Справа № 2/349/3/13
Провадження № 22-ц/779/148/2014
Головуючий у 1 інстанції Могила Р.Г.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.,

суддів Мелінишин Г.П.,
Шишка А.І.

секретаря Вилки І.В.

з участю апелянта - ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_3, позивача - ОСОБА_4
та його представника - ОСОБА_5,
представника третьої особи - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа - Помонятівська
сільська рада Рогатинського району про
встановлення нікчемності заповіту, з
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рогатинського районного суду від 03
липня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2010 року з позовом в суд
звернувся ОСОБА_4, щоб ухвалити рішення
про встановлення нікчемності заповіту
від батька ОСОБА_7 на ім'я дочки ОСОБА_2,
посвідченого 23 жовтня 2003 року
секретарем виконавчого комітету
Помонятівської сільської ради
Рогатинського району.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував
тим, що 11 липня 1996 року його батьком
ОСОБА_7 складено та нотаріально
посвідчено заповіт, згідно якого він
мав успадкувати квартиру АДРЕСА_1. 24
жовтня 2003 року Помонятівською
сільською радою було посвідчено
заповіт від імені батька на сестру
ОСОБА_2, яким все майно після смерті
батька успадковувала відповідач.
Вважає, що останній заповіт був
підписаний не батьком, а іншою особою,
що підтверджується висновками
проведених двох почеркознавчих
експертиз.

Рішенням Рогатинського районного суду
від 03 липня 2013 року позов задоволено.
Встановлено нікчемність заповіту від 24
жовтня 2003 року на ім'я ОСОБА_2,
посвідченого Помонятівською сільською
радою.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу , просить його
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову за
безпідставністю і у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд
обґрунтував рішення тільки висновком
первинної експертизи від 16 квітня 2008
року щодо достовірності якої були
сумніви, у зв'язку з чим було призначено
повторну комісійну почеркознавчу
експертизу. Вважає, що суд невірно
оцінив висновок повторної експертизи
від 08 травня 2009 року, в якій вказано, що
підписи від імені спадкодавця в двох
примірниках оскаржуваного заповіту
виконані особою, яка виконала підписи
на документах: свідоцтві від 24 лютого
1956 року, табелі успішності учениці
ОСОБА_13. за 1968-1969 роки, у двох
примірниках рішення Помонятівської
сільської ради про передачу землі
ОСОБА_7 у приватну власність та
сертифікаті серії ІФ-10-28№00233 на право
приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_7 Апелянт посилається на
упередженість судді Могили Р.Г., який у
іншому провадженні не надав можливості
закрити кримінальну справу, яка
стосується підозри підробки підпису на
заповіті за відсутністю ознак злочину.
Суд не застосував наслідки пропуску
позивачем позовної давності
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Вислухавши доповідача, пояснення,
апелянта та її представника, які вимоги
апеляційної скарги підтримали,
позивача та його представника, які
вимоги скарги не визнали, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд
першої інстанції виходив з того, що
підпис на оскаржуваному заповіті
виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою
похилого віку, що підтвердилося
висновком експерта від 16 квітня 2008
року.

Однак, такий висновок суду першої
інстанції зроблено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що є
підставою для його скасування і
ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам не
відповідає.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Судом встановлено, що 11 липня 1996 року
ОСОБА_7 склав на користь сина ОСОБА_4
нотаріально посвідчений заповіт, за
яким останній мав отримати у спадок
квартиру АДРЕСА_2

24 жовтня 2003 року від імені ОСОБА_7 був
складений заповіт на користь дочки
ОСОБА_2, посвідчений Помонятівською
сільською радою Рогатинського району
Івано-Франківської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Згідно ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ від 24
жовтня 2008 року №12 «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», перевіряючи
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення, суд
апеляційної інстанції повинен
з'ясувати : чи враховані судом першої
інстанції при ухваленні рішення всі
факти, що входять до предмета
доказування; чи підтверджені обставини
(факти), якими мотивовано рішення,
належними і допустимими доказами та чи
доведені вони; чи відповідають
висновки суду встановленим фактам; чи
дотримано та чи правильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, досліджувати докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки експертів повторної судової
почеркознавчої експертизи від 08 травня
2009 року та від 17 серпня 2011 року
підтверджують, що підписи від імені
ОСОБА_7, які містяться на двох
примірниках заповіту від 24 жовтня 2003
року, виконані особою, яка виконала
підписи на документах: свідоцтві
ОСОБА_7 від 24 лютого 1956 року про
звільнення від військового обов'язку,
табелі успішності учениці ОСОБА_13.
1968-1969 років, двох примірників рішення
Помонятівської сільської ради
Рогатинського району
Івано-Франківської області від 30
грудня 1993 року про передачу земель у
власність ОСОБА_7 та сертифікаті на
право приватної власності на землю на
ім'я ОСОБА_7

Рогатинським районним відділом
управління МВС України в
Івано-Франківській області відмовлено
у відкритті кримінального провадження,
яке було порушено за скаргою ОСОБА_4 за
фактом підроблення підпису в заповіті
від імені ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 338 КК України
та проведено ще дві почеркознавчі
експертизи, які не підтвердили
підробки підпису на заповіті від 24
жовтня 2003 року.

Протягом усього часу розгляду справи
судами позивач жодним допустимим
доказом не підтвердив, що подані для
дослідження повторної експертизи від 08
травня 2009 року підписи від імені
спадкодавця у свідоцтві від 24 лютого 1956
року, табелі успішності учениці
ОСОБА_13. за 1968-1969 роки, у двох
примірниках рішення Помонятівської
сільської ради про передачу землі
ОСОБА_7 у приватну власність та
сертифікаті серії ІФ-10-28№00233 на право
приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_7 не належать заповідачу.

Колегія суддів зазначає, що за
допомогою саме цих достовірних зразків
судово-почеркознавчою експертизою
зроблено висновок, що підписи на двох
примірниках оскаржуваного заповіту
виконані заповідачем ОСОБА_4

Суд першої інстанції повинен був
звернути увагу, що дослідження
повторної судово-почеркознавчої
експертизи від 08 травня 2009 року
проведено з більш повним використанням
зразків підпису заповідача та
порівняльним аналізом обох складених
заповітів від 11 липня 1996 року та від 24
жовтня 2003 року з урахуванням
перенесених хвороб, у травні 1980 року
гострого порушення мозкового
кровообігу по типу ішемічного інсульту
з правобічним геміпарезом, а у 1991 році
лікувався з приводу катаракти, які
могли призвести до порушення
координації рухів, порушення темпу
виконання письма, нестійкості нахилу,
збільшення, або зменшення розміру
почерку, збільшення натиску. За таких
обставин, суд необґрунтовано задоволив
позов ОСОБА_4, посилаючись тільки на
висновок експертиз від 16 квітня 2008
року.

Під час розгляду справи не
підтверджено також сумнів позивача, що
підпис на заповіті від 24 жовтня 2003 року
вчинено іншою особою похилого віку. Про
зазначене свідчить висновок
науково-дослідного
експертного-криміналістичного центру
від 15 квітня 2013 року, що підпис у
заповіті від 24 жовтня 2003 року виконаний
не дружиною спадкодавця ОСОБА_10

Крім висновків експертиз суд першої
інстанції повинен був взяти до уваги
пояснення не тільки сторін по справі, а
й секретаря сільської ради Курпіта С.Я.,
дружини ОСОБА_10, які підтвердили, що
заповіт від 24 жовтня 2003 року підписав
власноручно ОСОБА_7, а дочка заповідача
ОСОБА_12 підтвердила, що батько після
перенесеного інсульту міг рухати рукою
та ногою.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Правові наслідки спливу строку
позовної давності можуть
застосовуватися лише у тих випадках,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного цивільного права і факт
його порушення або оспорювання. Якщо ж
при розгляді справи буде встановлено,
що у позивача немає суб'єктивного
права, про захист якого він просить, або
ж воно не порушувалось чи не
оспорювалось, суд повинен відмовити в
позові не через пропущення строку
позовної давності, а за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Тому, колегія суддів вважає, що не
можуть бути одночасно задоволені
вимоги апелянта про відмову у
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Рогатинського районного суду
від 03 липня 2013 року стасувати та
ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа - Помонятівська сільська
рада Рогатинського району про
встановлення нікчемності заповіту
відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді
Г.П. Мелінишин

А.І. Шишко