Справа №
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2014 року
Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Ємельянової Л.В.

при секретарі Аврамчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Здолбунові заяву ОСОБА_1
про перегляд заочного рішення по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 16 серпня
2013 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 183-Ю від 10 червня 2008 року в сумі 53305
(П'ятдесят три тисячі триста п'ять)
доларів США 77 центів, звернено
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки № 183-Ю/і від 10 червня
2008 року, а саме: на нежитлову будівлю
кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 98,3
кв.м та належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 шляхом проведення
публічних торгів у порядку виконавчого
провадження згідно Закону України "Про
виконавче провадження" за початковою
ціною визначеною договором іпотеки
або на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної діяльності
та стягнуто з відповідача 3441 (Три
тисячі чотириста сорок одну) грн.
судового збору, сплаченого позивачем
при подачі до суду позову.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з
заявою, в якій просить скасувати
заочне рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
16 серпня 2013 року, посилаючись на
поважність причин його неявки в судове
засідання, а також на інші обставини
які, на думку відповідача, є суттєвими
для правильного вирішення справи та
які не були враховані судом під час
ухвалення заочного рішення.

Зазначає, що ПАТ "Креді Агріколь Банк"
не є належним позивачем по справі,
оскільки він укладав кредитний договір
№ 183-Ю від 10 червня 2008 року не з ПАТ
"Креді Агріколь Банк", а з АТ
"Індекс-Банк". Посилання банку на
ксерокопії витягу із Статуту та
Свідоцтва про державну реєстрацію не є
належними доказами про зміну
найменування банку, оскільки докази, як
правило, повинні подаватися в
оригіналі.

Стверджує, що строк виконання за
кредитним договором не настав, тому що
строком погашення кредиту у договорі
зазначено 09 червня 2015 року. Банк не
направляв йому повідомленням про
стягнення всієї суми за кредитним
договором. У вимозі від 22 лютого 2010 року
позивач повідомив його, що "в разі
неприйняття міри до погашення, банк
буде вимушений розпочати процедуру
примусового стягнення боргу, включаючи
звернення до суду за стягненням або
звернення стягнення на предмет іпотеки
в позасудовому порядку". Однак,
підстави для односторонньої зміни умов
договорів, дострокового стягнення
відсутні. Тому, немає підстав для
звернення стягнення на предмет іпотеки
з метою погашення всієї суми
заборгованості за кредитним договором.

Надання йому банком грошових коштів
для розвитку бізнесу в іноземній
валюті (в тому числі, оплата процентів
за користування кредитом, різного роду
комісій) за своєю правовою природою є
валютною операцією і потребує
індивідуальної ліцензії. Проведення
розрахунків за кредитним договором, в
тому числі, оплата процентів, штрафних
санкцій в іноземній валюті також
потребує індивідуальної ліцензії
Національного Банку України, якої в
нього немає. Враховуючи, що єдиним
законним засобом платежу, який
застосовується при проведенні
розрахунків між резидентами на
території України є гривня, то вимоги
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки з метою погашення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 53305,77 доларів США вважає
незаконними.

Також відповідач зазначає, що
розрахунок позовних вимог є
незрозумілим та необгрунтованим.
Невідомо за які періоди нараховані
відсотки за користування кредитом, на
яку суму, не надано розрахунку пені,
тому перевірити достовірність
нарахованих сум неможливо. Стверджує,
що сума боргу є завищеною.

Майно, на яке звернуте стягнення,
набуте на підставі договору
купівлі-продажу під час шлюбу з ОСОБА_3.
Враховуючи, що майно перебуває у
спільній сумісній власності, то ОСОБА_3
повинна бути співвідповідачем по
справі.

Крім того, банком подано позов з
порушенням правил підсудності. У
зв'язку з тим, що позичальником за
кредитним договором є фізична
особа-підприємець і договір
купівлі-продажу об'єкту іпотеки також
придбано ним як фізичною
особою-підприємцем, то даний спір не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, а тому не підсудний
Здолбунівському районному суду. До
такого висновку прийшов і апеляційний
суд Рівненської області в ухвалі від 23
березня 2011 року, закривши провадження у
цивільній справі про стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором.
Стверджує, що є усі підстави для
закриття провадження в справі
відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Також, відповідно до ст.ст.257, 258 ЦК
України ОСОБА_1 просить застосувати
позовну давність до вимог про
стягнення боргу, відсотків та пені,
оскільки з моменту останнього платежу
минуло понад три роки.

На підставі наведеного відповідач
просить переглянути та скасувати
заочне рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
16 серпня 2013 року по цивільній справі №
562/543/13-ц і призначити справу до розгляду
в загальному порядку; постановити
ухвалу про закриття провадження у
справі, а в разі розгляду справи -
ухвалити рішення, яким в позові ПАТ
"Креді Агріколь Банк" відмовити за
безпідставністю позовних вимог та за
спливом позовної давності.

На неодноразові виклики ОСОБА_1 в
судове засідання не з'явився, хоча
належним чином повідомлявся про час та
місце розгляду справи. Про причини
неявки суд не повідомив.

Представник позивача Сендецький С.Д. в
запереченнях на заяву про перегляд
заочного рішення вказує, що підстав для
перегляду заочного рішення немає,
відповідач умисно затягує справу, а
докази, на які він посилається, не мають
істотного значення для справи.
Стверджує, що відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК
України письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу. Дане клопотання у суді не
заявлялося. ПАТ "Креді Агріколь Банк" є
належним позивачем по справі, про що
свідчать наявні у матеріалах справи
належним чином завірені копії витягу
із Статуту ПАТ "Креді Агріколь Банк",
Свідоцтва про державну реєстрацію та
Довідки з ЄДРПОУ, з яких вбачається, що
АТ "Індекс-Банк" змінив свою назву на
ПАТ "Індекс-Банк" та в подальшому на ПАТ
"Креді Агріколь Банк".

Кредитний договір було укладено між
банком та ОСОБА_1 як фізичною
особою-підприємцем. Однак, договір
іпотеки укладався банком та ОСОБА_1 як
фізичною особою, а тому справа повинна
розглядатися в порядку цивільного
судочинства. ОСОБА_1 на той час діяв як
фізична особа-підприємець на підставі
свідоцтва про державну реєстрацію. У
договорі іпотеки відсутні будь-які
посилання на даний документ, прописані
лише паспортні дані ОСОБА_1 як фізичної
особи, на договорі іпотеки відсутня
печатка ФОП, на відміну від кредитного
договору. Підтвердженням того, що майно
належить ОСОБА_1 як фізичній особі, є
договір купівлі-продажу від 24.12.1994р. та
Витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 28.10.2004р.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.37
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30.03.2012р.
невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону
України "Про іпотеку" про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (ч.3 ст.33 Закону України "Про
іпотеку"), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням ст.124 Конституції України.

Статтею 2 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" встановлено, що
кошти - це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статті 47, 49 цього ж Закону визначають
операції банків із розміщення
залучення коштів від свого імені, на
власний ризик як кредитні операції
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Порядок надання
дозволу Національного банку України на
банківські операції та генеральних
ліцензій установлюється Положенням
про порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, затвердженим постановою
Правління НБУ від 17.07.2001р. № 275, у п.5.3
якого зазначено, що письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями, що перераховані в цьому
Положенні, є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій згідно з
Декретом КМУ Про систему валютного
регулювання і валютного контролю № 15-93
від 19.02.1993р.

Відповідно до ст.5 вищевказаного
Декрету операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральної та індивідуальних
ліцензій НБУ. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями згідно з п.2 ст.5 цього ж
Декрету.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р., згідно зі ст.99
Конституції України грошовою одиницею
України є гривня. Вказана стаття
визначає правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а ст.192 ЦК
України передбачено, що іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Отже, банк як
фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (ст.ст.19,
47 Закону України "Про банки і
банківські діяльність") банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення НБУ
відповідних ліцензій на виконання
вимог п.1 розділу ІІ Закону України від
15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення
змін до деяких Законів України щодо
регулювання діяльності банків" є
генеральною ліцензією на здійснення
валютних операцій, має право
здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5
Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті
5 цього Декрету КМУ, який передбачає
наявність індивідуальної ліцензії НБУ
на здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не може застосовуватися
судами.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р., у разі виникнення
спору щодо отримання сторонами
кредитного договору індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу або як застави (підпункт "г" п.4
ст.5 Декрету про валютне регулювання)
суд має виходити з того, що НБУ на
виконання положень ст.11 цього Декрету,
ст.44 Закону України "Про Національний
банк України", в межах своїх
повноважень прийнято Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затверджене постановою
Правління НБУ від 14.10.2004р. № 483
(зареєстровано у Міністерстві Юстиції
України 09.11.2004р. № 1429/10028). Згідно з п.1.5
цього Положення використання
іноземної валюти як засобу платежу без
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких НБУ видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення НБУ відповідних
ліцензій на виконання вимог п.1 розділу
ІІ Закону України від 15.02.2011р. № 3024-VI
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків" генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій або
генеральну ліцензію на здійснення
валютних операцій).

У зв'язку з наведеним стверджує, що
надання та одержання кредиту в
іноземній валюті, сплата процентів за
таким кредитом не потребують наявності
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу у
жодної зі сторін кредитного договору.

Судом дотримано вимоги ст.39 Закону
України "Про іпотеку", оскільки
відповідно до п.42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30.03.2012р. суд може
зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності / незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Враховуючи, що в матеріалах справи є
копія заяви ОСОБА_3 від 10.06.2008р. до
нотаріуса, згідно якої вона надала
згоду чоловіку ОСОБА_1 на укладення
іпотечного договору з банком та
надання в заставу нерухомого майна:
нежитлової будівлі кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1",
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а
тому не було потреби залучати останню
по справі в якості співвідповідача.
Крім того, рішенням Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
17.12.2010 року по справі № 2-981/10 від 17.12.2010
року з ОСОБА_3 стягнуто на користь банку
48674,34 долари США та 1820 грн. судових
витрат.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Кредитний договір між банком та ОСОБА_1
було укладено 10 червня 2008 року строком
на 7 років по 09 червня 2015 року, а тому
позовна давність не минула.

На підставі наведеного, просить заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що заява підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Відповідачем ОСОБА_1 із заявою про
перегляд заочного рішення надано суду
докази, які не були враховані судом під
час ухвалення заочного рішення від 16
серпня 2013 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, та які мають істотне значення
для правильного вирішення справи. Суд
визнає поважними причини, з яких
відповідач не з'явився в судове
засідання, оскільки перебував у
відрядженні за межами Рівненської
області, що стверджується посвідченням
про відрядження.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне скасувати заочне рішення і
призначити справу до розгляду в
загальному порядку.

Керуючись ст.ст.230-232 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Заочне рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
16 серпня 2013 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- скасувати.

Призначити справу за позовом
публічного акціонерного товариства
"Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
до розгляду в судовому засіданні на 09
год. 30 хв. 11 лютого 2014 року.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

С у д д я