Справа №442/1334/14-ц
Провадження №2/442/747/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

за участю секретаря - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Залокотської сільської ради
Дрогобицького району про визнання
права власності на нерухоме майно по
спадкуванню за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що її матері
- ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
належало будинковолодіння АДРЕСА_1.
Зазначає, що прийняла спадщину після
смерті матері, оскільки на момент
відкриття спадщини була зареєстрована
і проживала у належному матері
житловому будинку. Однак, звернувшись в
нотаріальну контору з заявою про
прийняття спадщини, отримала відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
- зазначений вище житловий будинок,
оскільки на вказане будинковолодіння
належним чином не оформлено право
власності. Зазначає, що інших
спадкоємців після смерті матері немає,
а тому просить ухвалити рішення, яким
визнати за нею право власності на
спірне спадкове майно.

Сторони в судове засідання не
з'явились, подавши заяви про розгляд
справи у їхній відсутності. Позивач
позов підтримує, а відповідач проти
задоволення позову не заперечує.

А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

На час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_2 (2003 рік) діяв Цивільний Кодекс
УРСР (в редакції 1963 року), який слід
застосовувати до спірних
правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963
року) спадкоємцями за законом у рівних
частках є діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого, онуки і
правнуки померлого, якщо на час
відкриття спадщини немає в живих того з
їх батьків, хто був би спадкоємцем
(перша черга), а також брати і сестри,
дід та бабка померлого (друга черга). До
числа спадкоємців за законом належать
непрацездатні особи, що перебували на
утриманні померлого не менше одного
року до його смерті.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (1963 року)
спадкоємець визнається таким, що
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном або якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була
матір'ю для ОСОБА_1, яка являється її
єдиною спадкоємицею першої черги за
законом та яка на момент відкриття
спадщини проживала разом зі
спадкодавцем.

Відповідно до довідки Залокотської
сільської ради Дрогобицького району за
№175 від 19.022014 року, згідно даних по
господарських книг, що зберігаються в
сільській раді, за ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, рахується жилий будинок
на АДРЕСА_1, побудований у 1968 році. За
будинком числиться земельна ділянка
площею 0,25 га.

Відповідно до листа приватного
нотаріуса Дрогобицького районного
нотаріального округу Москалик ЛП. Від
21.02.2014 року за №129/02-14, ОСОБА_1 відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на жилий будинок на АДРЕСА_1.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди на час
закінчення будівництва спірного
житлового будинку (1968 рік) регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженою 31 січня
1966 року, яка втратила чинність на
підставі наказу Держжитлокомунгоспу
від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української PCP, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31 січня
1966 року (була чинною до 13 грудня 1995
року), не підлягають реєстрації будинки
і домоволодіння, що розташовані в
сільських населених пунктах, які
адміністративно підпорядковані містам
або селищам міського типу, але до них не
приєднані.

Підстави набуття права власності на
житловий будинок, споруди та
належність цього майна особі
визначаються законодавством, чинним на
час набуття права власності.
Законодавством, яке діє на час
відкриття спадщини, врегульовано
питання спадкування цього майна, а не
його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання
права власності на спадкове майно суду
слід керуватися законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у самого спадкодавця на момент
закінчення будівництва будинків, а
також положеннями ЦК Української РСР
1963 року, Законом України "Про
власність", Законом України "Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування в
Україні", постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року №105 "Про порядок
обліку житлового фонду в Українській
РСР".

Відповідно до п. 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР №45/5
від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР № 1/5
від 19 січня 1976 року, підтвердженням
належності будинку може служити
відповідна довідка виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, в якій, крім підтвердження
належності жилого будинку (частини
будинку) відчужувачу на підставі
запису в погосподарській книзі,
повинно бути також зазначено: дані про
склад будинку; розмір загальної жилої
площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням
належності жилого будинку (його
частини) певній особі є запис в
погосподарських книгах, ведення яких
на той час передбачалось наказами
Центрального статистичного управління
СРСР і було обов'язковим. Виникнення
права власності на жилі будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації цього права чи від
прийняття його до експлуатації.

З огляду на те, що покійна ОСОБА_2 при
житті не отримала свідоцтва про право
власності на будинковолодіння на
АДРЕСА_1, належність спадкодавцю
житлового будинку підтверджується
записом в погосподарських книгах
Залокотської сільської ради, позивачка
звернулась в нотаріальну контору з
заявою про видачу свідоцтва про право
власності на спадкове майно, однак у
видачі такого їй було відмовлено,
оскільки на вказаний будинок належним
чином не оформлено право власності, а
тому суд доходить висновку, що позов є
підставним та підлягає задоволенню.

Враховуючи вище наведене та керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст. ст. 529, 530, 548, 549, 551 ЦК України (в
редакції 1963 року), суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок загальною площею 113,8
кв.м., в т.ч. житловою - 66,4 кв.м., з
господарськими будівлями та спорудами,
що на АДРЕСА_1, по спадкуванню за
законом після смерті матері - ОСОБА_2,
яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя