Номер провадження № 22-ц/785/2561/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі - продажу від
02. 06. 2011 року недійсним за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 20. 12. 2013 року,
-

встановила:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив суд
ухвалити рішення, яким визнати договір
купівлі-продажу належної позивачу
квартири АДРЕСА_1, від 02.06.2011 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 -
недійсним.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим,
що 02.06.2011 року між ним та ОСОБА_6 було
укладено договір дарування 13/100 частин
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: 65095, АДРЕСА_2

Крім того, позивач вказує на те, що
цього ж дня між ним та відповідачем
було укладено договір купівлі-продажу,
за яким він є продавцем квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
відповідач - покупцем.

Однак, позивач посилається на те, що
договір купівлі-продажу від 02.06.2011 року
є нікчемним, у зв'язку з тим, що на
момент його укладання стан здоров`я
позивача не був належний і він не міг
укладати жодного договору, так як
погодні умови в той день були не досить
сприятливі. Також вказував на те, що
грошових коштів за вказаним договором
він не отримував, а відповідач щоб не
виплачувати кошти за договором
купівлі-продажу, користуючись його
хворобливим станом, зобов'язав його
власноручно написати розписку про
отримання грошових коштів за
договором.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 20.12.2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, сторони що
зьявилися, доводи апеляційної скарги,
сторони, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що 02
червня 2011 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було посвідчено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_6 купив квартиру
АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що на момент укладання договору він
тимчасово втратив дієздатність та
спроможність приймати рішення, так як
він страждає бронхіальною астмою та в
день підписання договору була не
сприятлива погода, у зв'язку з чим стан
його здоров'я був поганим.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Загальні положення про правочин
містяться у параграфі 1 глави 16
Цивільного Кодексу України. Зі змісту
цієї норми закону вбачається, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Вказані обставини
передбачені у статті 203 ЦК України.

В статті 215 ЦК зазначені конкретні
умови визнання правочину недійсним.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту договору купівлі-продажу
вбачається, що сторонам нотаріусом
роз'яснені приписи цивільного
законодавства, що регулюють укладений
між ними договір. Нотаріусом
дієздатність перевірена, позивач не
заявляв, що він з фізичних (як то вади
зору, слуху тощо) або психічних
захворювань не здатний був усвідомити
зміст договору купівлі-продажу,
доказів на підтвердження того факту не
надав.

Згідно копії довідки до акту огляду
МСЕК №039411 ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи,
таким чином, з наданих суду медичних
документів не вбачається, що ОСОБА_2 за
станом здоров'я не міг зрозуміти
значення договору купівлі-продажу,
який він укладав.

Ухвалою суду від 08.10.2013 року по справі
була призначена судово-медична
експертиза стану здоров`я ОСОБА_2 за
період з травня по червень 2011 року з
метою встановлення здатності ним
укладати договір в зазначений період,
на вирішення експертів поставлені
наступні запитання: чи страждав ОСОБА_2
психічним захворюванням в період з
травня по червень 2011 року, які б
впливали на його здатність розуміти
значення своїх дій? чи усвідомлював
ОСОБА_2 значення своїх дій та чи міг
керувати ними під час укладання
договору купівлі-продажу від 02.06.2011
року?

Як вбачається з акту №595 комісійної
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 06.11.2013 року ОСОБА_2
потребує стаціонарного обстеження, так
як при одноразовому огляді надати
відповідь на питання, поставлені судом,
не виявляється можливим.

Однак, з клопотанням про призначення
стаціонарної судово-медичної
експертизи стану здоров`я ОСОБА_2 до
суду не звертався.

С таттею 203 ЦК України передбачено,
що правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно вимог ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Як вбачається з ч.1 ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

У відповідності до ч. 1,3 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із
сторін. або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин)

Згідно ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Жодних підстав, передбачених законом,
для визнання договору недійсним
позивачем наведено не було.

Як вбачається з п. 8 Договору, сторони
підписавши договір підтвердили, що
вони не визнані недієздатними чи
обмежено дієздатними; укладання
договору відповідає їх інтересам,
умови договору зрозумілі і
відповідають реальній домовленості,
договір не є фіктивним чи удаваним
правочином, не приховує іншого
правочину і спрямований на реальне
настання наслідків, які обумовлені у
ньому.

В судовому засіданні не знайшли
підтвердження твердження позивача про
те, що в день укладання договору
купівлі-продажу ним була втрачена
дієздатність, а також про те, що
відповідач зобов'язав його власноручно
написати розписку про отримання
грошових коштів.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є фактично
тотожними змісту заяви належну оцінку
яким дав суд першої інстанції
ухвалюючи рішення, та фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди заявника з висновками суду
першої інстанції з їх оцінкою.

Позивача при розгляді справи в суді
першої апеляційної інстанції зазначав,
що відповідач не в повному обсязі
розрахувався з позивачем за куплену
квартиру, а тому позивач вважав, що
відповідач повинен повністю
розрахуватися за куплену ним квартиру,
а в разі несплати за квартиру
відповідачем в повному обсязі, позивач
наполягав на визнанні договору купівлі
продажу недійсним.

Колегією позивачу надавався строк для
визначення з яких підстав він просить
при розгляді справи в суді апеляційної
інстанції визнати договір
купівлі-продажу недійсним, однак
позивач після оголошення перерви в
судовому засіданні зазначив, що він
наполягає на своїх вимогах, а саме що
відповідач повинен повністю
розрахуватися за куплену ним квартиру,
а в разі несплати за квартиру
відповідачем в повному обсязі, позивач
наполягав на визнанні договору купівлі
продажу недійсним, яки є
взаємовиключними.

Зазначення позивача як при розгляді
справи в суді першої інстанції так і
при розгляді справи в суді апеляційної
інстанції, що він при укладанні
договору купівлі-продажу від 02.06.2011
року знаходився в хворобливому стані, а
тому не розумів значення своїх дій,
спростовуються його поясненнями, що
він пам'ятає обставини укладення
договору дарування 02.06.2011 року між ним
та ОСОБА_6 до укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції позивачу було роз'яснено, що
попередньою судово-психіатричною
експертизою було зазначено, що для
з'ясування стану здоров'я позивача на
час укладення договору купівлі-продажу
необхідно проведення стаціонарної
судово-психіатричної експертизи, однак
позивач не заявив клопотання про
призначення стаціонарної
судово-психіатричної експертизи,
наполягаючи на тому, що в матеріалах
справи достатньо доказів для
задоволення його позовних вимог.

Таким чином колегія вважає, що
позивачем як в суді першої інстанції
так і в суді апеляційної інстанції не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження заявлених ним
позовних вимог.

На підстав наведеного колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права не допустив, а
наведені а апеляційній скарзі доводи,
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20. 12. 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич