Справа № 159/7640/13-ц
Провадження № 2/159/103/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
14 березня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області під головуванням

судді -

Восковської О.А.

за участі секретаря -
Горішної
Н.В.

позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача - Ковельської
міської ради -
Назарчука А.Г.

представника відповідача -
Держземагенства у м. Ковелі -
Клімук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Ковельської міської ради, Управління
Держземагенства в м. Ковелі, ОСОБА_6 про
визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради,
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, визнання незаконною та
скасування реєстрації державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку, -

в с т а н о в
и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Ковельської міської ради, Управління
Держземагенства в м. Ковелі, ОСОБА_6 про
визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради,
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, визнання незаконною та
скасування реєстрації державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку. Позовні вимоги
мотивовані тим, що ОСОБА_1, будучи
власником частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 400
кв.м, розташованої за тією ж адресою,
тривалий час користувався земельною
ділянкою площею 559 кв.м., яка
розташована за його житловим будинком
та є фактично продовженням належної
йому на праві власності земельної
ділянки. Вказує, що 11.06.2013 року
звернувся до Ковельського міського
голови з заявою про надання йому
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення у
користування вище згаданої земельної
ділянки площею 559 кв.м., однак, рішенням
Ковельської міської ради від 25 липня 2013
року № 40/22 позивачу було відмовлено у
наданні дозволу на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки площею 559,00 кв.м. по АДРЕСА_1 в
натурі, узв»язку з тим, що пунктом 1.31.
рішення Ковельської міської ради від
07.10.2010 року № 78/42 іншій особі - ОСОБА_6 -
було передано безоплатно у власність
земельну ділянку площею 1000 кв.м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1, і
земельна ділянка площею 559 кв.м., яку
позивач мав намір отримати в
користування, на той час вже
знаходилась у власності ОСОБА_6,
відповідно до державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 636354 від 15 грудня 2010
року. Вважає, що Ковельська міська рада
при прийнятті оспорюваних рішень грубо
порушила його права на отримання вище
згаданої земельної діляниу площею 559
кв.м., надавши її у власність іншій
особі, оскільки його батьки, а потім і
він сам тривалий період часу відкрито
користувались цією ділянку, вирощували
на ній городину, посадили фруктові
дерева, мали теплицю та встановили на
межі цієї ділянки бетонну огорожу, а,
відтак, він набув право на користування
такою земельною ділянкою на підставі
набувальної давності. Вказує, що він
отримав безоплатно у власність для
будівництва та обслуговування свого
житлового будинку лише 400 кв.м., тоді, як
вважає, що згідно ст.121 ЗК України він
має право на отримання безоплатно у
власність для вказаних цілей земельну
ділянку площею 0, 10 га і саме таким своїм
правом він мав намір скористатись,
звертаючись до відповідача -
Ковельської міської ради - з заявою про
передачу йому спірної земельної
ділянки площею 559кв.м. у власність.
Вказує також, що відповідач не проводив
вилучення у нього згаданої земельної
ділянки, передаючи її у власність іншій
особі, не погоджував межі такої ділянки
з суміжними землекористувачами,
зокрема, з ним самим, не проводив
винесення меж земельної ділянки в
натурі, надаючи її у власність ОСОБА_6
Вважає, що відкрите, добросовісне та
безперервне користування ним вище
згаданою земельною ділянкою площею 559
кв.м. протягом більше ніж 15 років
надають йому право на отримання такої
ділянки у власність чи в користування в
порядку набувальної давності. Із
наведених вище підстав вважає також
незаконною і реєстрацію Державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_6,
оскільки останній неправомірно
отримав таку ділянку у власність. Із
урахуванням наведеного прохає визнати
незаконним та скасувати рішення
Ковельської міської ради від 25 липня 2013
року № 40/22 про відмову у наданні йому, -
ОСОБА_1, - дозволу на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки площею 559,00 кв.м. по АДРЕСА_1 в
натурі, визнати незаконним та
скасувати пункт 1.31. рішення
Ковельської міської ради від 07.10.2010
року № 78/42 про безоплатну передачу у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, яка знаходиться
по АДРЕСА_1, визнати недійсним
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 636354 від 15 грудня 2010 року, виданий
ОСОБА_6, та визнати незаконною та
скасувати реєстрацію державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 636354 від 15
грудня 2010 року, виданого ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
повністю підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві та
пояснив, що у 1988 році згідно договору
дарування він отримав у власність 52/100
житлового будинку АДРЕСА_1, а у 2004 році
отримав безоплатно у приватну
власність для будівництва та
обслуговування частини свого будинку
земельну ділянку площею 400 кв.м., яка
розташована за тією ж адресою. Вказує,
що земельна ділянка площею 559 кв.м.
прилягає до належної йому на праві
приватної власності земельної ділянки
і на ній він вирощує городину, там же
ростуть висаджені ним фруктові дерева,
стоїть теплиця, а пізніше він встановив
на цій же ділянці бетонний паркан.
Пояснив, що, починаючи з 2003 року він
неодноразово звертався до Ковельської
міської ради з заявами про виділення
йому спірної земельної ділянки, однак
відповідач йому постійно відмовляв у
задоволенні таких заяв. Вважає, що
оскільки він тривалий час відкрито
користувався вище згаданою земельною
ділянкою, яка до цього перебувала у
фактичному користуванні його покійних
батьків, то він набув право на
отримання цієї ділянки, у зв»язку з чим
вважає незаконними оскаржувані
рішення відповідача та просить їх
скасувати, визнавши також недійсним і
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, який був
виданий на ім»я ОСОБА_6 та скасувати
реєстрацію такого державного акту.

Представник позивача ОСОБА_2 також
підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та
пояснив суду, що вважає порушеним право
позивача на отримання безоплатно у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку
земельної ділянки в межах, які
визначені ст.121 ЗК України, а саме - 0,10 га
в межах міста, оскільки позивач отримав
для вказаних цілей земельну ділянку
площею лише 400 кв.м., у зв»язку з чим
неодноразово звертався до відповідача
із заявою про передачу йому спірної
земельної ділянки площею 559 кв.м. у
власність і така передача позивачу
вказаної земельної ділянки, - яка межує
з його ділянкою, - була би в межах,
визначених Земельним Кодексом України.
Крім того, пояснив, що позивач тривалий
час - понад 15 років - добросовісно і
відкрито користується вищезгаданою
земельною ділянкою площею 559 кв.м., у
зв»язку з чим набув право на вказану
ділянку. Вважає, що відповідачем грубо
порушено вимоги Закону при передачі
цієї земельної ділянки у власність
ОСОБА_6, оскільки згадана ділянка не
була вилучена у позивача, не
погоджувались межі ділянки з суміжними
землекористувачами та не виносились
межі земельної ділянки в натурі. Також
вважає, що відповідач ОСОБА_6 здійснив
виготовлення проекту землеустрою та
технічної документації без
відповідного договору з організацією,
яка займалась виготовленням такої
документації. Просить задовольнити
позов у повному об»ємі.

Представник відповідача - Ковельської
міської ради - Назарчук А.Г. у судовому
засіданні позов не визнав та пояснив
наступне. Дійсно позивач отримав у
власність, відповідно до договору
дарування, 52/100 житлового будинку по
АДРЕСА_1 і, звернувшись у 2003 році до
Ковельсько міської ради з заявою про
виділення йому у приватну власність
безоплатно земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку отримав безоплатно у
власність 400 кв.м. земельної ділянки для
вказаних цілей. При цьому, інша
співвласниця цього ж житлового будинку
- ОСОБА_8 - отримала за тим же рішенням
міської ради 600 кв.м. земельної ділянки
по АДРЕСА_1 для тих же цілей і,
відповідно, для будівництва та
обслуговування цілого житлового
будинку по АДРЕСА_1 його співвласники
отримали 1000 кв.м., тобто, максимальний
розмір земельної ділянки, який
визначений ст.121 ЗК України. Пояснив, що
в подальшому ОСОБА_1 неодноразово
звертався до Ковельської міської ради
з заявами про передачу йому у власність
як спірної земельної ділянки, так і
інших земельних ділянок, однак, йому
були дані письмові відповіді з
відмовою у задоволенні таких вимог,
оскільки, відповідно до п.4 ст.116 ЗК
України передача земельних ділянок
безоплатно у власність громадян у
межах норм, визначених Земельним
Кодексом України, провадиться один раз
по кожному виду використання. Вважає,
що передача відповідачу ОСОБА_6 у
приватну власність земельної ділянки
площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 проведена
відповідно до вимог земельного
законодавства і вилучення частини
земельної ділянки площею 559 кв.м., якою,
як вказує позивач, він відкрито
користувався тривалий період часу, не
проводилось, оскільки даних про те, що
така земельна ділянка знаходилась
дійсно у користуванні позивача у них
немає. Крім того, пояснив, що,
відповідно до генерального плану
територія АДРЕСА_1 відноситься до
території житлової забудови, а, згідно
з проектом детального планування
території розміщення індивідуальної
житлової забудови по вул.
Волі-Вальсроде, в якому відображено і
вулицю С.Величка, відсутня інформація
про наявність огорожі та теплиці на
спірній земельній ділянці площею 559
кв.м., тоді як при виготовленні такого
плану було враховано інформацію про
наявні земельні ділянки, які
використовувались у встановленому
законом порядку відповідно до
правовстановлюючих документів. Також
пояснив, що тривале використання
позивачем без законних на те підстав
спірної земельної ділянки, на яке він
покликається, не породжує саме по собі,
право користування такою земельною
ділянкою і, крім того, положення ст.119 ЗК
України, не мають зворотної дії в часі,
відповідно, позивач мав би відкрито,
безперервно та добросовісно
користуватись спірною ділянкою до 2017
року і лише тоді у встановленому
законом порядку вирішувати питання про
передачу йому у власність такої
ділянки в порядку набувальної
давності. Вилучення спірної ділянки у
позивача вони не проводили, оскільки
будь-яких даних про те, що така ділянка
перебувала в користування чи у
власності ОСОБА_1 немає, а наявність
фруктових дерев на такій ділянці не є
належним доказом правомірності
користування позивачем такою ділянкою.
Крім того, позивач не довів коли саме
він встановив огорожу та теплицю на
спірній земельній ділянці, і вважає, що
такі огорожа і теплиця були
встановлені позивачем після передачі
згаданої земельної ділянки у власність
ОСОБА_6 Вважає позов безпідставним та
просить відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача -
Держземагенства у м. Ковелі - Клімук
Н.А. у судовому засіданні позов не
визнала та пояснила суду наступне.
Відповідно до Постанови КМ України від
17 липня 2003 року з послідуючими змінами,
адміністратором реєстру земель є Центр
Державного земельного кадастру при
Держаному комітеті України по
земельних ресурсах, який забезпечує
створення та функціонування
державного реєстру земель, відповідає
за достовірність і збереження даних, а,
згідно Інструкції від 22 червня 2009 року
№325 державна реєстрація державних
актів на право власності на земельну
ділянку здійснюється структурними
підрозділами Центру державного
земельного кадастру при Держкомземі
України і лише з 01 січня 2011 року
державна реєстрація та облік
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку та інші
дії щодо ведення державного реєстру
земель покладається на Державний
комітет України. Пояснила також, що з 01
січня 2013 року Управління
Держземагенства у Ковельському районі
здійснює реєстрацію прав на земельні
ділянки, разом з тим, відповідно до
Закону України «Про державний
земельний кадастр» державні акти на
право власності на земельну ділянку не
видаються і документом, що посвідчує
таке право є свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, отримане
у територіальному органі Державної
реєстраційної служби - Держреєстрі, і,
відповідно, вимога позивача до
Держземагенства у м. Ковелі про
визнання незаконною та скасування
реєстрації права власності ОСОБА_6 на
земельну ділянку не може бути заявлена
до них, оскільки Держземагенство, у
даному випадку, не є належним
відповідачем у справі і виконання
таких вимог знаходиться за межами їх
компетенції. Просить відмовити у
задоволенні заявлених до них позовних
вимог.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні
позов не визнав та пояснив суду, що у 2010
році звернувся до Ковельської міської
ради з заявою про надання йому
безоплатно у приватну власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку земельної ділянки по
АДРЕСА_1 і після задоволення його заяви
про надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність
звернувся до відповідної організації,
яка і займалась розробкою та
виготовленням відповідної
документації і таку документацію в
подальшому було затверджено
Ковельською міською радою та в 2010 році
він отримав Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1
Вважає, що отримав вказану земельну
ділянку у власність без будь-яких
порушень закону та просить відмовити у
задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, представників
відповідачів, відповідача ОСОБА_6,
покази свідків, дослідивши письмові
докази у справі, приходить до висновку,
що позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. При
цьому, відповідно до положень ст.ст.58, 59
ЦПК України, докази повинні бути
належними та допустимими.

У ході розгляду даної справи судом
встановлено наступне.

Право громадян України на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) в містах у
розмірі не більше 0,10 га закріплено
пунктом «г» частини 1 статті 121
Земельного Кодексу України.

Як убачається з договору
дарування від 15.01.1988 року ОСОБА_1
отримав у дар від ОСОБА_9 52/100 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.12-15).

Згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ВЛ
№055945 від 17.02.2004 року ОСОБА_1 отримав у
власність земельну ділянку площею 400
кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку
(а.с.11). Як убачається з рішення
Ковельської міської ради від 27.06.2003
року № 11/8 така земельна ділянка була
передана позивачу у власність
безоплатно в порядку ст.121 ЗК України,
відповідно до письмової заяви позивача
від 09.04.2003 року (а.с.22,171).

Відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України
передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Таким чином, передбачене ст.121 ЗК
України право на отримання безоплатно
у приватну власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку ОСОБА_1 використав ще
у 2003 році, отримавши для вказаних цілей
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 400 кв.м. по АДРЕСА_1 і
повторне набуття права власності на
земельну ділянку для вказаних цілей
таким шляхом не передбачено Земельним
Кодексом України.

Як убачається з письмової заяви
ОСОБА_1 від 17.08.2010 року останній
звертався до Ковельської міської ради
з проханням надати йому безоплатно у
власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1(а.с.26), однак, згідно письмової
відповіді від 02.09.2010 року № К-1616 ОСОБА_1
було правомірно відмовлено у
задоволенні такої заяви на підставі ч.4
ст.116 ЗК України (а.с.27). Крім того, як
установлено судом вище, позивачу на
праві приватної власності належить не
цілий житловий будинок по АДРЕСА_1, а
52/100 такого будинку, і, як пояснив суду
представник відповідача Ковельської
міської ради, - власником іншої частини
згаданого будинку ОСОБА_8 також набуто
у власність шляхом безоплатної
приватизації земельну ділянку площею
600 кв.м. по АДРЕСА_1. Таким чином,
загальна площа земельної ділянки,
набутої співвласниками будинку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1 у
власність шляхом безоплатної
приватизації становить 1000 кв.м.

Звертаючись до суду з даним
позовом, а раніше 11.06.2013 року до
Ковельської міської ради із заявою про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою відведення земельної
ділянки площею 559 кв.м. по АДРЕСА_1,
ОСОБА_1 покликався на безперервне,
тривале, відкрите та добросовісне
користування цією земельною ділянкою
спочатку його батьками, починаючи з 1953
року, а в подальшому і ним самим, у
зв»язку з чим вважає, що він набув право
на користування вказаною ділянкою на
підставі набувальної давності, і дані
обставини, на думку позивача, є також
підставою для скасування оскаржуваних
ним рішень відповідача та визнання
недійсним Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданого ОСОБА_6

Відповідно ст.119 ЗК України,
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутись до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування і така передача земельної
ділянки на підставі набувальної
давності здійснюється в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до ч.1
Прикінцевих Положень Земельного
Кодексу України, цей Кодекс набрав
чинності з 01.01.2002 року, тоді як
правовідносини, про які вказує позивач,
- використання спірної земельної
ділянки спочатку його батьками, а
пізніше, і самим позивачем, - мали місце
до набрання чинності вищезгаданою
нормою Земельного кодексу України і
зворотної дії в часі ця норма не має.
Відтак, покликання позивача на набуття
ним права користування земельною
ділянкою площею 559 кв.м. по АДРЕСА_1 на
підставі набувальної власності є
необґрунтованими.

Також однією із підстав для
задоволення заявлених позивачем вимог
останній вказує про наявність на
спірній земельній ділянці насаджених
ним фруктових дерев, встановлених
бетонної огорожі та теплиці, і вважає,
що за таких обставин відповідач -
Ковельська міська рада - не мала права
надавати ОСОБА_6 у власність згадану
земельну ділянку.

Відповідно до ст.39 ЗК України,
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови. Згідно ст.17 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», генеральний план
населеного пункту є основним видом
містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обґрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту, а,
відповідно до ч.3 ст.8 цього ж Закону,
рішення з питань планування та
забудови територій приймаються
сільськими, селищними, міськими радами
та їх виконавчими органами, районними,
обласними радами, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями в межах визначених
законом повноважень з урахуванням
вимог містобудівної документації. Крім
того, відповідно до п.3 ст.24 вище
згаданого Закону, у разі відсутності
зонування або детального плану
території, затвердженого відповідно до
вимог цього Закону, передача (надання)
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності у власність
чи користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
забороняється.

Відповідно до генерального плану
міста Ковеля, територія вулиці
С.Величка відноситься до території
житлової забудови і, як убачається з
рішень Ковельської міської ради № 63/5
від 26.11.2009 року та № 77/47 від 26.08.2010 року,
відділу комунального господарства
виконкому Ковельської міської ради
було доручено виготовити детальний
план територій по вулиці Вальс роде в
місті Ковелі і такий проект детального
планування розташування кварталів
індивідуальної житлової забудови
(детальні плани територій), у тому числі
по вул. Волі-Вальсроде
(Волі-Вальсроде-Величка-Підгірських)
був затверджений Ковельською міською
радою 26.08.2010 року (а.с.172), та, згідно
графічного фрагменту такого проекту
детального планування розташування
кварталів індивідуальної житлової
забудови (детальні плани територій), у
тому числі по вул. Волі-Вальсроде
(Волі-Вальсроде-Величка-Підгірських),
інформація про наявність огорожі та
теплиці на спірній земельній ділянці
площею 559 кв.м. по АДРЕСА_1
відсутня(а.с.175).

Крім того, допитані в якості
свідків ОСОБА_10 - син позивача та
ОСОБА_18 - рідний брат позивача -
показали суду, що бетонна огорожа на
спірній земельній ділянці була
встановлена лише близько двох років
тому, а теплиця - близько трьох років
тому назад; допитані в якості свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили суду
лише про наявність на спірній
земельній ділянці бетонної огорожі та
теплиці, однак, не змогли ствердно
сказати коли саме були встановлені
такі огорожа та теплиця. Такі покази
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_18 спростували
покази свідка ОСОБА_17 про те, що бетонна
огорожа була встановлена позивачем
близько десяти років тому.

Таким чином, аналізуючи вище
перелічені докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що станом на 2010
рік, тобто, коли вирішувалось питання
про можливість надання відповідачу
ОСОБА_6 у власність земельної ділянки
по АДРЕСА_1, на спірній частині вказаної
земельної ділянки були відсутні
бетонна огорожа та теплиця, про які
зазначав позивач і доказів про
насадження фруктових дерев на такій
земельній ділянці станом на 2010 рік
позивач суду також не надав, у зв»язку з
чим суд приходить до висновку що станом
на 2010 рік спірна земельна ділянка була
вільною від зазначених у позовній
заяві споруд та насаджень.

Відтак, із урахуванням
викладеного вище, суд вважає
безпідставними і покликання позивача
на порушення відповідачем -
Ковельською міською радою - вимог ч. 5
ст. 116 ЗК України, згідно якої надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом, - оскільки,
як встановлено судом вище, спірна
земельна ділянка не перебувала у
користування чи у власності позивача
на законних підставах і проведення її
вилучення за правилами статей 149-151 ЗК
України не передбачено Законом.

Відповідно до ст.125 ЗК України,
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою та його державної реєстрації.

Факт приналежності ОСОБА_6 на праві
приватної власності земельної ділянки
площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 підтверджено
Державним актом на право власності на
таку земельну ділянку, виданим 15.12.2010
року, серія ЯЛ №636354(а.с.173,174).

Як убачається з проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_6, отриманню
останнім у власність вище згаданої
земельної ділянки передувало його
письмове звернення до Ковельського
міського голови з відповідною заявою
від 17.08.2010 року (а.с.60), прийняття
Ковельською міською радою рішення від
26.08.2010 року про надання дозволу на
складання такого проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
(а.с.61) та розроблення ТзОВ «Олді»
згаданого проекту землеустрою, у якому
відсутня інформація про наявність на
спірній частині земельної ділянки
будь-яких споруд чи насаджень, а також
виготовлення ТзОВ «Олді» технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж такої земельної
ділянки в натурі (на місцевості), при
цьому, будь-яких порушень вимог
законодавства встановлено не було і
відповідними службами були дані
позитивні висновки щодо затвердження
проекту землеустрою та придатності
земельної ділянки для
будівництва(а.с.51-100). Згідно рішення
Ковельської міської ради від 07.10.2010
року № 78/42 вище згаданий проект
землеустрою було затверджено та надано
у приватну власність ОСОБА_6 безоплатно
земельну ділянку площею 1000 кв.м. по
АДРЕСА_1(а.с.20).

Таким чином, покликання сторони
відповідача про те, що межі наданої у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки не
були винесені в натурі (на місцевості) є
необґрунтованими та спростовані
наведеними вище письмовими доказами.
Відсутність у згаданій проектній
документації письмового договору між
ОСОБА_6 та ТзОВ «Олді» на розроблення
такої документації, - на що також
покликався представник позивача в
судовому засіданні, - не порушує
будь-яких охоронюваних законом прав чи
інтересів позивача та не може
розглядатись як підстава для
задоволення заявлених ним позовних
вимог.

Аналізуючи викладене, суд
приходить до висновку, що підстави для
визнання незаконним та скасування
пункту 1.31. рішення Ковельської міської
ради від 07.10.2010 року № 78/42 про
безоплатну передачу у власність ОСОБА_6
земельної ділянки площею 1000 кв.м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1, а
також для визнання недійсним
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 636354 від 15 грудня 2010 року, виданого
ОСОБА_6, а, відтак, і про визнання
незаконною та скасування реєстрації
такого державного акту відсутні.

Як убачається з заяви ОСОБА_1
11.06.2013 року останній звернувся до
Ковельського міського голови з заявою
про надання йому дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення у
користування земельної ділянки площею
559 кв.м. для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1(а.с.9), - тобто, вже після набуття
такої земельної ділянки у власність
ОСОБА_6 Згідно рішення Ковельської
міської ради від 25.07.2013 року №40/22 «Про
надання дозволу та відмову в наданні
дозволу на розроблення документації із
землеустрою», ОСОБА_1 було відмовлено в
задоволенні такої заяви в зв»язку з
тим, що дана земельна ділянка
знаходиться у власності іншої
особи(а.с.10).

Оскільки на підставі вище
наведених доказів у справі судом
встановлено відсутність порушень прав
та інтересів позивача ОСОБА_1 при
набутті у власність 15.12.2010 року
відповідачем ОСОБА_6 вищезгаданої
ділянки площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1,
частина якої, а саме - 559 кв.м. - є спірною
земельною ділянкою у даній справі,
відповідно, прийняте відповідачем -
Ковельською міською радою - рішення від
25.07.2013 року № 40/22 є правомірним та
обґрунтованим і підстави для визнання
незаконним та скасування такого
рішення відсутні.

Належні та допустимі докази, які б
спростовували встановлені та наведені
вище обставини у даній справі
сторонами суду не надано і, відповідно,
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду справи та не
підлягають до задоволення за їх
безпідставністю.

Керуючись
ст.ст.3,5-8,10,11,15,30,58,59,60,61,88,212,213,215,218 ЦПК
України, ст.ст.39,116,119,121,125,149-151
Земельного Кодексу України, ст.ст.8,17,24
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Ковельської міської ради, Управління
Держземагенства в м. Ковелі, ОСОБА_6 про
визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради від 25
липня 2013 року № 40/22 про відмову у
наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки площею 559,00 кв.м. по АДРЕСА_1 в
натурі, визнання незаконним та
скасування пункту 1.31. рішення
Ковельської міської ради від 07.10.2010
року № 78/42 про безоплатну передачу у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, яка знаходиться
по АДРЕСА_1, визнання недійсним
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 636354 від 15 грудня 2010 року, виданий
ОСОБА_6, та визнання незаконною та
скасування реєстрації державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 636354 від 15
грудня 2010 року, виданого ОСОБА_6, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з моменту його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
під час проголошення судового рішення -
в цей же строк з дня отримання ними
копії рішення суду.

ГоловуючаО. А. Восковська