АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/837/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 13 Колода Л.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. УХВАЛА
18 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пальонний В. С. суддів
Єльцов В. О. , Карпенко О. В. при
секретаріАнкудінову О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 30 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до підприємства
«Черкаський державний завод хімічних
реактивів» про визнання
інтелектуальної власності, -
в с т а н о в и л а :
В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до підприємства
«Черкаський державний завод хімічних
реактивів» про визнання
інтелектуальної власності.
В обґрунтування позовних вимог
вказував, що працював бригадиром
наладчиків цеху №7 і старшим майстром
відділу автоматизації і механізації у
відповідача. За час роботи на заводі в
неробочий час і незалежно від основної
роботи з метою покращення умов праці,
підвищення рівня обсягів виробництва,
ним розроблялися і впроваджувались у
виробництво, ті розробки, які мали
світову новизну і були захищені як
винаходи і на які він отримав авторські
свідоцтва, проте керівництво
Черкаського державного заводу
хімічних реактивів намагається
відчужити в нього право на об'єкти
інтелектуальної власності, порушуючи
закони і Конституцію України.
Вважає, що вказані об'єкти
інтелектуальної власності
приховуються від нього з метою їх
відчуження, оскільки відповідно до ч. 3
ст. 424 ЦК України вони мають стати
вкладом до статутного капіталу
юридичної особи. Крім того, з боку
відповідача мають місце такі порушення
прав інтелектуальної власності як
піратство, підроблення та зміна
З врахуванням викладеного та
посилаючись на ст. ст. 420, 421, 425 ЦК
України та ст. 22, 41, 54 Конституції
України, позивач просив суд зобов'язати
адміністрацію Черкаського державного
заводу хімічних реактивів визнати його
суб'єктом інтелектуальної власності на
всі його об'єкти інтелектуальної
власності, які знаходяться на заводі,
для їх удосконалення.
Під час розгляду справи судом позивач
змінив позовні вимоги і просив суд
визнати всі охоронні документи, видані
йому державою і Черкаським державним
заводом хімічних реактивів, такими, що
підтверджують його інтелектуальну
власність на ці об'єкти.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду і ухвалити у
справі нове рішення, яким визнати всі
охоронні документи, видані йому
державою і Черкаським державним
заводом хімічних реактивів, такими, що
підтверджують його інтелектуальну
власність на всі захищені об'єкти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_6, який підтримав апеляційну
скаргу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6, суд виходив з того, що позивач
не довів факт порушення відповідачем
його права інтелектуальної власності
або загрози такого порушення і не
визначив, яких заходів необхідно вжити
для захисту його порушеного права.

Судом встановлено, що позивач працював
у відповідача бригадиром наладчиків та
старшим майстром відділу
автоматизації і механізації і протягом
1974-1989 рр. здійснив ряд винаходів та
раціоналізаторських пропозицій, на які
отримав відповідні авторські
свідоцтва та посвідчення про
раціоналізаторські пропозиції.

В 2014 році позивач звернувся до суду з
позовом про захист права
інтелектуальної власності на вказані
винаходи.

Станом на 1974-1989 рр., коли позивачем були
зареєстровані винаходи та подані
раціоналізаторські пропозиції,
правовідносини у цій сфері
регулювалися Цивільним кодексом
Української РСР 1963 року та Положенням
про відкриття, винаходи і
раціоналізаторські пропозиції,
затвердженим постановою Ради
Міністрів СРСР від 21 серпня 1973 року №
584.

Відповідно до ч.1 ст.518 ЦК УРСР 1963 року у
тих випадках, коли на винахід видано
авторське свідоцтво, виключне право
держави на цей винахід діє протягом
п'ятнадцяти років з дня подачі заявки.
Держава бере на себе турботу про
реалізацію винаходу з урахуванням
доцільності його впровадження.

Згідно ст. 520 ЦК УРСР 1963 року авторові
прийнятої до впровадження
раціоналізаторської пропозиції
видається свідоцтво, яке засвідчує
його авторство. Він має право на
винагороду, а також на пільги
відповідно до законодавства.

Пунктом 23 постанови № 584 було
визначено, що автор винаходу може за
своїм вибором вимагати: або визнання за
ним тільки авторства і надання йому
прав і пільг, передбачених діючим
законодавством, з передачею державі
виключного права на винахід; або
визнання за ним авторства і надання
йому виключного права на винахід.

В першому випадку на винахід видається
авторське посвідчення, в другому
випадку - патент.

Відповідно до п.75 постанови № 584 після
винесення рішення про визнання
пропозиції раціоналізаторською і
прийняття її до використання автору
пропозиції повинно бути видано
свідоцтво на раціоналізаторську
пропозицію, яке підтверджує визнання
пропозиції раціоналізаторською, дату
її подання і авторство на
раціоналізаторську пропозицію.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачеві були видані авторські
свідоцтва на винаходи та свідоцтва на
раціоналізаторську пропозицію і
відповідно до чинного на час їх видачі
законодавства він набув особистих
немайнових прав інтелектуальної
власності на вказані винаходи та
раціоналізаторські пропозиції, які і
підлягають захисту.

Видані позивачеві авторські свідоцтва
та свідоцтва на раціоналізаторську
пропозицію підтверджують його
авторство і як вбачається з матеріалів
справи ніким не оспорюються.

Пленум Верховного Суду України в п.12
постанови № 5 від 4 червня 2010 року «Про
застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав»
роз'яснив, що відповідно до частини
третьої статті 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. При цьому
порушником авторських і (або) суміжних
прав можуть бути будь-які учасники
цивільних відносин, що визначені в
статті 2 ЦК, які своїми діями
(бездіяльністю) порушують особисті
немайнові і (або) майнові права
суб'єктів авторських прав і (або)
суміжних прав.

Позивач повинен довести факт наявності
в нього авторського права і (або)
суміжних прав, факт порушення його прав
відповідачем або загрозу такого
порушення, розмір шкоди (за винятком
вимоги виплати компенсації), якщо вона
завдана, та причинно-наслідковий
зв'язок між завданою шкодою і діями
відповідача.

Оскільки позивач не довів факту
порушення його особистих немайнових
прав інтелектуальної власності на
винаходи та раціоналізаторські
пропозиції відповідачем, то суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
встановивши дійсні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору і ухвалив у справі
законне та обґрунтоване рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до
підприємства «Черкаський державний
завод хімічних реактивів» про визнання
інтелектуальної власності залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :