Справа № 552/1153/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

17 березня 2014 року Київський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю:

представника позивачів - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві в приміщенні
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до відповідачів про стягнення коштів.

В позовній заяві посилались на те, що
мали намір придбати для себе житло.
Тому 20 липня 2010 року ОСОБА_3 був
укладений з Полтавським акціонерним
банком «Полтава-Банк» договір №37 про
участь у фонді фінансування
будівництва. З метою отримання
пільгових умов на придбання квартири
зазначений договір було переоформлено
на ОСОБА_2, якому ОСОБА_3 передав для
цього грошові кошти в сумі 185000 грн.
Вказані кошти в повному обсязі були
передані ОСОБА_4 з-за кордону. Для
досягнення спільної мети, як то
придбання квартири, 01 грудня 2010 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір
про спільну діяльність, за яким ОСОБА_2
отримавши квартиру, мав переоформити
право власності на неї на ОСОБА_3, але
цього не зробив з ряду причин. Оскільки
квартира придбана за їх кошти, а
відповідачі кошти повернути їм
відмовляються, позивачі просили суд
стягнути на їх користь в солідарному
порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 кошти в сумі
185000 грн.

В судове засідання позивачі не
з'явились, уповноваживши у
встановленому законом порядку ОСОБА_1
представляти їх інтереси в суді
(а.с.48-49).

Представник позивачів ОСОБА_1 в
судовому засіданні позов підтримала в
повному обсязі, просила його
задовольнити. Посилалась на обставини,
що викладені в позовній заяві. Крім
того, звернулась до суду з клопотанням
про поновлення строку позовної
давності для звернення позивачами до
суду з позовом про стягнення з
відповідачів коштів, як такого, що
пропущений з поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав в повному обсязі, проти
його задоволення не заперечував. Також
не заперечує проти поновлення
позивачам строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась, звернувшись до суду з
заявою про відкладення розгляду
справи. Як причину для відкладення
судового розгляду відповідач вказала
хворобу її представника ОСОБА_6.

Враховуючи, що ОСОБА_6 в жодній
процесуальній якості у справу не
вступала, відповідач ОСОБА_5 про
причини своєї неявки не повідомила, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності осіб, що в судове засідання
не з'явились.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши докази у
справі, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого 29 серпня 2011
року відділом обліку, розподілу та
приватизації житла виконавчого
комітету Полтавської міської ради,
співвласниками квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.43).

Квартира належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Також судом встановлено, що 20 липня 2007
року ОСОБА_3 та Полтавським акціонерним
банком «Полтава-Банк» було укладено
договір №37 про участь у фонді
фінансування будівництва виду А. За
даним договором управитель - ПАБ
«Полтава-Банк» в порядку та на умовах,
визначених цим договором та правилами
ФФБ, здійснює управління майном ФФБ, а
довіритель - ОСОБА_3 - бере участь у ФФБ
шляхом надання майна у довірчу
власність управителю в управління з
метою отримання у власність
визначеного договором об'єкту
інвестування в об'єкті будівництва
житлового будинку на АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Як пояснили суду сторони, в подальшому
даний договір було розірвано, а на цей
об'єкт інвестування укладено договір
про участь у ФФБ з ОСОБА_2

Як встановлено рішенням Київського
районного суду м.Полтави від 25 жовтня
2012 року у справі №1609/5821/12, провадження
№2/1609/1939/12, 17.12.2010 року між ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_7 та Полтавським
акціонерним банком «Полтава-банк», що
виступив Управителем було укладено
договір №90 про участь у Фонді
фінансування будівництва виду А.

Згідно додатку до даного договору №1
від 17.12.2000 року об'єктом інвестування
виступила квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до Акту прийому-передачі
від 01.04.2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7
було прийнято зобов'язання по спільно
збудованому житловому будинку по
АДРЕСА_1, що розміщена на другому
поверсі та складається з двох кімнат
загальною площею 61,90 мІ.

Відповідно до Витягу про державну
реєстрацію прав від 21.09.2011 року за
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5 зареєстровано
право приватної спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Також вказаним рішенням суду визначено
порядок користування двокімнатною
квартирою АДРЕСА_1, що належить на праві
приватної спільної сумісної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5 на підставі
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Полтавської міської ради від
29.08.2011 року та зареєстрованого ПП ПБТІ
«Інвентаризатор» номер запису 21446 в
книзі 155, наступним чином: виділено в
безпосереднє користування ОСОБА_5 та її
сина ОСОБА_7 кімнату (6) площею 18,9 мІ,
виділити безпосереднє користування
ОСОБА_2 кімнату (5) площею 15,0 мІ, інші
приміщення: коридор площею 5,3 мІ, ванну
площею 3,5 мІ, вбиральню площею 1,3 мІ,
кухню площею 11,0 мІ, коридор площею 4,6 мІ,
балкони площею 0,5 мІ та 1,8 мІ залишити у
спільному користуванні співвласників
квартири ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5.

На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені вказаним вище
судовим рішенням, яке набрало законної
сили 06.11.2012 року, доказуванню не
підлягають.

Судом встановлено, і ця обставина не
заперечується відповідачами, що
позивачами їм надано кошти в сумі 185000
грн. на придбання квартири.

Але жодним належним та допустимим
доказом у справі не підтверджується, що
кошти відповідачам надавались на
умовах їх повернення чи на умовах
передання позивачам відповдачами
квартири.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачі посилаються на невиконання
відповідачами договору про спільну
діяльність від 01 грудня 2010 року,
укладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.45).

Згідно вказаного договору про спільну
діяльність ОСОБА_3 та ОСОБА_8 домовились
про організацію спільної діяльності
для досягнення наступних цілей:
укладення з ПАБ «Полтава-Банк» або
іншою установою договору на участь у
фонді фінансування будівництва,
спільного фінансування договору для
отримання двокімнатної квартири
площею не менше 60 мІ, отримання у
спільну власність придбаної квартири
шляхом переоформлення відповідних
документів.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Так, частиною 1 зазначеної норми
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Частинами 3 та 4 передбачено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно частини 5 правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно договору про спільну діяльність
від 01 грудня 2010 року ОСОБА_3
зобов'язується у строк протягом 10 днів
з моменту його підписання надати
ОСОБА_2 кошти в розмірі не менше, ніж 185000
грн., ОСОБА_2 зобов'язується отримати
кошти та укласти відповідний договір
на придбання квартири, а після
отримання квартири у свою власність
здійснити її переоформлення на спільну
сумісну власність з ОСОБА_3 не пізніше 01
вересня 2011 року.

Позивачі в своєму позові посилаються
на те, що даний договір про спільну
діяльність було укладено з метою
скористатися пільгами відповідача,
тобто коштами за рахунок Державного
фонду сприяння молодіжному житловому
будівництву, але квартиру вони мали
намір придбати для себе. Визнає цю
обставину і відповідач ОСОБА_2

17 грудня 2010 року Полтавським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої установи «Державний
фонд сприяння молодіжному житловому
будівництву» (надалі в тексті рішення -
Фонд) з однієї сторони та ОСОБА_2 з
другої сторони укладено договір
управління коштами для будівництва
(придбання) доступного житла за
державної підтримки №34/1/10509.

Відповідно до п.5 Порядку використання
у 2010 році коштів, передбачених у
державному бюджеті для збільшення
статутного капіталу Державної
спеціалізованої фінансової установи
"Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву" з подальшим
спрямуванням на виконання Державної
програми забезпечення молоді житлом,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 липня 2010 року
№670 Фонд використовує бюджетні кошти
для надання молодим сім'ям та одиноким
молодим громадянам, які потребують
поліпшення житлових умов,
довгострокових пільгових кредитів для
будівництва житла; фінансування
Державної програми забезпечення
молоді житлом на 2002 - 2012 роки,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 2002 р. №
1089.

Метою вказаної державної програми є
реалізація державної молодіжної
політики в частині розв'язання
житлової проблеми шляхом створення
сприятливих умов для розвитку
молодіжного будівництва,
удосконалення механізмів придбання
житла і забезпечення на цій основі
подальшого розвитку системи
іпотечного житлового кредитування.

Порядком використання у 2010 році коштів
Стабілізаційного фонду для
забезпечення житлом громадян, в тому
числі військовослужбовців та осіб
рядового і начальницького складу, які
відповідно до законодавства мають
право на його отримання, зокрема шляхом
надання державної підтримки для
будівництва і придбання доступного
житла, та для здійснення компенсації
Державній іпотечній установі витрат на
придбання квартир для забезпечення
житлом окремих категорій громадян,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 9 червня 2010 року
№ 509, передбачено перелік громадян, які
мають право на придбання житла на
умовах пайової участі з використанням
коштів Стабілізаційного фонду.

Позивачі до даного переліку не
відносяться.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали права на
придбання квартири із залученням
коштів Державного фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву.

Таким чином договір про спільну
діяльність від 01 грудня 2010 року
укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_2 всупереч
вказаним вище нормам чинного
законодавства, а тому в силу ч.1 ст.203,
ст.215 ЦК України наявні підстави для
визнання його недійсним.

В будь-якому випадку та обставина, що
ОСОБА_2 кошти отримані від ОСОБА_3 на
виконання договору про спільну
діяльність від 01 грудня 2010 року,
спростовується наявними у справі
доказами.

Так, згідно розписки ОСОБА_2 від 01
грудня 2010 року кошти в сумі 185000 грн. він
отримав від ОСОБА_3 для придбання
квартири на виконання договору про
спільну діяльність від 01 грудня 2010 року
(а.с.23).

В той же час, згідно даних ощадної
книжки НОМЕР_1 ОСОБА_3 в Полтавському АБ
«Полтава-Банк», кошти в сумі 170934,39 грн.
та в сумі 1726,61 грн. ОСОБА_3 були видані 13
грудня 2010 року (а.с.38).

Тобто, передати вказані кошти ОСОБА_2 01
грудня 2010 року ОСОБА_3 не міг.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про те, що кошти в сумі 185000
грн. ОСОБА_3 відповідачам на виконання
договору про спільну діяльність не
передавались.

Також суд вважає за необхідне звернути
увагу на наступне.

Судом встановлено та не оспорюється в
поданій до суду позивачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 позовній заяві, що відповідач
ОСОБА_5 не є стороною договору про
спільну діяльність від 01 грудня 2010
року. Не є стороною такого договору і
позивач ОСОБА_4 А отже, у вказаних осіб
будь-які правовідносини, права або
обов'язки за даним договором не
виникали.

Суд не бере до уваги посилання
позивачів на п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
року №7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», якою передбачено, що інші
особи, які приймали участь у
будівництві жилого будинку (його
купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно.

В той же час в даній справі відсутні
докази того, що допомога на придбання
квартири позивачами відповідачам
надавалась не безоплатно.

На підставі викладеного в задоволенні
позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 необхідно відмовити.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позову понесені позивачами судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду у 10-денний термін з дня
його проголошення.

Головуючий
О.А.Самсонова

17.03.2014