Єдиний унікальний номер 249/6762/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2888/2014
Головуючий в 1 інстанції Пархоменко І.О.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Биліни Т.І., Хейло Я.В.,

при секретарі
Мишко Д.О.,

за участю

представника ВДВС
Плугіна І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за скаргою ОСОБА_2 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шахтарського міськрайонного
управління юстиції у Донецькій
області, заінтересована особа ОСОБА_3,
про визнання дій противоправними,
скасування акту опису й арешту,
повернення вилученого майна, за
апеляційною скаргою відділу державної
виконавчої служби Шахтарського
міськрайонного управління юстиції у
Донецькій області на ухвалу
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 18 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 18 лютого 2014
року задоволено скаргу ОСОБА_2. Визнано
противоправними дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шахтарського
міськрайонного управління юстиції у
Донецькій області Плугіна Ігоря
Миколайовича в частині проведення
опису та арешту майна фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 Скасовано акт
опису й арешту майна від 12 листопада 2013
року, складений державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Шахтарського міськрайонного
управління юстиції у Донецькій області
Плугіним Ігорем Миколайовичем.
Вилучене майно, вказане в акті опису та
арешту майна від 12 листопада 2013 року,
повернуто ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відділ державної
виконавчої служби Шахтарського
міськрайонного управління юстиції у
Донецькій області (далі ВДВС),
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні скарги
ОСОБА_2 Апелянт зазначає, що під час
виконання судового рішення державний
виконавець дотримувався вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
орендована площа, яку займає ОСОБА_2 не
відокремлена від загальнодоступної
площі універмагу «ІНФОРМАЦІЯ_1», в
натурі не виділена, тому посилання суду
на відсутність подання державного
виконавця про примусове входження до
приміщення є необгрунтованим. Під час
складання акту опису боржник не надав
підтверджень, що майно, яке знаходилось
за місцем здійснення боржником
підприємницької діяльності, належить
іншій особі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ВДВС Плугін І.М.
підтримав доводи апеляційної скарги і
просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином, про що свідчить
отримана представником заявника
ОСОБА_4 11 березня 2014 року телефонограма,
причини неявки суду не повідомили і
відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК
України вважається, що вони не
з'явилися у судове засідання без
поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представника ВДВС, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

14 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду із скаргою на дії державного
виконавця, і зазначала, що 28 вересня 2012
року рішенням Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
з неї на користь ОСОБА_5 стягнута сума
боргу в розмірі 9 693,05 грн. і на виконання
рішення видано виконавчий лист. 12
листопада 2013 року державним виконавцем
Плугіним І.М. прийняте рішення про
проведення опису та арешту майна
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за
місцем проведення господарської
діяльності, яке розташоване у
приміщенні універмагу «ІНФОРМАЦІЯ_1»
за адресою: АДРЕСА_1, яким ОСОБА_2
володіє на підставі договору оренди
нежитлового приміщення. Представником
заявниці запропоновано державному
виконавцю звернутися до суду в порядку
ст. 376 ЦПК України для вирішення питання
про примусове входження до володіння
ОСОБА_2, оскільки остання добровільної
згоди на це державному виконавцю не
надає. Проте, всупереч законним вимогам
заявниці та її представника, державний
виконавець проник до орендованого
заявницею приміщення, описав майно, яке
знаходилося у заявниці на робочому
місці та вилучив певну його частину для
оцінки та реалізації, що відображено в
акті опису та арешту майна. Просила
визнати протиправними дії державного
виконавця ВДВС Плугіна І.М. в частині
проведення опису та арешту майна
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
скасувати акт опису й арешту майна від
12 листопада 2013 року, повернути вилучене
майно, вказане в акті опису та арешту.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 добровільної згоди на
проникнення до приміщення та опис
майна не надавала, а з поданням до суду
про надання дозволу про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника державний
виконавець не звертався.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до виконавчого листа,
виданого Шахтарським міськрайонним
судом Донецької області 26 листопада 2012
року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
стягнуто суму боргу 8 795,50 грн., три
проценти річних від простроченої суми
486,72 грн., збільшення боргу у зв'язку з
інфляцією 232 грн. та витрати на правову
допомогу у сумі 178,83 грн. ВДВС
Шахтарського міськрайонного
управління юстиції Донецької області 5
грудня 2012 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
вказаного рішення суду та надано строк
для добровільного виконання, але у
встановлений державним виконавцем
строк рішення суду заявником не
виконане.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб) що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України «Про виконавче провадження»
(далі Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону - виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених цим
Законом, що спрямований на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом.

Статтею 11 Закону передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно та в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 32 Закону визначені заходи
примусового виконання рішень, якими є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

З матеріалів справи вбачається, що в
порядку примусового виконання рішення
суду 12 листопада 2013 року державним
виконавцем ВДВС Плугіним І.М. складено
акт опису й арешту майна за місцем
здійснення підприємницької діяльності
боржником фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, приміщення
універмагу «ІНФОРМАЦІЯ_1», де
відповідно до договору оренди
нежитлового приміщення від 01 лютого 2013
року ОСОБА_2 орендує площу 7 кв.м на
другому поверсі.

Відповідно до акту опису та арешту,
який проводився в присутності
боржника, стягувача, двох понятих,
описано та арештовано майно (тканина та
нитки), яке належить ОСОБА_2 і під час
складання акту документального
підтвердження того, що описане майно
належить іншій особі, заявник
державному виконавцю не надала.

Оскільки орендована площа, яку займає
заявник ОСОБА_2 і де проводились
виконавчі дії, не відокремлена від
загальнодоступної площі універмагу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», тому не можна визнати
обгрунтованим посилання суду першої
інстанції на відсутність подання
державного виконавця про примусове
входження до приміщення.

Відповідно до ст. 312 ч.1 п. 2 ЦПК України,
апеляційний суд, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції, змінює
або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

З урахуванням викладеного, апеляційний
суд вважає, що ухвала суду першої
інстанції підлягає скасуванню і в
задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання
дій державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шахтарського міськрайонного
управління юстиції у Донецькій області
противоправними, скасування акту опису
й арешту, повернення вилученого майна
належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Шахтарського
міськрайонного управління юстиції у
Донецькій області - задовольнити.

Ухвалу Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 18 лютого 2014
року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шахтарського міськрайонного
управління юстиції у Донецькій
області, заінтересована особа ОСОБА_3,
про визнання дій противоправними,
скасування акту опису й арешту,
повернення вилученого майна,- в і д м о в
и т и.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Т.І. Биліна

Я.В. Хейло