УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
фермерського господарства «Поділля
Інвест» про розірвання договору оренди
землі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він є власником земельної
ділянки площею 1,5050 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
Рогізківської сільської ради
Чечельницького району Вінницької
області. У квітні 2005 року між ним та
відповідачем укладено договір оренди
зазначеної земельної ділянки. 17 грудня
2007 року йому було видано державний акт
на право власності на зазначену
земельну ділянку, після чого
представник відповідача запропонував
йому укласти новий договір на
попередніх умовах, на що він не
погодився, оскільки орендна плата у
розмірі 1% від вартості земельної
ділянки його не влаштовувала.
Відповідач перестав сплачувати
орендну плату, а з 2010 року позивач
самостійно обробляє земельну ділянку.
У 2013 році від відповідача на адресу
позивач надійшов лист з пропозицією
надати банківські реквізити для
перерахунку орендної плати. Позивач
зазначав, що відповідач систематично
не сплачував орендну плату, договір
оренди він з ним не переукладав та не
реєстрував, а тому просив суд припинити
договір оренди земельної ділянки,
укладений ним з відповідачем у квітні
2005 року шляхом його розірвання.

Рішенням Чечельницького районного
суду Вінницької області від 25
жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Договір оренди земельної ділянки (паю),
укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Поділля
Інвест» у квітні 2005 року (дата договору
відсутня) розірвано. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 23 грудня 2013 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову з інших правових підстав.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судового рішення в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до п. 1 договору оренди,
укладеного між сторонами, предметом
цього договору є земельна частка (пай).

Пунктом 2.3. договору оренди земельної
частки (паю) встановлено термін його
дії на 10 років, тобто до квітня 2015.
Водночас визначено, що в разі виділення
земельної ділянки на основі земельної
частки (паю) в натурі (на місцевості)
зобов'язання сторін припиняються
відповідно до чинного законодавства.

Отже, сторони в договорі визначили
умову припинення договору, що
відповідає положенням ст. 604 ЦК України,
тому з моменту виділення належної
позивачу земельної частки в натурі (н
місцевості) та видачі йому 22
лютого 2008 року державного акта на право
власності на земельну ділянку,
сертифікат, на підставі якого було
укладено договір оренди, втратив
чинність, а укладений між сторонами
договір оренди земельної частки (паю)
припинив свою дію.

За таких підстав, апеляційний суд,
відмовляючи в позові, на підставі
доказів, наданих сторонами й належним
чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що відсутні правові підстави
для дострокового розірвання договору
оренди землі, так як він припинив свою
дію.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення, не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 23 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко