Провадження : 22ц/790/2271/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 2-644/6479/13
Доповідач - Шевченко
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 19 грудня
2013 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1
про стягнення заборгованості;
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа - ОСОБА_2 про визнання правочину
недійсним, -

В С Т А
Н О В И Л А :

У липні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі Банк)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором в розмірі 45 696,53
доларів США , що за курсом 7.99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від
03.06.2013 року складає 365 115,27 грн.,
посилаючись на те, що у листопаді 2005
року між Банком та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, згідно
умов якого останній отримав кредит у
розмірі 9 207 доларів США на термін до
21.11.2012 року зі сплатою відсотків та
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлених
кредитним договором.

В забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між Банком та ОСОБА_1 було укладено
договір поруки, за яким поручитель
відповідає перед кредитором за
виконання зобов'язань за кредитним
договором в тому ж розмірі що і
боржник, включаючи сплату відсотків,
комісії, винагороди, штрафів, пені та
інших платежів.

У зв'язку з тим, що відповідач не
виконує свої зобов'язання за кредитним
договором виникла зазначена
заборгованість.

В свою чергу ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом про
визнання договору поруки недійсним,
оскільки, на його думку, зазначений
договір було підписано особою, від
імені Банку, яка не була уповноважена
на укладання таких правочинів, а також
його не було повідомлено про умови
кредитного договору.

Заочним рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 19 грудня 2013 року позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 31 542,26 доларів США, що за
курсом 7.99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 03.06.2013 року
складає 252 022, 66 грн., а також судовий
збір 3 441 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольнити
його зустрічний позов.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_1, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
сторонами були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного.

Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

Відповідно до ст. 202 ЦКЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Презумція правомірності
правочину визначена законодавцем у ст.
204 ЦК України.

Згідно цієї правової норми
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

За змістом ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначення умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Сторони мають право
укласти договір, який не передбачено
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Правовідносини з надання кредиту
регулюються параграфом 2 главою 71
Цивільного кодексу України.

Правовідносини, що стосуються
поруки, регулюються параграфом 3 глави
49 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Зі змісту наведеної правової
норми випливає, що порука є угодою щодо
прийняття третьою особою на себе
обов'язку поручитися перед кредитором
за виконання боржником свого
зобов'язання та нести відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
зобов'язання боржником шляхом
відшкодування у грошовій формі того, що
не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом
забезпечення виконання зобов'язання
(як правило, грошового).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного забов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного забов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

При вирішенні даного питання слід
виходити із норми ст. 526 ЦК, про те, що
забов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору. І
якщо кредитним договором не визначено
інші умови виконання основного
забов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
забов'язань за договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
забов'язання . Таким строком не може
бути лише несплата чергового платежу.
Пред'явленням вимоги до поручителя
може бути як вручення йому вимоги так і
пред'явлення до нього позову.

Як встановлено судом та
підтверджено матеріалами цивільної
справи, 22 листопада 2005 року між
позивачем - ПАТ Комерційний банк
«ПриватБанк» (на той час: ЗАТ
Комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ НАЕ4АК08950002 згідно якого позичальнику
на умовах строковості, платності та
забезпеченості було надано кредит у
сумі 12 558,00 доларів США з кінцевим
строком його погашення 21 листопада 2012
року та сплатою щомісячних процентів
за користування кредитними коштами в
розмірі 12,48 річних (а.с.17-20).

За умовами зазначеного Договору
позичальник - ОСОБА_2 зобов'язувався
погашати заборгованість за кредитом
згідно з обумовленим сторонами
графіком погашення кредитної
заборгованості та сплачувати
щомісячні проценти за користування
кредитними коштами.

В забезпечення виконання
позичальником - ОСОБА_2 своїх
договірних зобов'язань за вказаним
Договором, того ж дня, тобто 22 листопада
2005 року між позивачем ЗАТ Комерційний
банк «ПриватБанк» та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений Договір поруки №
НАЕ4АК08950002/1згідно якого останній
поручився перед кредитором за
виконання позичальником у повному
обсязі узятих на себе кредитних
зобов'язань та взяв на себе солідарну з
боржником відповідальність за їх
невиконання, в тому числі, й що
стосується сплати щомісячних та
підвищених відсотків, комісійної
винагороди, штрафу та пені, а також
відшкодування усіх можливих збитків
(а.с.23-24).

З матеріалів справи вбачається,
що договором поруки п.11, 12 зазначено, що
цей договір набирає чинності з дати
його підписання сторонами і діє до
повного виконання боргових
забов'язань. Відповідальність
поручителя припиняється лише після
виконання боргових забов'зань. Крім
того, сторони домовилися, що порука
припиняється після закінчення п'яти
років від дня настання терміну
повернення кредиту за Кредитним
договором.

Отже, вказаним договором поруки
встановлено строк її припинення.

Тому позовні вимоги щодо
солідарного стягнення за кредитом з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають, оскільки відповідно до ч.4
ст.559 ЦК України порука припиняється,
якщо кредитор протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов`язання не пред`явив
вимог до поручителя. Пред`явлення
вимоги до поручителя є як направлення
йому вимоги про погашення боргу, так і
пред`явлення до нього позову, однак
протягом шести місяців з дня настання
строку виконання основного
зобов`язання - листопада 2012 року ПАТ
Комерційний банк «ПриватБанк» не
пред`явив вимоги до поручителя про
сплату заборгованості за кредитним
договором, а тому порука вважається
припиненою.

В іншій частині рішення сторонами
не оскаржувалось.

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Заочне рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 19 грудня 2013 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_1
скасувати, та ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк «ПриватБанк» у задоволенні
позову до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ НАЕ4АК08950002 від 22.11.2005 року та на
підставі договору поруки № НАЕ4АК08950002/1
від 22.11.2005 року.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає чинності негайно,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий

Судді