Єдиний унікальний номер 205/8449/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.
при
секретарі
Волкобоєвої А.О.

за участю: позивач - ОСОБА_1,
представника відповідача - Братута
С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він, ОСОБА_1, був прийнятий
на роботу учнем обрубувача
зборозварювального цеху № 8 Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»,
з випробувальним терміном один місяць
з 21.02.2013 року, згідно Наказу № 21 від
21.02.2013 року. Наказом начальника відділу
кадрів Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
за № 96к від 03 жовтня 2013 року він був
звільнений з посади учня обрубувача
зборозварювального цеху № 8 Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»,
згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогул
без поважної причини. Позивач вважає,
що його звільнено незаконно, оскільки
він був відсутній 02.10.2013 року на
робочому місці по поважній причині, а
саме цього дня звертався до
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації із заявою про надання
правової допомоги та сприянню
припиненню здійснювати протиправні
дії адміністрацією підприємства,
також, про те, що приховується факт
його, ОСОБА_1, травматизму на цьому
заводі, про що він завчасно повідомив
начальника відділу кадрів, та надав
йому талон №. П-18538. Позивач зазначає,
що травматизм його полягає у забитті
правого ока на виробництві, про що
зазначено в листі непрацездатності №
695325 з 10.09.2013 року по 18.09.2013 року. У
зв'язку з вищевикладеним, позивач
змушений звернутися до суду та просити
суд скасувати наказ начальника
відділу кадрів Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» №
96к від 03 жовтня 2013 року, як
безпідставний та такий що винесено з
порушенням законодавства, поновити
його, ОСОБА_1, на посаді учня
обрубувача зборозварювального цеху № 8
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»,
стягнути на користь нього, ОСОБА_1,
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 750 грн. 00 коп. та
стягнути моральну шкоду у розмірі 3 000
(три тисячі) грн. 00 коп.

Позивач в судовому засіданні надав
уточнений позов, який підтримав та
просив його задовольнити.

Представник відповідача уточнені
позовні вимоги не визнав, надав суду
заперечення на позов, просив суд у
задоволенні позову відмовити з огляду
на його безпідставність та
необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню за наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини справи та визначені
відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що Наказом № 21 від
21.02.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на
посаду учня обрубувача
зборозварювального цеху № 8 Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»,
з випробувальним терміном один місяць
з 21.02.2013 року.

Судом також встановлено, що Наказом
начальника відділу кадрів Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
за № 96к від 03 жовтня 2013 року позивач був
звільнений з посади учня обрубувача
зборозварювального цеху № 8 Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»,
згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогул
без поважної причини (а.с. 7).

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 43
Конституції України та ст. 5-1 КЗпП
України, держава гарантує громадянам
правовий захист від незаконного
звільнення. За загальним правилом
незаконним є звільнення, проведене за
відсутності підстав, передбачених
чинним трудовим законодавством для
припинення трудового договору, або,
коли воно проведене з істотними
порушеннями порядку звільнення.

Згідно з положеннями п. 4 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

При цьому Пленум Верховного Суду
України в п. 24 своєї постанови від 6
листопада 1992 року 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів" зі
змінами, судам роз'яснив, що при
розгляді справ про поновлення на
роботі при звільненні за п. 4 ст. 40 КЗпП
України - прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Згідно із ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст. 40 КЗпП
України та пунктами 2 і 3 ст. 41 цього
кодексу може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Звільнити порушника трудової
дисципліни без попередньої згоди
профспілкової організації можна лише у
випадках , передбачених ст.43-1 КЗпП
України.

Відповідно до частини другої та
третьої ст.43 КЗпП профспілкова
організація, членом якої є працівник,
розглядає у 15 - денний строк подання
керівника про розірвання трудового
договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

Судом встановлено, що вказані вимоги
трудового законодавства під час
звільнення позивача дотримані не були.
Зокрема, судом встановлено, що днем
відсутності позивача на робочому місці
є 02.10.2013 року, засідання цехового
комітету профспілок відбулося вже на
наступний день 03.10.2013 року. Із змісту
протоколу № 13 від 03.10.2013 року вказаної
первинної профспілкової організації
вбачається, що позивач, як працівник, не
був присутній на такому засіданні,
письмової згоди на розгляд такого
питання без його присутності матеріали
справи не містять (а.с. 54). Всупереч
вказаним вимогам матеріального закону,
розгляд подання про звільнення
позивача не було відкладено до
наступного засідання у межах строку
визначеного частиною другою ст.43 КЗпП
України, а питання про надання згоди на
звільнення позивача було вирішено без
його присутності на першому ж
засіданні.

Суд вважає, що означені обставини
свідчать про істотність порушення
порядку звільнення позивача.

Окрім цього, заслуговують на увагу
доводи позивача щодо відсутності на
робочому місті протягом робочого дня, а
саме - 02.10.2013 року із причин, які не
можна визнати неповажними.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що 06.09.2013 року під час виконання своїх
трудових обов'язків позивач отримав
травму у вигляді забиття правого ока.

Відповідно до вимог п. 10 Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
що затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011 р.
N 1232 роботодавець, одержавши
повідомлення про нещасний випадок,
зобов'язаний протягом однієї години
передати з використанням засобів
зв'язку та протягом доби на
паперовому носії повідомлення про
нещасний випадок та протягом доби
утворити комісію у складі не менш як
три особи та організувати проведення
розслідування.

Як вбачається із звернень відповідача
до правоохоронних органів, місцевих
органів виконавчої влади України, та
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Дніпропетровській
області, адміністрацією Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
акт про розслідування такого нещасного
випадку своєчасно складено не було, як
і не було видано своєчасно наказ про
організування відповідного
розслідування.

На пропозицію суду будь-яких доказів,
які б спростовували обставину
наявності випадку виробничого
травматизму 06.09.2013 року або створення у
вказаний термін відповідної комісії зі
сторони відповідача надано не було.
Навпаки в матеріалах справи міститься
акт № 01 від 10.12.2013 року, відповідно до
змісту якого підтверджена обставина
нещасного випадку на виробництві 06.09.2013
року через незастосування засобів
індивідуального захисту позивачем.

Матеріалами справи підтверджено, що
02.10.2013 року позивач був відсутній на
робочому місті через необхідність
особистого подання відповідних
звернень із приводу порушення його
трудових прав та приховування
виробничого травматизму до вказаних
суб'єктів владних повноважень (а.с. 31, 32,
69). Оскільки такі дії позивача
перебувають у прямому причинному
зв'язку із бездіяльністю адміністрації
відповідача щодо своєчасного
проведення розслідування нещасного
випадку на виробництві та складення
відповідного акту (нещасний випадок
трапився 06.09.2013 року, а відповідний акт
складено лише 10.12.2013 року), та були
спрямовані на поновлення порушених
прав позивача, суд не може їх визнати
такими, що кваліфікуються як
відсутність на робочому місті без
поважних причин.

За вказаних обставин та вимог чинного
законодавства, суд доходить висновку,
що звільнення відповідача відбулося
без належних на те правових підстав та
з істотним порушенням порядку
звільнення такої особи.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України
у разі звільнення без законних підстав
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає спір.

Відтак наказ Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
за № 96/ок від 03.10.2013 року про звільнення
із займаної посади ОСОБА_1 на підставі
п.4 ч.1 ст. 40 Кодексів законів про працю
підлягає скасуванню із поновленням
ОСОБА_1 на посаді учня обрубувача
зборозварювального цеху № 8 Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» з
03.10.2013 року.

Окрім цього, при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Для визначення розміру середньої
заробітної плати, яка підлягає
стягненню з відповідача за вказаний
період за час вимушеного прогулу
позивача з 03 жовтня 2013 року до дня
винесення судом рішення, суд виходить з
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100, а відтак, суд бере
виплати заробітної плати позивача за
останні два відпрацьовані ним
календарні місяці його роботи, що
передували його звільненню з роботи.
Оскільки середньомісячний заробіток
позивача за вказаний період складає 1668
грн. 02 коп., а середньоденний заробіток
дорівнює 50 грн. 54 коп., то з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 8 288 грн. 56 коп.

Однак, при розгляді справи та винесенні
рішення по суті спору, суд керується
вимогами ст. 11 ЦПК України відповідно
до змісту якої суд розглядає справи
виключно в межах заявлених вимог та
на підставі доказів, поданих
сторонами. Таким чином, не зважаючи на
те, що заявлена позивачем до стягнення
сума середнього заробітку у розмірі 750
грн. 00 коп. є меншою, ніж це встановлено
в ході судового розгляду, суд вважає, що
вимоги позову в цій частині мають бути
задоволені саме в розмірі позовних
вимог заявлених позивачем, що
кореспондується із вказаними вимогами
ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності
цивільного судочинства та
неприпустимості виходу судом за межі
позовних вимог із власної ініціативи.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди із Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
на користь позивача, то суд вважає за
необхідне задовольнити частково, з
огляду на нижченаведене.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р.
№4 зазначено, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України, якщо наявні порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплата належних йому
грошових сум тощо), які призвели до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і потребують від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок
відшкодувати моральну (немайнову)
шкоду покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності.

Вирішуючи питання про розмір грошового
відшкодування моральної шкоди на
користь позивача, суд, враховуючи
характер та обсяг заподіяних
позивачеві моральних, душевних,
психічних і фізичних страждань, яких
зазнав позивач, характер немайнових
витрат (їх тривалості, можливості
відновлення), приходить до висновку про
те, що позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди ґрунтуються
на законі та підтверджуються належними
та допустимими доказами по справі.

Разом з цим, з огляду на характер
немайнових витрат, зважаючи на те, що в
результаті винних дій відповідача
порушено нормальний уклад життя
позивача, суд визнає заявлений розмір
моральної шкоди у загальному розмірі 3
000 (три тисячі) грн. 00 коп. завищеним та
надмірним, у зв'язку з чим, виходячи з
принципів розумності та
справедливості, вважає за можливе
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди задовольнити частково в розмірі
500 (п'ятсот) грн. 00 коп. на користь
позивача.

У зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ч. 1
ст. 5 Закону України «Про судовий збір»
звільнений від сплати судового збору,
то в силу ст.ст.81, 88 ЦПК України, з
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
на користь держави пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог
необхідно стягнути судові витрати по
справі у вигляді судового збору в
розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218, 222,
367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди -
задовольнити частково.

2.Скасувати наказ Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
за № 96/ок від 03.10.2013 року про звільнення
із займаної посади ОСОБА_1 на підставі
п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю
України.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді учня
обрубувача зборозварювального цеху № 8
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»,
з 03 жовтня 2013 року.

4.Стягнути із Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу у розмірі 750
(сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

5.Стягнути із Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500
(п'ятсот) грн. 00 коп.

6. В решті позову -відмовити.

7. Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення у
частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у межах стягнення
за один місяць допустити негайне
виконання.

8.Стягнути із Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»
на користь держави пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог
судові витрати по справі у вигляді
судового збору в розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Мовчан Д.В.