Номер провадження 2/228/152/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Докучаєвськ

Докучаєвський міський суд
Донецької області у складі:

головуючого -судді Черткової Л.О., при
секретарі Остапенко О.М., з участю
позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Докучаєвську Донецької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

14.02.2014р. позивач звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 про виселення,
посилаючись на те, що їй, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на праві спільної часткової
власності належить квартира АДРЕСА_1.

В вказаній квартирі зареєстрована
вона, її донька - ОСОБА_3, два онука та
відповідач ОСОБА_2, який є
співмешканцем її доньки ОСОБА_3. На
теперішній час в квартирі проживають
відповідач, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Відповідач скоїв злочин проти її дочки,
вчиняє сварки, що робить неможливим для
інших проживання з ним в одному
будинку.

Просить суд виселити відповідача із
квартири без надання іншого житлового
приміщення, відповідно до положень
ст.116 ЖК України, а також стягнути
судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила його
задовольнити, надавши пояснення,
аналогічні тим, що зазначені у позові.

Відповідач позов не визнав, оскільки
він не порушує правила співжиття, в
квартирі робив ремонт. Проживає в
квартирі з дружиною та донькою. З
дружиною іноді виникають сварки, але
вона не бажає щоб він був виселений,
якщо б бажала, сама звернулася з
позовом до суду.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не з'явився,
надавши заяву в якій просить справу
розглядати без його участі, позов
підтримує.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, повідомлялася належним
чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідача, свідка, перевіривши
письмові матеріали справи та
дослідивши надані докази, вважає, що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 17.10.2008р., виданого виконавчим
комітетом Докучаєвської міської ради
Донецької області згідно рішення від
17.10.2008р. № 141, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
праві спільної часткової власності
належить квартира АДРЕСА_1.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_3-донька, ОСОБА_5- онука,
ОСОБА_4 - онук, ОСОБА_2 - зять, що
підтверджується довідкою № 1752 від
26.12.2013р., виданою КП « Прометей».

Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
житлового приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщення
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст.47 Конституції
України кожен має право на житло, а
згідно ст.157, ч.1 ст.116 ЖК України членів
сім*ї власника жилого будинку може бути
виселено у випадках, якщо наймач, члени
його сім*ї або інші особи, які
проживають разом із ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній кватирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявилися
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб проводиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на
увазі заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або приживання
відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п.17 постанови
№2 від 12.04.1985 року « Про деякі питання ,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового Кодексу України», при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або приживання
відповідача ( незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Позивач звертаючись до суду із
позовом про виселення, повинна довести
належними та допустимими доказами
обставини щодо виникнення такого права
на виселення ОСОБА_2 відповідно до ст.60
ЦПК України.

Статтею 61 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Посилання ОСОБА_1 про порушення
щодо ОСОБА_2 кримінального провадження
за ст.122 КК України за злочин, вчинений
відносно її доньки ОСОБА_3 не може бути
підставою для виселення.

Суд не може прийняти до уваги
ствердження позивача стосовно
систематичних порушень правил
співжиття із боку ОСОБА_2, оскільки на
підтвердження цієї обставини нею не
надано жодного доказу, а допитана в
судовому засіданні в якості свідка
ОСОБА_7, показала, що відповідач лупцює
ї сестру ОСОБА_3, та не сплачує
комунальні послуги.

Таким чином підстави для виселення зі
спірної квартири відсутні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги
позивача щодо відшкодування витрат
задоволенню не підлягають, оскільки їй
в позові відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
10,11,14, 57,60,61,64, 88, 209,212,214-215 ЦПК України,
ст.ст. 9, 116,157 ЖК України, суд -,

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частина рішення
проголошені в судовому засіданні
12.03.2014р., в повному обсязі рішення
складено 13.03.2014р.

Суддя