Справа № 2/337/4512014
ЄУН № 337/86/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
Хортицький районний суд м.
Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

при секретарі - Крячковій
О.Г.

представника позивача - Волошиної М.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ТОВ «Компанія «УКРСПЕЦРЕЗЕРВ» до
ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізькій області ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
недійсним

В С Т А Н О В И В :

13.01.2014 року представник позивача ТОВ
«Компанія «УКРСПЕЦРЕЗЕРВ» звернувся
до суду з позовом, в якому просить
визнати недійсним договір дарування 1/3
частини квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна 01)
укладений 12.07.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
зареєстрований приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_4,
покласти на відповідачку судові
витрати.

Представник позивача Волошина М.В.
заявлені позовні вимоги підтримала,
вважає їх обґрунтованими та законними,
просить позов задовольнити, оскільки
позовні вимоги у повному обсязі
підтверджені наданими суду належними
доказами. Вважає, що ОСОБА_6 було
здійснено фіктивний правочин, з метою
уникнення примусового виконання
рішення господарського суду.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, причину неявки суду не
повідомила, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, з заявами про відкладання
розгляду справи до суду не зверталася.

Представник відповідачки ОСОБА_2 проти
задоволення позову заперечує, оскільки
укладення правочину відповідало
дійсній волі сторін, підстави для
визнання його недійсним відсутні.

Треті особи до судового засідання не
з'явилися, причину неявки суду не
повідомили, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, з заявами про відкладення
розгляду справи не зверталися. ОСОБА_4
надала суду заяву щодо розгляду справи
в її відсутність.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, повно та всебічно з`ясувавши
обставини справи, розглянувши надані
докази, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв`язок у
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до норм ст.ст. 215-216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Судом встановлено, що:

5 липня 2013 року ТОВ «Компанія
«Укрспецрезерв» звернулось до
Господарського суду Запорізької
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором
купівлі-продажу.

12 липня 2013 року суддею Господарського
суду Запорізької області Поповою І.А.
було винесено ухвалу по справі №
908/2357/13 про відкриття провадження по
справі та ухвалу про відмову в
забезпечені позову.

15 серпня 2013 року суддею Господарського
суду Запорізької області Поповою І.А.
було винесено рішення по справі №
908/2357/13, яким позовні вимоги ТОВ
«Компанія «Укрспецрезерв»задоволені
частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ТОВ «Компанія «Укрспецрезерв» 342013,1
грн.

18 жовтня 2013 року Зортицьким ВДВС
Запорізького МУЮ винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій з
примусового виконання судового
рішення встановлено, що майно, на яке
може бути звернено стягнення, у
відповідачки відсутнє, 12 липня 2013 року
ОСОБА_3 провела державну реєстрацію
припинення права приватної власності
на належну їй частку квартири АДРЕСА_1.

12 липня 2013 року ОСОБА_3 уклала зі своєю
матір'ю ОСОБА_5 договір дарування 1/3
частини квартири, розташованої за
адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна 01)
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_4

ОСОБА_5 зареєструвала своє право
власності на спірне майно у
встановленому законом порядку.

Відповідно до Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст. 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Протоколу 1 до
Європейської Конвенції про захист прав
людини й основних свобод, що є частиною
національного законодавства України,
визначено, що кожна фізична особа або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном

Відповідно до практики
Європейського суду з прав людини
''втручання у право на мирне володіння
майном є сумісним з вимогами ст. 1
Першого протоколу, коли воно законне і
не свавільне'' (справа ''Ятрідіс проти
Греції''). Зокрема, друге речення
першого пункту дозволяє позбавлення
майна лише ''на умовах, передбачених
законом'', а другий пункт визнає, що
держави мають право здійснювати
контроль за користуванням майном
шляхом введення в дію ''законів'' (справа
''Андрій Руденко проти України'').

Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу
зробити висновок про те, що власник
володіє всією повнотою влади стосовно
власного майна, може робити будь-які
дії, які не заборонені законом і не
порушують прав третіх осіб; право
власності є абсолютним, отже, власнику
протистоять будь-які треті особи
(враховуючи державу), які в свою чергу
повинні утримуватися від дій, що
порушують права власника. Ця норма
закріплює право власника на
безперешкодне користування своїм
майном. У такому контексті порушенням
права власності особи буде вважатися і
факт ненадання можливості
користуватися своїм майном.

Відповідно до ст. 312, 319 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і порядку,
встановлених законом.

Частиною 2 статті 321 ЦК України
встановлено, що особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і порядку, встановлених
законом.

Підстав заборон ОСОБА_3
розпоряджатися своїм майном у вигляді
1/3 частки квартири АДРЕСА_1 суду не
доведено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право
власності у набувача за договором
виникає з моменту передання майна, а
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Відповідно до ст. 626, 627,632 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначені умов
договору. Відповідно до ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним
є правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до п. 24 постанови
Пленуму Верховного суду України від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, для визнання
правочину фіктивним, ознака вчинення
його лише для вигляду має бути властива
діям обох сторін правочину. Позивач,
який вимагає визнання правочину
недійсним, повинен довести, що учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент вчинення
правочину, тобто тягар доказування
фіктивності правочину покладається на
позивача.

Таким чином, посилання
позивача за позовом на те, що був
укладений фіктивний правочин та
сторони не мали наміру виконувати
умови договору дарування є
неспроможними та жодними доказами не
підтверджені. Позивачем не надано
жодного беззаперечного та
достовірного доказу на підтвердження
умислу відповідачки та третьої особи
на укладення договору дарування без
наміру створення правових наслідків,
які ним обумовлювалися.

Сам факт проживання відповідачки
ОСОБА_3 у спірній квартирі після
переходу права власності до її матері
ОСОБА_5 не є підтвердженням того, що між
сторонами укладено фіктивний правочин,
інших підстав для задоволення позову
про визнання спірного договору
фіктивним позивачем суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.203, 205, 234 ЦК України, ст. ст. 3-11, 14, 57,
60, 61, 208, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ТОВ
«Компанія «УКРСПЕЦРЕЗЕРВ» до ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізькій області, ОСОБА_5 про
визнання договору дарування недійсним
- відмовити.

Копію рішення надіслати відповідачці
та третім особам для відома.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Запорізької області через
Хортицький районний суд м. Запоріжжя
шляхом подачі в 10-денний строк
апеляційної скарги.

Суддя:
Л.Г. Салтан