, що суперечить
вимогам ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», тому суд приходить до висновку,
що відповідачами порушено право
позивачів на участь у приватизації
квартири.

За таких обставин, розпорядження № 1130
від 02.11.2012 року Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації про
приватизацію кімнати у комунальній
квартирі за адресою: АДРЕСА_2 є
незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

В зв'язку із визнанням незаконним
розпорядження № 1130 від 02.11.2012 року
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації про
приватизацію кімнати у комунальній
квартирі, підлягає визнанню недійсним
Свідоцтво про право власності САЕ №
761617 від 02.11.2012 року щодо квартири
АДРЕСА_2, що видано на підставі
зазначеного розпорядження.

З огляду на наведене, позов підлягає
задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, на
підставі ст. 88 ЦПК України підлягають
стягнення з відповідачів на користь
позивачів понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати розпорядження № 1130 від 02.11.2012
року Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації про
приватизацію кімнати у комунальній
квартирі за адресою: АДРЕСА_2 -
незаконним.

Визнати свідоцтво про право власності
САЕ № 761617 від 02.11.2012 року щодо квартири
АДРЕСА_2 - недійсним.

Стягнути з Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір у
розмірі 76 грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 76 грн. 47
коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 76 грн. 47
коп.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: