Справа №638/2326/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2014 року
Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого

Аркатової К.В.

секретаря

Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту спільного
проживання та визнання права
власності , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 та встановити факт
спільного проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 05 грудня 2007 року по 30
квітня 2013 року. При цьому позивач
зазначає, що з грудня 2007 року по квітень
2013 року вона проживала однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, вела з
ним спільне господарство. Також,
позивач зазначає, що у встановленому
законом порядку вона вселилась до
житла ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не
зв'явилась, подала заяву про розгляд
справи за її відсутності, просила суд
задовольнити позов повністю.

Представник відповідача надав суду
заяву, у якій просив розглядати справу
за його відсутності, визнав факт
проживання однією сім'єю позивача та
відповідача з 05 грудня 2007 року по 30
квітня 2013 року, а про визнання права
спільної сумісної власності на спірну
квартиру заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до позовної заяви
позивачки, зазначає, що з 05 грудня 2007
року по 30 квітня 2013 року вона, ОСОБА_1,
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_2 та вела з ним спільне
господарство.

Вказане твердження визнано сторонами у
справі, а тому не підлягає доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про шлюб
позивачка з 06 липня 2013 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та її
прізвище змінено з Колісник на ОСОБА_1

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 з 05
грудня 2007 року по 30 квітня 2013 року не
перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 з 05
грудня 2007 року по 30 квітня 2013 року не
перебував у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, виходячи з положення ст.61
Цивільного процесуального кодексу
України та наявних у справі матеріалах
суд встановлює факт проживання з 05
грудня 2007 року по 30 квітня 2013 року
ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_2.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 15.12.2000 року ОСОБА_2 придбав квартиру
в АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, що діяв на момент придбання
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Аналогічні норми щодо спільної
сумісної власності містяться в діючому
на цей час Сімейному кодексі України
та відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.112, діючого на час
придбання квартири, Цивільного
кодексу Української РСР, майно може
належати на праві спільної власності
зокрема двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з
визначенням часток (часткова
власність) або без визначення часток
(сумісна власність).

Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного
кодексу України, спільна власність
двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності
є спільною сумісною власністю. Ч.3
зазначеної статті встановлено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Оформлення правовстановлюючого
документа лише на одного з подружжя на
майно, набуте за час шлюбу, жодним чином
не впливає на зміну правового режиму
майна і не тягне за собою обмеження
прав другого з подружжя на свою частку
у спільній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина, чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що квартира в
АДРЕСА_1 набута відповідачем до початку
проживання однією сім'єю з позивачкою
та в період дії Кодексу про шлюб та
сім'ю України. Відповідно до наявних у
справі документів квартира в АДРЕСА_1 є
особистою власністю.

Відомостей про інше спільне майно,
набуте ОСОБА_2 за час коли відповідач не
перебував у зареєстрованому шлюбі суду
не надано.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

З урахуванням наведеного, керуючись
ст.ст.6,8,10,60,61,208,209,212-215,218 ЦПК України,
ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України,
ст.368 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Встановити факт проживання з 05 грудня
2007 року по 30 квітня 2013 року ОСОБА_1
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_2.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Харківської області через
Дзержинський районний суд м.Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий