АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4887/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1034/14
Головуючий у 1-й інстанції Кононенко
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.

При секретарі : Нестеренко А.М.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 10 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на сина, який
продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 10 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на сина, який продовжує
навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який продовжує навчання аліменти в
розмірі ? частини всіх видів його
заробітку (доходу) щомісячно, починаючи
з 28 листопада 2013 року і до закінчення
навчання або досягнення ним 23 років.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та постановити по
справі нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та недоведеність
обставин, якими обґрунтовані позовні
вимоги.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ч.1 п.п.1,2 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

По справі встановлено, що сторони мають
спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який після розірвання шлюбу залишився
проживати з матір'ю.

Згідно наказу №46 о/с від 15 серпня 2013
року ОСОБА_3 прийнятий на службу до
ДСНС України та зарахований курсантом
1-го курсу факультету цивільного
захисту Національного Університету
цивільного захисту України, з терміном
навчання за освітньо-кваліфікаційним
рівнем бакалавра - до червня 2017 року, а
за освітньо-кваліфікаційним рівнем
спеціаліста (магістра) - до червня 2018
року.

Відповідач ОСОБА_1 має іншу сім'ю, де на
його утриманні знаходиться двоє
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідачем до повноліття сина
сплачувались аліменти, а після
досягнення ним повноліття та
зарахування до навчального закладу
мати дитини в листопаді 2013 року
звернулась до суду з позовом про
стягнення аліментів у зв'язку з
продовженням сином навчання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач потребує матеріальної
допомоги на утримання повнолітнього
сина, який продовжує навчання у вищому
навчальному закладі, а відповідач має
можливість надавати таку допомогу,
оскільки має постійне місце
проживання, офіційно працює та має
постійний достатній рівень доходу,
який забезпечує потреби його сім'ї та
спроможний надавати позивачу таку
матеріальну допомогу на утримання їх
спільного сина.

З вказаним висновком не може
погодитись колегія суддів як з таким,
що не ґрунтується на матеріалах справи
і не відповідає фактичним обставинам
справи.

Згідно ч.1 ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

З аналізу вказаної статті вбачається,
що право на отримання аліментів у
зв'язку з продовженням повнолітньою
донькою чи сином навчання не є
абсолютним, а залежить від обставин,
які повинні свідчити про наявність
потреби повнолітніх в матеріальній
допомозі саме у зв'язку з навчанням та
можливістю батьків надавати таку
матеріальну допомогу.

Згідно до положень ст. 179 ЦПК України
саме вказані обставини в ході розгляду
справи потребували доведення
позивачем ОСОБА_2

Між тим, останньою, всупереч вимогам
ст.ст. 11,60 ЦПК України не було надано
жодного доказу з приводу доведення
обставин, на які вона посилалась як на
підставу своїх вимог.

Фактично позивач обмежилась наданням
суду лише копій документів про
народження сина, про розірвання між
сторонами шлюбу та довідкою з місця
навчання.

Як вбачається із змісту судового
рішення, місцевим судом також не
досліджувались обставини про
наявність в повнолітнього сина, який
продовжує навчання, потреби в
матеріальній допомозі, пов'язаної саме
з таким навчанням. Натомість, з наданої
позивачем довідки з місця навчання
сина вбачається, що курсант першого
курсу ОСОБА_3 знаходиться на повному
державному забезпеченні. Проте,
вказаній обставині суд першої
інстанції не дав відповідної правової
оцінки, фактично залишивши вказаний
факт поза увагою.

Будь-яких інших доказів з приводу
понесених позивачем чи її повнолітнім
сином витрат на навчання, зокрема на
придбання підручників, оплату за
проживання, додаткове посилене
харчування чи проїзду до навчального
закладу, ОСОБА_2 не надано.

Не врахувавши вказані обставини, суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про
обґрунтованість заявлених вимог.

Крім того, місцевий суд фактично не
з'ясував матеріальний стан відповідача
та пов'язану з цим можливість надавати
допомогу сину.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої
інстанції взяв до уваги те, що дружина
відповідача має постійне місце роботи,
працює продавцем у ФОП ОСОБА_6 та в 2013
році отримала 13973 грн. заробітної плати.
Проте, вказана обставина не має жодного
відношення до обставин, які підлягають
з'ясуванню і не впливає на вирішення
спору. Одночасно, суд взагалі не
з'ясував ні місця роботи відповідача,
ні його доходів, а відтак його висновки
про те, що останній має постійний та
достатній дохід - не ґрунтуються на
матеріалах справи і фактично є
припущеннями.

Також, суд першої інстанції в
обґрунтування своїх висновків
помилково послався на те, що саме
позивачка потребує матеріальної
допомоги від відповідача на утримання
їх сина, що суперечить диспозиції ст. 199
СК України, за змістом якої такої
допомоги повинен потребувати
повнолітній син або донька у зв'язку зі
своїм навчанням.

Вказані обставини свідчать про неповне
з'ясування обставин справи, які суд
помилково вважав доведеними та про
недоведеність позивачем обставин, на
які вона посилалась як на підставу
заявлених вимог, а відтак судове
рішення підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п1,2, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 10 лютого 2014 року скасувати
та постановити по справі нове рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на сина, який продовжує
навчання.

Рішення може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подачі
касаційної скарги.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.