Справа № 569/237/14-ц
14 березня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
головуючого судді Сидорука Є.І.
при секретарі - Патій Н.А.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю,-
ОСОБА_2 звернувся до Рівненського
міського суду із цивільним позовом до
ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна
спільною сумісною власністю.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю за мотивів, що викладені у
позовній заяві, просив позов
Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася у встановленому
законом порядку, заяву чи клопотання
про перенесення розгляду справи не
подавала, заперечень проти позову до
суду не надходило.
Суд, дослідивши докази належного
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи, а також
враховуючи, що представник позивача не
заперечує щодо розгляду справи без
участі відповідача, прийшов до
висновку про розгляд справи без участі
відповідача з постановленням заочного
рішення по справі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх в сукупності, суд приходить
до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду із захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
проживають однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1995 року. Мають
спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 ще має повнолітню дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також з 1995 року
проживає із позивачем однією сім'єю. У
2007 році позивачем була усиновлена
ОСОБА_5, про що свідчить копія заяви від
12 липня 2007 року.

23 серпня 2006 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до якого ОСОБА_3 придбала у власність
квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Право власності на квартиру було
оформлене на ОСОБА_3 Фактично,
розрахунок з продавцем за квартиру
АДРЕСА_1 проводився позивачем особисто,
про що свідчить копія заяви від 08.10.2013
року.

Відповідно до положень ст.74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюється
положення глави 8 цього кодексу.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними. Частина 2
вказаної статті передбачає, що
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Відтак, враховуючи те, що позивач з
відповідачкою проживали однією сім'єю
в період купівлі квартири АДРЕСА_1 але
не перебували у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, вказана вище
квартира набута в результаті укладення
договору купівлі-продажу від 23 серпня
2006 року є майном, набутим ними за час
спільного проживання однією сім'єю, а
отже належить їм на праві спільної
сумісної власності та підлягає поділу
між ними в пропорції по ? частині.

На підставі ч.4 ст. 372 ЦК України, у
зв'язку з визнанням за ним права
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, право власності на цю частину
квартири за відповідачкою підлягає
припиненню.

Крім того, у зв'язку з купівлею вказаної
вище квартири, ОСОБА_3 на праві спільної
сумісної власності з гр. ОСОБА_6, яка
являється власницею квартири АДРЕСА_2
було виділено земельну ділянку з
цільовим призначенням: для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею
0,1000 га. Вказана земельна ділянка
належить відповідачці на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №235281 від 24
лютого 2008 року.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно ст. 378 ЦК України, право
власності особи на земельну ділянку
може бути припинене за рішенням суду у
випадках, встановлених законом.

В даному випадку, у зв'язку з тим, що
позивач є співвласником ? частини
квартири АДРЕСА_1, то на підставі ст. 377
ЦК України має право на виділення
земельної ділянки необхідної для
користування частиною зазначеної
квартири в частці ? частини, що належить
ОСОБА_3 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №235281 від 24 лютого 2008 року в
АДРЕСА_1.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

У відповідності ст. 88 ЦПК України,
підлягає стягнення із відповідача на
користь позивача судові витрати в
розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 82, 88, 212 - 215, 225, 294, 296, 297
Цивільного - Процесуального Кодексу
України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 припинити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частини земельної ділянки, яка
зареєстрована за ОСОБА_3, на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯЕ № 235281 від 24
лютого 2008 року, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частини
земельної ділянки, яка зареєстрована
за ОСОБА_3, на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серія ЯЕ № 235281 від 24 лютого 2008
року, що знаходиться в АДРЕСА_1
припинити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд з поданням в десятиденний
строк апеляційної скарги з дня
проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Сидорук Є.І.

Повний текст рішення виготовлено 18
березня 2014 року

Суддя
Сидорук Є.І.