Справа № 620/6/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2014 року Зачепилівський районний
суд Харківської області

у складі : головуючого - судді Яценко Є.
І.,

при секретарі - Гагаріній С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду сел. Зачепилівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Бердянська
сільська рада Зачепилівського району
Харківської області про визнання
земельної ділянки спільним майном та
визнання права власності на земельну
ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в
якому вказала, що з відповідачем ОСОБА_2
з 12.05.1994 року вона проживала у
зареєстрованому шлюбі, під час якого
ними було побудовано житловий будинок
в с. Бердянка Зачепилівського району
Харківської області. Свідоцтво про
право власності на вказаний будинок
було видано на ім»я відповідача 10.04.1996
року.

Позивач зазначає, що рішенням
Бердянської сільської ради № 10 від
22.02.1996 року для обслуговування
побудованого житлового будинку і
ведення особистого підсобного
господарства їхній сім»ї була надана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,77 га. Державний акт на право
приватної власності на землю за
спільною згодою було видано на ім»я
відповідача.

ОСОБА_1 стверджує, що з 13.01.1998 року і по
даний час вона являється власницею ?
частин вищевказаного житлового
будинку разом з господарськими
будівлями та вважає, що земельна
ділянка розміром 0,77 га., що надавалась
Бердянською сільською радою для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого підсобного
господарства, є об»єктом права
спільної сумісної власності.

Позивач просить суд визнати земельну
ділянку розміром 0,77 га. розташовану в
АДРЕСА_1 спільним майном подружжя -
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Визнати за нею право
власності на ? частину земельної
ділянки розміром 0,77 га. в АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги, вказала, що
почала проживати з ОСОБА_2 з 1992 року. В
1993 році ОСОБА_2 отримав дозвіл на
будівництво житлового будинку в с.
Бердянка, який було побудовано до 1996
року. В 1996 році після отримання ОСОБА_2
свідоцтва про права приватної
власності на житловий будинок за нею
було визнано право власності на ?
частину вказаного будинку. Крім того,
згідно договору дарування від 13.01.1998
року їй також було подаровано ?
частину даного житлового будинку.
Враховуючи, що в 1996 році вона стала
власником ? частини житлового будинку,
вона звернулася до Бердянської
сільської ради щодо виділення їй
земельної ділянки. Рішенням № 37 від
29.05.1996 року було припинено право ОСОБА_2
на користування земельною ділянкою
площею 0,25 га. і дану земельну ділянку
надано їй у приватну власність і у
довгострокове користування. Про те, що
земельна ділянка для обслуговування
будинку приватизована особисто ОСОБА_2
і ним отримано Державний акт їй стало
відомо приблизно у 2000 році, коли вона
прийшла платити податок за землю, а в
Бердянській сільській раді
відмовились його отримувати,
пояснивши, що дана земельна ділянка
належить ОСОБА_2 ОСОБА_1 пояснила, що
вони разом з відповідачем мешкали до 2006
року і в період з 2000 року по 2006 рік вона
виготовила копію Державного акту.

В судовому засіданні відповідач
заперечив проти позову ОСОБА_1 та
пояснив, що проживав разом з позивачем
з 1992 року. В 1993 році він отримав дозвіл
та земельну ділянку на будівництво
житлового будинку в с. Бердянка. Разом з
позивачем та її синами вони розпочали
будівництво житлового будинку, яке в 1996
році було завершено та отримано
свідоцтво про право власності на даний
будинок. Так як у позивача був житловий
будинок в сел. Високий Харківського
району Харківської області вони
вирішили, що земельну ділянку в с.
Бердянка він приватизує на себе, а
ОСОБА_1 приватизує земельну ділянку в
сел.. Високий. Ним було зібрано
необхідні документи, на підставі яких
було виготовлено Державний акт, який
він отримав 11.11.1996 року. Вказав, що весь
цей час ОСОБА_1 знала, що земельна
ділянка для обслуговування спільного
будинку приватизована особисто ним.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні вказала, що сторони
в судовому засіданні детально пояснили
про час приватизації земельної
ділянки, позивач після розірвання
шлюбу мешкала в сел.. Високий, однак
кожне літо приїздила в с. Бердянка, де в
неї знаходиться пасіка. ОСОБА_1
починаючи з 2000 року знала про те, що
земельна ділянка приватизована лише
ОСОБА_2, мала змогу неодноразово
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав, однак не скористалася
даною можливістю, з моменту коли ОСОБА_1
довідалась про її порушене право
минуло більше 13 років, тому представник
відповідача заявила клопотання про
застосування позовної давності, з
врахуванням спливу якої, на її думку,
слід відмовити в задоволенні позову.

Відповідач підтримав клопотання свого
представника.

Позивач заперечила проти застосування
позовної давності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи :

- копію паспорта та
ідентифікаційного номера позивача,

- копію свідоцтва про право
приватної власності на житловий
будинок в с. Бердянка Зачепилівського
району Харківської області на ім»я
ОСОБА_2 від 10.04.1996 року,

- копію технічного паспорту на ?
частини житлового будинку в АДРЕСА_1 на
ім»я ОСОБА_1 виданого 10.08.2010 року
Красноградським БТІ,

- копію договору дарування від
13.01.1998 року, згідно якого ОСОБА_2
подарував ОСОБА_1 ? частину житлового
будинку в с. Бердянка Зачепилівського
району Харківської області,

- копію Державного акту на право
приватної власності на землю на ім»я
ОСОБА_2, згідно якого останній є
власником земельної ділянки площею 0,77
га. в с. Бердянка Зачепилівського
району Харківської області для
обслуговування житлового будинку і
ведення особистого підсобного
господарства,

- копію трьох квитанцій про сплату
ОСОБА_1 податку за землю,

- лист-відповідь Бердянської
сільської ради від 27.05.2013 року про
відмову ОСОБА_1 в передачі їй у приватну
власність земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства,

- копію рішення Бердянської
сільської ради від 29.05.1996 року про
надання ОСОБА_1 у приватну власність
земельної ділянки площею 0,25 га для
ведення особистого підсобного
господарства,

керуючись :

- ч.1 ст.257 ЦК України, згідно якої
встановлена загальна позовна давність
тривалістю три роки.

- ч.1 ст.262 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права

- ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

приходить до висновку, що до позовних
вимог ОСОБА_1 можливо застосувати
позовну давність. Суд вважає, що
перебіг позовної давності слід
відраховувати з 2000 року, так як згідно
пояснень самого позивача остання
проживала разом з відповідачем однією
сім»єю з 2000 року до 2006 року, і весь цей
час достовірно знала про те, що ОСОБА_2
виготовив Державний акт на землю для
обслуговування житлового будинку та
ведення підсобного господарства.
Поважних причин пропущення позовної
давності, які б дали право для захисту
порушеного права, позивачем вказано не
було.

На підставі викладеного, керуючись
ст.10,11,60,209,212,214,215 ЦПК України, ст. 257, 262, 267
ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Бердянська сільська рада
Зачепилівського району Харківської
області про визнання земельної ділянки
спільним майном та визнання права
власності на земельну ділянку -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий, суддя
Є.І. Яценко