У х в а л а

іменем україни

13 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,
Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсним договору дарування
квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 25 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 3 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із указаним позовом. Зазначала, що
після смерті свого чоловіка у 1991 році
вона залишилась одна, почала хворіти,
крім цього, похилий вік зумовив
необхідність у постійному сторонньому
догляді за нею. Бажаючи забезпечити
собі догляд, виявила намір передати у
власність належну їй на праві
власності квартиру ОСОБА_2, яка не
є її родичкою, взамін на постійний
догляд. Тобто виявила намір укласти
договір довічного утримання, однак
через правову необізнаність,
перебуваючи під впливом помилки, не
читаючи умов такого, 2 вересня 1999 року
подарувала відповідачу ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1. При цьому вважала, що
укладає договір довічного утримання. У
зв'язку з тим, що відповідач на початку
року припинила забезпечувати її
продуктами харчування та здійснювати
за нею догляд, у неї виникла
необхідність звернення за допомогою до
своєї родички та в подальшому
укладення з нею нового договору
довічного утримання. На стадії
підготовки такого вона довідалась, що
фактично між сторонами укладено
договір дарування. Вважає, що коли б
знала про те, що відчужує своє майно
відповідачці без зустрічних з її
сторони зобов'язань по догляду за нею,
ніколи б не уклала такий договір. Таке
свідчить про помилку з її боку щодо
правової природи договору, взаємних
зобов'язаннях по цьому договору.
Посилаючись на наведене, просила
задовольнити позов.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 25 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 3 грудня 2013 року, позов ОСОБА_1
задоволено. Договір дарування від
2 вересня 1999 року квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 2775, визнано недійсним.

ОСОБА_2 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржувані рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, направити справу
на новий судовий розгляд.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 25 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 3 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді:В.О.
Кузнєцов Г.І. Мостова