АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 30
вересня 2013 року

в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 р. публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(надалі - ПАТ КБ «Райффайзен Банк
Аваль») звернулося у суд з позовом до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що
відповідач належним чином не виконує
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість, що підлягає стягненню
з відповідача, як боржника, на користь
банку.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 30 вересня 2013
р. позов задоволено. Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 280 993 грн. 03 коп. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на
незастосування норм матеріального
права, що підлягали застосуванню,
зокрема на необхідність застосування
ч.3 ст.551 ЦК України, порушення норм
процесуального права просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, про відмову
в задоволенні позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 9 595, 39 дол. США.

Колегія суддів, заслухавши
представника відповідача, яка
підтримала апеляційну скаргу,
представника позивача, яка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 19 березня 2008 р. між
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № на
споживчі цілі (придбання транспортного
засобу) 23 000 дол. США , зі сплатою 12,95%
річних та остаточним терміном
повернення до 19 березня 2014 р. /а.с.5-16 т.1/

У зв'язку з неналежним виконанням умов
договору у ОСОБА_2 перед банком виникла
заборгованість, яка станом на 20 грудня
2011 р. становить 35 168, 53 дол. США, що
еквівалентно 280 993 грн. 03 коп.: 20 941, 28 дол.
США - за кредитом, 4 513, 86 дол. США - за
відсотками, 4 330, 06 дол. США - пеня за
прострочення сплати кредиту та пеня за
прострочення сплати відсотків - 5 365, 33
дол. США. /а.с.65-68 т.1/

Рішення суду в частині вирішення вимог
про стягнення заборгованості по
кредиту та відсотках не оскаржено, тому
у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги районний
суд виходив з того, що ОСОБА_2
взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту та сплаті відсотків
не виконав, а тому заборгованість з
нарахованими штрафними санкціями, у
вигляді пені, підлягає стягненню з
нього на користь банку.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність застосування ч.3 ст.551 ЦК
України не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Матеріалами справи доведено, що розмір
заборгованості ОСОБА_2 перед банком по
кредиту та відсотках станом на 20 грудня
2011р. становить 25 455, 14 дол. США, а розмір
нарахованої пені складає 9 695, 39 дол. США,
тобто розмір неустойки не перевищує
фактичну суму заборгованості
кредитних коштів та плати за їх
користування.

Не дає правових підстав до зменшення
суми неустойки й наявність на
утриманні відповідача неповнолітньої
дитини.

Оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав до стягнення з ОСОБА_2 на
користь банку кредитної
заборгованості, в сумі 35168,53дол.США., що
еквівалентно 280 993грн.03коп.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Враховуючи, що ухвалою судді судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 р. ОСОБА_2 було відстрочено сплату
судового збору в сумі 1 720 грн. за подану
ним апеляційну скаргу до ухвалення
судового рішення, відповідно по
закінченню розгляду скарги зазначена
сума підлягає стягненню з позивача в
доход держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 30 вересня 2013
рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави
судовий збір в сумі 1 720 грн.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/111/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1455/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Галась І.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.