Справа № 206/1158/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 березня 2014 року Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі :

головуючого судді
Кушнірчука Р.О.,

при секретарі Ковтун
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

24 лютого 2014 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтував тим, що 12 серпня 1989 року
вона зареєструвала шлюб з
відповідачем. Сімейне життя з
відповідачем не склалося, але шлюб між
ними до цього часу не розірвано.
Останнім часом між ними постійно
виникали конфлікті ситуації. З метою
уникнення у подальшому непорозумінь з
приводу долі їхнього спільного
нажитого майна, вона вважає за
необхідне визнати за собою право на
частку майна, яке було придбано за час
шлюбу та просить суд поділити садибу,
яка розташована за адресою АДРЕСА_1,
визнавши за нею право власності на ?
частини садиби, яка складається із
житлового будинку А-1 загальною площею
54,9 кв.м., житловою 37,6 кв.м., допоміжною 17,3
кв.м., Б - літньої кухні. В - вбиральні, Г -
сараю, №1-4, І, к- споруд (а.с.2-3).

Позивач у судове засідання не з'явилася
надала на адресу суду заяву з проханням
розглядати справу без її участі, не
заперечуючи проти її заочного
розгляду.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся, однак відмовився
отримувати судову повістку. У справі є
достатньо доказів для її вирішення, що
у сукупності із вказаними вище
обставинами дає суду підстави для
застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що 12 серпня 1989 року між
позивачем та відповідачем було
зареєстровано шлюб, про що свідчить
свідоцтво про укладання шлюбу серії
НОМЕР_1 (а.с.10).

Згідно договору купівлі - продажу
будинку, посвідченого 31 березня 1999 року
державними нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Заносієнко Н.М. та
зареєстрованого в реєстрі за № 3-553,
відповідач ОСОБА_2 придбав на своє ім'я
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.4).

Згідно технічного паспорту, будинок
АДРЕСА_1 має загальну площу 54,9 кв.м.,
житлову - 37,6 кв.м., допоміжну - 17,3 кв.м. та
складається з А-1 - житловий будинок, Б -
літня кухня, В - вбиральня, Г - сараю, №1-4,
І, к- споруди (а.с.5-8).

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

В силу ч. 1 ст. 60, ст. 63 СК України майно,
придбане подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
подружжя не мав за поважною причиною
самостійного заробітку (доходу).
Подружжя мають рівні права на
володіння, користування й
розпорядження майном, яке належить їм
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, придбане подружжям за час шлюбу,
є їх спільною сумісною власністю.

Аналогічні положення містила в собі ст.
16 Закону України «Про власність»,
згідно з якою майно, придбане подружжям
за час шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю.

У п.п. 23, 24 Пленум Верховного Суду
України в Постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11,
звертається увага на те, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім»я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

З урахуванням того, що спірне
домоволодіння було придбано сторонами
у період перебування у шлюбі та за
спільні кошти подружжя, суд приходить
до висновку про задоволення позовних
вимог у заявлений позивачем спосіб.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу - не здійснювалося.

Керуючись ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 169, 208, 209,
212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Поділити домоволодіння АДРЕСА_1,
припинивши право спільної сумісної
власності на вказане домоволодіння.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину домоволодіння, яка складається
із житлового будинку А-1 загальною
площею 54,9 кв.м., житловою 37,6 кв.м.,
допоміжною 17,3 кв.м., Б - літньої кухні, В -
вбиральні. Г - сараю, №1-4, І, к, - споруд,
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір 600 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
перегляд заочного рішення.

Головуючий суддя:
Р.О. Кушнірчук