АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4482/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 6 червня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7, Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації про визнання права
користуванні жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7, Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
визнати за нею право на житлову площу в
квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що наймачем квартири є її
чоловік ОСОБА_6 З лютого 1992 року вона
постійно мешкає у вказаній квартирі,
веде з чоловіком спільне господарство
та разом несуть витрати по утриманню
квартири. ОСОБА_6 не заперечує її право
на користування квартирою, проте його
дочка, яка зареєстрована в квартирі,
однак в ній не проживає, заперечує
право позивача на користування
квартирою і не надає дозволу на
реєстрацію в ній місця проживання.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 06.06.2013 позов задоволено -
визнано за ОСОБА_5 право користування
жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.
Вважає, що судом першої інстанції не
досліджено питання щодо наявності у
позивача іншого житла, що має значення
для правильного вирішення справи, а
також залишено поза увагою вимоги ст. 65
ЖК України, відповідно до якої наймач
вправі в установленому порядку вселити
в займане ним жиле приміщення свою
дружину лише за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, проте такої згоди надано не було.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав та
просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене з
дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, а отже їх неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів вказаним
вимогам процесуального закону рішення
суду не відповідає.

Так, задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка,
як член сім'ї наймача квартири на
протязі тривалого часу безперервно
користується жилим приміщенням
квартири, а отже, не дивлячись на не
визнання відповідачкою її права
користування квартирою, за останньою
слід визнати таке право.

З зазначеним висновком суду погодитись
не можна, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно ордеру на жиле приміщення № 29322
серії Б, виданого на підставі рішення
виконкому Печерського районної ради
народних депутатів від 27.01.1992, ОСОБА_6,
на сім'ю з двох осіб (дочка ОСОБА_3),
надано право на зайняття жилого
приміщення - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

13.06.2003 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (після
реєстрації шлюбу ОСОБА_5) зареєстровано
шлюб (а.с. 6).

Відповідно до довідки форми № 3 від
20.03.2013 виданої КП «Житлосервіс
«Оболонь» в квартирі АДРЕСА_1, яка
перебуває в державній власності,
зареєстровані ОСОБА_6 (наймач), ОСОБА_3
(дочка) та ОСОБА_7 (онук) (а.с. 51).

Згідно із даними паспорта ОСОБА_5
остання з 15.01.1991 була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2 і знята з реєстрації
за вказаною адресою лише 15.01.2013 (а.с. 8).

З даним позовом до суду позивач
звернулась 08.02.2013, що підтверджується
поштовою відміткою на конверті (а.с. 29).

З наведеного вбачається, що позивачка
проживаючи з відповідачем ОСОБА_6 за
місцем його реєстрації, з 1991 року мала у
користуванні інше житло і знялась з
реєстрації за іншою адресою лише 15.01.2013
(за три тижні до звернення до суду з
даним позовом).

Як пояснив представник позивачки в
суді апеляційної інстанції, позивачка
до січня 2013 року була зареєстрована в
АДРЕСА_2, яка належить на праві
власності її донці, і знялась з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою на прохання останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що відповідач ОСОБА_6 проти
реєстрації в спірній квартирі
позивачки не заперечує, проте
відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7, і яка є членом
сім'ї наймача, згоди на вселення і
реєстрацію в квартирі позивачки ніколи
не надавала, що в силу вимог ст. 65 ЖК
України унеможливлює визнання за
позивачкою права користування жилим
приміщенням, оскільки відсутня
письмова згода на це всіх членів сім'ї
наймача.

При цьому, також слід врахувати той
факт, що позивачка за три тижні до
звернення до суду з даним позовом мала
у користуванні житло і відмовилась від
нього з особистих суб'єктивних причин.

Також в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представники
сторін повідомили, що між сторонами
існує конфлікт з приводу користування
житлом і на сьогодні в провадженні
Оболонського районного суду м. Києва
перебуває справа за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_3 та
неповнолітнього ОСОБА_7 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Вищевказані фактичні обставини справи
та вимоги ст. 65 ЖК України не були
враховані судом при ухваленні рішення,
внаслідок чого оскаржуване рішення не
можна визнати законним, обґрунтованим
і справедливим.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про обґрунтованість доводів
апеляційної скарги, а тому, рішення
суду, у зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильним застосуванням
норм матеріального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 6 червня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_7,
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
права користуванні жилим приміщенням -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді