Справа № 2-16/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Овідіополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Молодіжненської сільської ради
Овідіопольського району про визнання
незаконними рішень Молодіжненської
сільської ради, припинення права
власності на частку у спільному майні,
виділ в натурі частки із спільного
майна, визначення порядку користування
земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В
И В:

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що
йому на праві власності належить 48/100
частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований АДРЕСА_1. ОСОБА_2
належить на праві власності ? частина, а
ОСОБА_3 належать 2/100 частин цього ж
будинку. До 1994 року за житловим
будинком була закріплена земельна
ділянка загальною площею 0,1716 га і ця
ділянка перебувала у його та ОСОБА_2
спільному користуванні. Рішенням
виконавчого комітету Молодіжненської
сільської ради від 13.01.1994 р. №5 частина
присадибної земельної ділянки площею
0,096 га була передана у власність ОСОБА_2,
а рішенням виконкому цієї ж ради від
29.05.1997 р. №70 інша частина присадибної
земельної ділянки площею 0,07 га була
передана у власність йому. Ці рішення
виконавчого комітету Молодіжненської
сільської ради на думку позивача
прийняті з перевищенням компетенції,
суперечать положенням ст. 42 Земельного
Кодексу України в редакції Закону 1991 р.,
прийняті без врахування розміру часток
співвласників у праві власності на
жилий будинок, без визначення меж
кожної із цих ділянок, а тому позивач
просив визнати їх незаконними та
скасувати.

Також позивач зазначав, що між ним та
ОСОБА_2 виник спір з приводу володіння
та користування житловим будинком,
присадибною земельною ділянкою; частка
ОСОБА_3 у праві власності на житловий
будинок є незначною, реально в натурі
не може бути виділена; просив припинити
право власності ОСОБА_3 на 2/100 частин
житлового будинку, визнати за ним право
власності на цю частину житлового
будинку, поділити в натурі між ним та
ОСОБА_2 житловий будинок з виділенням
йому ? частини цього будинку,
встановити порядок користування
присадибною земельною ділянкою між ним
та ОСОБА_2 відповідно до часток кожного
з них у праві власності на жилий
будинок.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала,
посилаючись на його безпідставність та
пропущення позивачем строку позовної
давності.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала
повністю. (том 3, а. с. 24)

Представник Молодіжненської сільської
ради належним чином повідомлений про
час та місце розгляду справи в судове
засідання на з'явився, причини неявки
суду не повідомив, а тому справа
розглянута судом без його участі.(том 3,
а.с. 15,23)

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 20
Земельного Кодексу Української РСР в
редакції Закону від 08.08.1970 р., що був
чинний на той час, право
землекористування громадян, які
проживали в сільській місцевості,
підтверджувалось записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та в погосподарських
книгах сільських рад, а згідно ст. 1061
цього ж кодексу перехід права
власності на жилий будинок,
розташований в сільській місцевості,
не тягнув за собою перехід право
користування присадибною земельною
ділянкою.

Жилий будинок по АДРЕСА_1 до 27.05.1971 р.
належав на праві власності ОСОБА_4 і був
розташований на землях державного
підприємства - учбового господарства
ім. А.В. Трофимова. Згідно записів
погосподарських книг Олександрівської
сільської ради на той час
Овідіопольського району ОСОБА_4 була
надана в користування присадибна
земельна ділянка площею 0,25 га в
АДРЕСА_1. (том 2, а. с. 40-41)

27.05.1971 р. ОСОБА_4 подарував своєму сину
ОСОБА_5 ? частину жилого будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що підтверджується нотаріально
посвідченим договором дарування. (а.с.
том 2, а. с. 42)

У відповідності до ст. 77 чинного на той
час Земельного Кодексу Української РСР
в редакції Закону від 08.08.1970 р. наказом
директора учбового господарства ім.
А.В. Трофимова від 20.05.1971 р. ОСОБА_5 була
надана в користування частина
присадибної земельної ділянки площею
0,08 га. (том 2, а. с. 42)

04.04.1974 р. ОСОБА_5 продав належну йому ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
ОСОБА_2, що підтверджено нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу.
(том 2, а. с. 44)

Наказом директора учгоспу ім. А.В.
Трофимова від 02.04.1974 р. №40 у
відповідності до положень ст. 77 чинного
на той час Земельного Кодексу УРСР в
редакції Закону від 08.08.1970 р. ОСОБА_2
була надана в користування частина
присадибної земельної ділянки площею
0,08 га, яка раніше перебувала в
користуванні у ОСОБА_5 і право
користування ОСОБА_2 цією частиною
земельної ділянки у відповідності до
діючого на той час законодавства було
зареєстровано в погосподарській книзі
Олександрівської сільської ради. (том
2, а.с. 45-47)

В порядку спадкування за законом після
смерті батьків ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17.02.1976 р. право
власності в рівних частках, тобто по ?
частині, на другу половину житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1 набули ОСОБА_7 і
ОСОБА_3 (том 2, а.с. 49)

За заявою ОСОБА_3 рішенням виконавчого
комітету Олександрівської селищної
ради від 23.03.1978 р. оформлено право
власності за померлим ОСОБА_4 з
відкриттям окремого особового рахунку
НОМЕР_1 на ? частину жилого будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
яка складалась з однієї житлової
кімнати площею 17,5 м2, веранди площею 15,2
м2, кухні площею 5,7 м2, коридору площею 4,5
м2, надвірних споруд - сараїв 2,5 х 4,10 м, 2,4
х 4,6 м, гаража 2,15 х 2,50 м, літньої кухні 4,10
х 6,10 м, тамбура 2,25 х 1,44 м, вбиральні 1 х 1,10
м, розташованих по АДРЕСА_1, з видачею
свідоцтва про право власності та
закріпленням за цією частиною жилого
будинку земельної ділянки площею 1716 м2.
Саме цю частину жилого будинку з
господарськими будівлями та спорудами
в порядку спадкування за законом
отримали ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ( том 1, а.с.
259-260; том 2, а. с. 49)

Тобто цим рішенням Олександрівської
селищної ради виділено із жилого
будинку, який перебував у спільній
частковій власності ОСОБА_2 і ОСОБА_4,
частку останнього та оформлено на неї
право власності з відкриттям окремого
особового рахунку. В установленому
законом порядку це рішення не було
оскаржено і не скасовано.

Фактично позивач і ОСОБА_2 виконали
зазначене рішення селищної ради,
здійснено поділ будинку на дві частини,
кожна частина будинку ізольована,
наявні два окремих ходи до цих частин
будинку, зокрема ОСОБА_1 обладнано хід з
вул. Південна, а ОСОБА_2 має хід з боку
автодороги Іллічівськ-Санжійка, кожна
із сторін користується окремими
господарчими спорудами, що
підтверджено висновком судової
будівельно-технічної експертизи, а
тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
виділення йому із жилого будинку в
натурі ? частини суд вважає
безпідставними. (том 1, а.с. 45-94)

27.07. 1978 р. на підставі договору
купівлі-продажу ОСОБА_3 продала ОСОБА_8
належні їй 23/100 частин житлового
будинку з господарчими будівлями та
спорудами. Після укладення цієї угоди у
власності ОСОБА_3 залишилось 2/100 частин
жилого будинку. (том 1, а. с. 21-22)

Наказом директора учгоспу ім. А.В.
Трофимова від 22.07.1978 р. №221 у зв'язку з
продажем ОСОБА_3 ОСОБА_9 частини жилого
будинку по АДРЕСА_1 с. Олександрівка за
останнім була закріплена земельна
ділянка площею 0,10 га. Тобто за
належною ОСОБА_7 ? частиною жилого
будинку та належними ОСОБА_3 2/100
частинами жилого будинку залишилась
присадибна земельна ділянка площею 0,07
га. (том 2, а.с. 52)

Наказом директора учгоспу ім. А.В.
Трофимова від 12.09.1979 р. №294 ОСОБА_9 у
зв'язку з набуттям права власності на
частину житлового будинку надана в
користування частина присадибної
земельної ділянки площею 0,14 га по
АДРЕСА_1 в с. Олександрівка, а ОСОБА_7
надана в користування земельна ділянка
площею 0,07 га. (том 2, а. с. 51)

25.05.1991 р. на підставі договору дарування
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подарувати ОСОБА_1
відповідно ? та 23/100, а усього 48/100 частин
жилого будинку з господарчими
будівлями та спорудами, що
розташований АДРЕСА_1. За 48/100 частинами
жилого будинку станом на той час було
0,07 га присадибної земельної ділянки.
(том 2, а.с. 59)

Статтею 28 Земельного Кодексу України в
редакції закону від 18.12.1990 р., чинного на
час набуття позивачем права власності
на зазначену вище частину жилого
будинку було передбачено, що при
переході права власності на будівлю і
споруди разом з цими об'єктами
переходить і право володіння або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення. Право
володіння або право користування
земельною ділянкою у цьому випадку
посвідчується відповідними радами
згідно до вимог ст. 23 цього Кодексу.

Тобто позивач міг на той час набути
право користування присадибною
земельною ділянкою площею не більшою
0,07 га, але цього він в порядку
передбаченому ст. 23 зазначеного вище
Земельного кодексу України не зробив.

Саме заявою позивача 29.05.1997 р.
виконавчий комітет Молодіжненської
сільської ради Овідіопольського
району прийняв рішення №70 про передачу
йому безкоштовно у приватну власність
для будівництва та обслуговування
жилого будинку земельну ділянку площею
0,07 га, яка фактично перебувала у
користуванні позивача. Законних
підстав у виконкому для передачі
позивачу земельної ділянки площею
більше 0,07 га не було. ( том 2, а. с. 60)

Рішенням виконавчого комітету
Молодіжненської сільської ради від
13.01.1994 р. №5 ОСОБА_2 передана безкоштовно
у приватну власність для будівництва
та обслуговування жилого будинку
господарських будівель та споруд
земельна ділянка площею 0,096 га по
АДРЕСА_1 с. Молодіжне. При цьому площа
земельною ділянки ОСОБА_2 була
збільшена на 0,016 га за рахунок
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки земель запасу, а не за рахунок
вилучення частини земельної ділянки,
яка перебувала у фактичному
користуванні у позивача, що
підтверджено схемою фактичного обміру
земельної ділянки.(том 2, а. с. 72, 95-96)

Оспорюваними рішеннями виконкому
Молодіжненської сільської ради,
передачею у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,096 га не були порушенні
будь-які законні права та інтереси
позивача тому, що біля належної йому
частини жилого будинку залишалась
присадибна земельна ділянка площею 0,07
га, на яку у нього не було в
установленому законом порядку
оформлено ні право власності, ні право
користування.

Посилання позивача, що цими рішеннями
виконком Молодіжненської сільської
ради перевищив свої повноваження суд
вважає безпідставними тому, що Закон
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», пунктом 34 статті 26 якого
передбачено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської ради вирішуються
питання регулювання земельних
відносин, набрав чинності з 13.06.1997 р.,
тобто після прийняття виконавчим
комітетом оспорюваних рішень.

Тобто позовні вимоги в частині
визнання протиправними та скасування
рішень виконкому Молодіжненської
сільської ради суд вважає
безпідставними та необґрунтованими і
задоволенню вони не підлягають.

Не приймає до уваги суд доводи
позивача, що порядок користування
присадибною земельною ділянкою має
визначатись у відповідності до
положень ст. 42 Земельного Кодексу
України в редакції закону від 13.03.1992 р.,
виходячи з розміру часток у праві
власності сторін на житловий будинок
тому, що площі земельних ділянок сторін
були визначені у відповідності до
чинного на той час законодавства.

Станом на цей час площа присадибної
земельної ділянки по АДРЕСА_1 с.
Молодіжне становить 0,1771 га, що
підтверджено рішенням Молодіжненської
сільської ради та схемами фактичного
обміру земельної ділянки. ( т. 2, а.с.96,
165-167)

У зв'язку з тим, що площі земельних
ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
визначені у відповідності до чинного
законодавства, порядок користування,
межі земельних ділянок сторін можуть
бути встановлені у відповідності до
зазначених розмірів. Позовні вимоги
ОСОБА_1 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою у
відповідності до часток сторін у праві
власності на жилий будинок суд вважає
безпідставними і задоволенню вони не
підлягають.

Ніяких доказів того, що присадибна
земельна ділянка перебувала у його та
ОСОБА_2 спільному користуванні позивач
суду не надав.

Позовних вимог щодо встановлення
порядку користування земельною
ділянкою у відповідності до визначених
площ позивач не заявляв, що не
позбавляє його права заявити такі
вимоги в майбутньому, а згідно зі ст. 11
ЦПК України суд розглядає справи у
межах заявлених позовних вимог та на
підставі доказів сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі.

Не приймає до уваги суд заперечення
відповідачки ОСОБА_2 про застосування
позовної давності до позовних вимог в
частині визнання неправомірними та
скасування рішень виконкому
Молодіжненської сільської ради, виділу
частини жилого будинку та визначення
порядку користування земельною
ділянкою тому, що позовні вимоги ОСОБА_1
в зазначеній частині є безпідставними
та необґрунтованими і в задоволенні
позову слід відмовити саме з цих
підстав, а не у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
власності на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном неможливе; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім`ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Частка ОСОБА_3 у праві власності на
житловий будинок є незначною, вона не
може бути реально виділена в натурі із
жилого будинку, ОСОБА_3 не проживає в
цьому житловому будинку, надала згоду
на припинення її права власності на
зазначену частку, погодилась і
отримала на час винесення рішення
судом від позивача вартість її частки у
грошовому виразі. (том 3, а. с. 2-4)

Тому в цій частині позовні вимоги
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,214-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 74,77,78, 106-1 Земельного
Кодексу УРСР в редакції Закону від
08.07.1970 р., ст. 28 Земельного кодексу
України в редакції Закону від 18.12.1990 р.,
ст. ст. 364, 365 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 2/100
частин жилого будинку з господарчими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
2/100 частин жилого будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Овідіопольський районний суд протягом
10 днів з дня його проголошення.

Суддя: В. М. Курочка