АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2354/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/800/14
Головуючий у 1-й інстанції Водолага А.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б.,
Панченка О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на заочне рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області від
5 грудня 2013 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу по кредитному договору,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Зіньківського
районного суду Полтавської області від
5 грудня 2013 року заявлені публічним
акціонерним товариством «Акцент-Банк»
до ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення
боргу за споживчим строковим кредитним
договором №АВ9RRX13630053 від 15 травня 2008
року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Акцент-Банк» (скорочено «А-Банк»),
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.
Зокрема посилається на те, що судом
невірно застосовано наслідки спливу
позовної давності, яка не пропущена
позивачем, оскільки Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
передбачено спеціальну позовну
давність в п'ять років.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що остання
підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, 15 травня 2008
року між банком та ОСОБА_1 укладено
споживчий строковий кредитний договір
№АВ9RRX13630053, за умовами якого
позичальник отримав кредит у розмірі
2070 грн. 23 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом строком до 15 травня 2010 року.

Вказаний договір оформлений у вигляді
заяви позичальника та містить
посилання на те, що останній
ознайомлений та згодний з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка», «Стандарт»), які
йому були надані в письмовій формі.
Своїм підписом позичальник підтвердив
факт надання йому повної інформації
про умови кредиту.

Таким чином, зазначені Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) є невід'ємною
складовою кредитного договору, що не
оспорюється сторонами.

Пунктом 5.5 цих Умов позовну давність за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
ним, пені, штрафу сторони погодили
тривалістю п'ять років.

В зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору станом на 22 серпня
2013 року заборгованість позичальника
перед банком становила 22069 грн. 94 коп.

14 жовтня 2013 року банк звернувся до суду
з позовом про стягнення зазначеної
заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач звернувся до суду за захистом
свого порушеного права з пропуском
трирічного строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України,
оскільки договір діяв з 15 травня 2008
року по 15 травня 2010 року, а банк
звернувся до суду 14 жовтня 2013 року.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутись до суду з вимогами про
захист порушеного права або інтересу.

Статтею 259 ЦК України передбачено право
сторін за домовленістю змінювати
тривалість позовної давності,
збільшуючи строки її дії.

Як вбачається зі змісту Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам, п.
5.5 містить визначений сторонами термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені та штрафів в п'ять
років, що відповідає положенням ст. 259
ЦК Ц України.

На вказані обставини суд першої
інстанції уваги не звернув та прийшов
до помилкового висновку про закінчення
строку позовної давності в три роки,
тоді, коли сторонами позовна давність
встановлена в п'ять років, а відтак
право на звернення до суду за захистом
свого права позивачем не може бути
обмежено строками загальної позовної
давності

Вказане свідчить про невідповідність
висновків суду обставинам справи та
помилкове застосування до спірних
правовідносин положень ст.ст. 257, 267 ЦК
України, позаяк судове рішення
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

При цьому, судова колегія приймає до
уваги надані позивачем розрахунки
заборгованості по кредитному договору
станом на день звернення до суду, з
яких:

- 1155,78 грн. заборгованість за кредитом,

- 286,68 грн. заборгованість по процентам
за користування кредитом,

- 1142,87 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом,

- 17957,47 грн. пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором,

- 500 грн. штрафу (фіксована частина),

- 1027,14 грн. штрафу (процентна складова).

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Кошти за кредитним договором ОСОБА_1
отримав для придбання товару, а отже
вказаний кредит є споживчим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Враховуючи невиконання взятих
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_1 зобов'язаний повернути борг з
врахуванням заборгованості за
кредитом, по процентам, по комісії та
штрафів.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 5.1. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам передбачено,
що у випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту позичальник
сплачує Банку пеню у розмірі 0,5% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні за кожний день
прострочки платежу.

При порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5 % від суми
заборгованості (п. 5.3. Умов).

Разом з цим, ч. 3 ст. 551 ЦК України
передбачено можливість зменшення
розміру неустойки, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пунктом 5 частини 3 ст. 18 ЗУ «Про захист
прав споживачів» визначено
несправедливі умови договору про
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

З позовної заяви банку вбачається, що
останній просив стягнути пеню в сумі
17957 грн. 47 коп., що більш ніж в 15 разів
перевищує суму заборгованості за
кредитом.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
можливість застосувати положення ч.3
ст. 551 ЦК України та зменшити розмір
пені з 17957 грн. 47 коп. до 2000 грн., що
відповідатиме принципу балансу
інтересів сторін.

Таким чином, позовні вимоги банку
підлягають частковому задоволенню, а
саме на користь останнього необхідно
стягнути кредитну заборгованість за
кредитним договором №АВ9RRX13630053 від 15
травня 2008 в розмірі 6112 грн. 47 коп., з
яких 1155,78 грн. складає заборгованості
за кредитом, 286,68 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом,
1142,87 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом, 2000 грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 500 грн. штрафу (фіксована
частина), 1027,14 грн. штрафу ( процентна
складова).

З урахуванням норм ст. 88 ЦПК України
судові витрати присуджуються позивачу
пропорційно задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити частково.

Рішення Зінківського районного суду
Полтавської області від 5 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором №АВ9RRX13630053 від 15
травня 2008 року в сумі 6112 грн. 47 коп., яка
складається з: 1155,78 грн. заборгованості
за кредитом, 286,68 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом,
1142,87 грн. заборгованості по комісії за
користування кредитом, 2000 грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 500 грн. штрафу (фіксована
частина), 1027,14 грн. штрафу ( процентна
складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» судовий збір в сумі 63 грн.
54 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:

З оригіналом згідно.