Справа № 683/2815/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м.
Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючої -
судді Сагайдак І.М.

секретаря
Загоруйко О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2;

відповідачки ОСОБА_3 та її представника
- адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійним,

в с т а н о
в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 і
просить визнати недійсним заповіт,
складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

В обґрунтування заявленого
позову посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_5
Після його смерті відкрилась спадщина
до складу якої увійшла 1/3 частина
квартири АДРЕСА_1. У визначений законом
строк він звернувся до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини після
смерті брата, однак з»ясувалось, що за
життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким усе
належне йому майно заповів для своєї
сусідки ОСОБА_3 Зазначає, що на час
складання заповіту ОСОБА_5 зловживав
алкоголем й відповідачка сприяла
цьому, оскільки часто приносила для
нього алкогольні напої. Вважає, що
через зловживання спиртними напоями
волевиявлення ОСОБА_5 щодо складання
заповіту не було вільним та не
відповідало його волі. Крім того, за
життя ОСОБА_5 неодноразово наголошував,
що після його смерті частина квартири
буде належати йому, як рідному брату.

До початку розгляду справи по
суті, позивач ОСОБА_1, ознайомившись із
оспорюваним заповітом, зазначив також,
що підпис на заповіті виконаний не його
братом ОСОБА_5, а невідомою особою, що
також свідчить про відсутність
волевиявлення ОСОБА_5 на складання
заповіту.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2
підтримали позовні вимоги у повному
обсязі та просять визнати заповіт
недійсним, вказуючи на відсутність
волевиявлення ОСОБА_5 щодо складання
цього заповіту. При цьому вказували, що
ОСОБА_5 систематично вживав спиртні
напої й відповідачка, споюючи його,
впливала на його свідомість та схиляла
до складення заповіту на свою користь.
Крім того, зразки підпису ОСОБА_5
свідчать про те, що він не підписував
заповіт.

Відповідачка ОСОБА_3 та її
представник - адвокат ОСОБА_4 просять
відмовити у задоволенні позову за
недоведеністю.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5 Після його смерті
відкрилась спадщина до складу якої
увійшла 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. 13
березня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт,
посвідчений секретарем Ладигівської
сільської ради
Старокостянтинівського району
Хмельницької області ОСОБА_6,
реєстровий номер 163, яким усе належне
йому на день смерті майно заповів
ОСОБА_3 У визначений законом
шестимісячний строк з часу відкриття
спадщини із заявами до нотаріуса про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 звернулись спадкоємець по
заповіту ОСОБА_3, а також спадкоємець по
закону ОСОБА_1

Зазначені обставини
підтверджуються: свідоцтвом про
смерть ОСОБА_5, свідоцтвом про право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
заповітом ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 від
13 березня 2008 року, а також матеріалами
спадкової справи №355, яка заведена 27
травня 2013 року Старокостянтинівською
державною нотаріальною конторою до
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.215 ЦК
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 1247 ЦК України
передбачено, що заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складення. Заповіт має
бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до змісту ст.ст.10,11,58-60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи на засадах змагальності сторін,
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами та їх
представниками; докази повинні
подаватись належні, тобто містити
інформацію щодо предмета доказування;
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не довів тих обставин, що
волевиявлення ОСОБА_5 під час складання
13 березня 2008 року заповіту на користь
ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало
його волі через вживання спиртних
напоїв. Не доведено позивачем і того, що
ОСОБА_5 не підписував оспорюваний
заповіт.

Так, допитані судом свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
стверджували, що ОСОБА_5 постійно
вживав спиртні напої і коли вони його
бачили, то ОСОБА_5 завжди був
напідпитку. Проте, свідок ОСОБА_10
вказав, що особисто бачив ОСОБА_5 п»яним
у 2010 -2011 роках, а до того часу лише чув
від позивача, що його брат ОСОБА_5
останніх 10 років зловживає спиртними
напоями. Свідок ОСОБА_9 вказала, що
познайомилась із ОСОБА_5 лише в грудні
2009 року й з того часу бачила його тільки
п»яним. Свідок ОСОБА_8 вказав, що не
пам»ятає поведінки ОСОБА_5 станом на 2008
рік, однак останніх 5 років він завжди
був п»яним. Однак усі вищезазначені
свідки показали, що ОСОБА_5 при
спілкуванні був адекватним і ніяких
розумових відхилень вони у нього не
помічали.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - сусіди
ОСОБА_5, показали, що ніколи не бачили
останнього п»яним, а при спілкуванні з
ним ніяких відхилень не помічали та
стверджували, що ОСОБА_5 завжди був
нормальною адекватною людиною.

Суд критично оцінює показання
усіх вищезазначених свідків, вважає їх
неконкретними, оскільки свідкам нічого
не відомо про обставини вчинення
оскаржуваного правочину.

Допитана в якості свідка секретар
Ладигівської сільської ради
Старокостянтинівського району ОСОБА_6,
показала, що саме вона посвідчувала
заповіт ОСОБА_5 Свідок вказала, що
посвідчення заповіту відбувалось у її
робочому кабінеті, був присутній лише
ОСОБА_5, вона встановила по паспорту
особу ОСОБА_5, перевірила його
ідентифікаційний номер. Вказує, що
ОСОБА_5 був тверезий, адекватно
реагував на всі запитання і ніяких
відхилень у його поведінці вона не
помітила. Із собою ОСОБА_5 мав паспорт
ОСОБА_3 Свідок вказала, що ОСОБА_5 сам
висловив їй бажання усе своє майно
заповісти для ОСОБА_3 Вона підготувала
текст заповіту, прочитала вголос для
ОСОБА_5 і він підписав два примірники
заповіту і поставив свій підпис в
журналі реєстрації нотаріальних дій.

Показання свідка ОСОБА_6 не
спростовано жодним іншим доказом,
дослідженим судом.

Посилання позивача на довідку
Старокостянтинівської ЦРЛ №2218 від 25
вересня 2013 року, згідно якої ОСОБА_5 на
обліку у лікаря - нарколога не
перебував, однак з 05 червня 2006 року по 30
червня 2006 року, з 23 березня 2010 року по 08
квітня 2010 року та з 07 грудня 2012 року по 22
грудня 2012 року перебував на лікуванні в
терапевтичному відділенні
Старокостянтинівської ЦРЛ й одним із
діагнозів у нього був хронічний
алкоголізм ІІ ступеня з цирозом
печінки, а у 2012 році - також психічні та
поведінкові розлади від вживання
алкоголю, не свідчить про те, що
волевиявлення ОСОБА_5 на момент
складання заповіту не було вільним.

Як висновок, у справі відсутні
достатні та об»єктивні докази того, що
волевиявлення ОСОБА_5 під час
складання 13 березня 2008 року заповіту не
було вільним і не відповідало його
волі.

Що стосується доводів позивача
відносно того, що ОСОБА_5 не підписував
оспорюваний заповіт, то ці доводи також
не підтверджені жодними належними та
допустимими доказами.

Так, ухвалою
Старокостянтинівського районного суду
від 29 листопада 2013 року за клопотанням
позивача по справі було призначено
судово-почеркознавчу експертизу, на
вирішення якої поставлено питання чи
виконано рукописний підпис в графі
«Підписи» на заповіті ОСОБА_5 чи іншою
особою, проведення якої доручено
експертам Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України в Хмельницькій
області. При цьому позивача ОСОБА_1 було
зобов»язано надати вільні зразки
підпису ОСОБА_5 Такі зразки були надані
позивачем та витребувані судом за його
клопотанням у відповідних
організаціях.

Однак, за повідомленням начальника
НДЕКЦ при УМВС України в Хмельницькій
області Дуди В.І. надати вмотивовану,
об»єктивну, категоричну відповідь на
поставлене в ухвалі питання за
наданими об»єктами та зразками підпису
не можливо, оскільки вільні зразки та
об»єкт дослідження мають значний
розрив у часі й зразки 2013 року, які
виконані у літерній транскрипції,
суттєво відрізняються від інших
зразків та від досліджуваного підпису
і не мають співставних елементів.

За клопотанням позивача ухвалою
суду від 03 березня 2014 року було
призначено ще одну аналогічну
судово-почеркознавчу експертизу,
проведення якої доручено експертам
Хмельницького відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Однак, за повідомленням
експертної установи №114/14-26 від 14
березня 2014 року досліджуваний об»єкт
та зразки виконані із значним розривом
у часі, суттєво різняться між собою у
транскрипції їх виконання, обмежена
кількість безсумнівно достовірних
зразків, що унеможливлює надання
висновку.

Будь-яких інших зразків підпису
ОСОБА_5 позивачем не надано, хоча саме
на сторону позивача законом покладено
такий обов»язок.

Таким чином, позивачем не надано
жодних доказів того, що ОСОБА_5 не
підписував оспорюваний заповіт.

Посилання представника позивача
ОСОБА_2 на те, що із самих зразків
почерку ОСОБА_5 вбачається, що на
заповіті не його підпис, є лише її
припущенням, оскільки для встановлення
факту належності підпису особі
необхідно спеціальні знання.

Отже, дослідивши усі надані
сторонами докази, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог через їх недоведеність.

Керуючись стс.ст.10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 215 ч.ч.2,3, 1247, 1257 ч.2 ЦК
України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту недійним
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: