Номер провадження 22-ц/775/1295/2014
Головуючий у 1 інстанції - Алтухова О.С.
Доповідач - Зінов'єва А.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2013 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Зінов'євої А.Г.

суддів:
Азевича В.Б.

Ларіної Н.О.

при секретарі:
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу відділу державної виконавчої
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у м. Донецьку на
ухвалу судді Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 23 грудня
2013 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Південкомбанк» (далі Банк) до
суб'єкту оціночної діяльності ОСОБА_2
та відділу державного виконавчої
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у м. Донецьку (далі
ВДВС), третя особа - ОСОБА_3 про
скасування звіту незалежної оцінки
нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року Банк звернувся до
суду з вищевказаним позовом та із
заявою про його забезпечення шляхом
зупинення реалізації предмету іпотеки.

Ухвалою судді Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 23 грудня
2013 року заяву про забезпечення позову
було задоволено: зупинено реалізацію
предмету іпотеки, яким є трикімнатна
квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,1
кв.м., яка належить ОСОБА_3 на праві
власності.

Не погодившись з ухвалою, ВДВС
принесли апеляційну скаргу, в якій
просили ухвалу суду скасувати як таку,
що не відповідає вимогам діючого
законодавства. Просили постановити
нову ухвалу, якою відмовити у
задоволенні клопотання про
забезпечення позову.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги ВДВС посилалися на
те, що у суду першої інстанції не було
підстав для задоволення заяви Банку
про забезпечення позову, який носить
формальний характер, оскільки не
містить обґрунтувань порушень,
допущених суб'єктом оціночної
діяльності. Застосовуючи такий захід
як зупинення реалізації предмету
іпотеки, суд першої інстанції не
звернув уваги на вимоги постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 р., яким встановлено
недопустимість забезпечення позову
шляхом зупинення виконання судового
рішення, яке набрало законної сили.
Крім того, в порушення вимог
процесуального законодавства, суд
першої інстанції не обгрунтував в
ухвалі про забезпечення позову
необхідність застосування такого
заходу, не перевірив наявності спору
між сторонами, не врахував інтереси
інших осіб і не перевірив існування
дійсної загрози утруднення виконання
можливого судового рішення.

В судовому засіданні представник
Банку проти апеляційної скарги
заперечував, просив її відхилити, а
ухвалу суду залишити без зміни.

Інші сторони до судового
засіданні не прибули, про день, час та
місце слухання справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідача,
представника Банку, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню,
а ухвала скасуванню з постановленням
нової з наступних підстав.

Задовольняючи заяву Банку і
забезпечуючи позов шляхом зупинення
реалізації предмету іпотеки, на який
звернуто стягнення за рішенням суду,
суд першої інстанції виходив з того, що
неприйняття заходів щодо забезпечення
даного позову, може ускладнити або
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Між тим, такі висновки суду не
відповідають вимогам процесуального
законодавства, що відповідно до вимог
п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставами
для скасування ухвали суду з
постановленням нової.

Як вбачається з матеріалів
справи, Банком подано заяву про
скасування звіту суб'єкту оціночної
діяльності щодо проведення оцінки
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,1
кв.м., яка належить ОСОБА_3 на праві
власності. Вказана квартира фактично є
предметом іпотеки, яким забезпечено
виконання умов договору кредиту і на
яку звернуто стягнення шляхом
реалізації з прилюдних торгів на
підставі рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 02 червня
2010 р.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Виходячи з вищевказаної норми
закону, суд застосовує заходи для
забезпечення позову.

У даному випадку, незважаючи на
найменування вимог позовною заявою,
Банком фактично подано скаргу на дії
учасника виконавчого провадження, яким
є суб'єкт оціночної діяльності у
відповідності з вимогами ч.1 ст. 7 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року (в редакції за
станом на день виникнення
правовідносин).

Крім того, відповідно до вимог ст.
152 ЦПК України, позов забезпечується,
зокрема, забороною вчиняти певні дії;
зупиненням продажу арештованого майна,
якщо подано позов про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту; зупиненням стягнення на
підставі виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку. У разі необхідності судом
можуть бути застосовані інші види
забезпечення позову. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів
справи, застосовуючи заходи
забезпечення скарги, суд запинив
реалізацію майна, на яке звернуто
стягнення шляхом реалізації за
рішенням суду, яке набуло чинності.

З п.14 Інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 р. №24-152/0/4-13 Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі вбачається,
що у ст. 37 Закону України «Про виконавче
провадження» зазначено, що виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі, зокрема, зупинення
судом стягнення на підставі
виконавчого документа (пункт 4);
зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
посадовою особою, якій законом надано
таке право (пункт 6); зупинення судом
реалізації арештованого майна (пункт 7).
Про подібні види забезпечення позову
йдеться і у статті 152 ЦПК.

Тобто при застосуванні або Закону
України «Про виконавче провадження»,
або статті 152 ЦПК наступають такі ж
правові наслідки, які перешкоджають
подальшому вчиненню дій по виконавчому
провадженню.

Незважаючи на подібність положень, за
своєю правовою природою зупинення
виконавчого провадження та вжиття
видів забезпечення позову за статтею 152
ЦПК різні, так як, по-перше, при
застосуванні Закону України «Про
виконавче провадження» проходить
тимчасове зупинення виключно сфери дії
примусового виконання боржником
рішення, а при застосуванні ЦПК
тимчасово втрачається правова сила
того рішення, що було зупинено.

Також є суттєва різниця в тому, як
проходить ця процедура: за Законом
України «Про виконавче провадження» -
це повноваження державного виконавця,
яке може бути оскаржене до суду, за
правилами ЦПК - це повноваження суду,
яке може бути оскаржене в апеляційному
порядку. При цьому суд не може зупинити
виконавче провадження, так як це
виключне повноваження державного
виконавця. Навіть у разі оскарження дій
державного виконавця, який не зупинив
виконавче провадження, суд вправі
визнати його дії незаконними та
зобов'язати зупинити виконавче
провадження, а не сам зупиняє таке
провадження (частина друга статті 387
ЦПК).

Крім того, згідно п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22.12.2006 р. №9 (в редакції за станом на
день виникнення правовідносин) (далі
Постанова), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При цьому, відповідно до п. 2 Постанови,
недопустимо забезпечувати позов
шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили.

Виходячи із встановлених обставин, суд
зупинивши реалізацію майна, на яке
звернуто стягнення за рішенням суду,
фактично, розглядаючи скаргу, запинив
виконання цього рішення. При цьому, суд
взагалі не переконався в наявності у
Банку доказів на підтвердження своїх
вимог.

За вказаних обставин у суду першої
інстанції не було підстав для
задоволення заяви Банку про
забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303-304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.6,
315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу
державного виконавчої служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку задовольнити

Ухвалу судді Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 23 грудня
2013 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству
«Комерційний банк «Південкомбанк» у
задоволенні заяви про забезпечення
позову шляхом припинення реалізації
нерухомого майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її
оголошення і оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: