Єдиний унікальний номер 258/5830/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1483/2014
Головуючий в 1 інстанції Подолянчук І.М.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Безрученко Ю.О., Биліни Т.І.,

при секретарі
Мишко Д.О.,

за участю

представника позивача
Козюта Д.О.,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Содействіє» до ОСОБА_4 про
зобов'язання поновити планування та
обладнання приміщення у первісному
стані за апеляційною скаргою позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Содействіє»
на рішення Кіровського районного суду
м. Донецька від 30 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 30 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ) «Фірма
«Содействіє» до ОСОБА_4 про
зобов'язання поновити планування та
обладнання приміщення квартири
АДРЕСА_1 в первісний стан та заборону
використовувати приміщення квартири
АДРЕСА_1 для зайняття підприємницькою
діяльністю.

В апеляційній скарзі відповідач (ТОВ)
«Фірма «Содействіє», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі. Апелянт посилається на
те, що судом першої інстанції
безпідставно проігноровано той факт,
що перепланування квартири не
узгоджено з виконкомом Кіровської
районної ради, зроблені зміни у
плануванні порушують цілісність
конструкції, що призводить до скарг з
боку інших мешканців будинку.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача Козюта
Д.О. підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні апеляційної
інстанції заперечував проти доводів
апеляційної скарги і просив залишити
рішення суду без змін .

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що в травні 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом до
відповідача та зазначав, що відповідно
до рішення Донецької міської ради від 26
травня 2006 року № 2/21 будинок АДРЕСА_1
перебуває на балансі ТОВ «Фірма
«Содействіє», яке визначено виконавцем
послуг по управлінню житловим фондом
територіальної громади у Кіровському
районі м. Донецька, та як
житлово-експлуатаційна організація
забезпечує збереження житлового фонду
і належне його використання, контролює
додержання громадянами правил
користування жилими приміщеннями.

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 16 липня 2003 року і в
своїй квартирі виконав роботи по
переплануванню, а саме: проведено
демонтаж міжкімнатних перегородок та
змінена система централізованого
теплопостачання. Квартира
використовується як нежиле приміщення
для розташування крамниці
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Проектно-дозвільна
документація на перепланування
квартири у відповідача відсутня.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ТОВ «Содействіє», суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав суду переконливих доказів про те,
що відповідач в належній йому на праві
власності квартирі займається
промисловим виробництвом, а проведене
відповідачем перепланування, пов'язане
зі збільшенням житлової площі за
рахунок демонтажу перегородок без
порушення капітальних несучих стін,
несучих конструкцій, опор, балок за
рахунок площ коридорів та допоміжних
приміщень не вважається самовільним
переплануванням, підключення приладів
центрального опалення в квартирі
виконане у відповідності до проекту.

Такий висновок суду апеляційний суд
вважає правильним і таким, що
відповідає встановленим у справі
обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке воно здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Ст. 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, може вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Судом встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що згідно договору
купівлі-продажу від 16 липня 2003 року,
зареєстрованого в КП «БТІ м. Донецька»
12 лютого 2004 року за №1473621, відповідач
ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1.
Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 27 лютого 2008 року
при вирішенні спору про розподіл
спільної сумісної власності подружжя
квартира АДРЕСА_1 передана у власність
ОСОБА_5, яка відповідно до договору
купівлі-продажу від 17 вересня 2013 року
продала вказану квартиру відповідачу
ОСОБА_4.

Відповідно до рішення Донецької
міської ради №2/21 від 26 травня 2006 року
та з метою впорядкування відносин у
сфері надання житлово-комунальних
послуг, ТОВ «Фірма «Содєйствіє»
визначено виконавцем послуг з
управління житловим фондом
територіальної громади м. Донецька у
Кіровському районі.

Згідно з Правилами утримання житлових
будинків та прибудинкових територій,
затвердженими наказом
Держжитлокомунгоспу від 17 травня 2005
року №76 та Положенням про порядок
надання дозволу на виконання
будівельних робіт, затвердженим
наказом Держбуду від 15 грудня 2000 року
№273, під переобладнанням розуміється
влаштування індивідуального опалення
та іншого інженерного обладнання,
перенесення нагрівальних,
сантехнічних та газових приладів,
переобладнання туалетів, ванних
кімнат, вентиляційних каналів.

Під переплануванням розуміється
перенесення та розбирання перегородок,
перенесення а влаштування дверних
прорізів, тамбурів тощо.

Відповідно до Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженою Наказом Держбуду України
№127 від 24 травня 2001 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10 липня 2001 року №582/5773,
для квартир багатоквартирних житлових
будинків, гуртожитків: (Пункт 3.2 розділу
3 доповнено новим абзацом згідно з
Наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства N 404
від 09 серпня 2012 року), не вважається
самовільним переплануванням
перепланування, пов'язані зі
збільшенням житлової або підсобної
площі за рахунок монтажу перегородок
без порушення капітальних несучих
стін, несучих конструкцій, опор, балок
за рахунок площ коридорів та
допоміжних приміщень.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до акту від 12 грудня 2012 року,
складеному комісією посадових осіб
позивача - ТОВ «Фірма «Содєйствіє»,
відповідач ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1
виконав роботи по переплануванню
квартири, а саме: монтував міжкімнатні
перегородки та змінив систему
централізованого опалення.

За таких обставин суд першої інстанції
зробив правильний висновок про те, що
проведене відповідачем ОСОБА_4
перепланування, пов'язані зі
збільшенням житлової площі за рахунок
демонтажу перегородок без порушення
капітальних стін, несучих конструкцій,
опор, балок за рахунок площ коридорів
та допоміжних вміщень, не вважається
самовільним переплануванням. Крім
того, відповідно до акту виконаних
робіт, складеному посадовими особами
«ТОВ «Фірма «Содєйствіє», роботи по
підключенню приладів централізованого
опалення в квартирі АДРЕСА_1, виконані у
відповідності до проекту.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідач влаштував дверний проріз
в капітальній стіні, нічим не
підтверджено, оскільки при зверненні
до суду позивач про це не заявляв,
ніяких доказів в підтвердження
вказаної обставини суду не надав, а
представник відповідача заперечує
проти цього.

Посилання позивача на те, що квартира
використовується як нежиле приміщення
для розташування крамниці
«ІНФОРМАЦІЯ_1», не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні і
ніяких доказів в підтвердження цього
позивач суду не надав.

Суд першої інстанції обгрунтовано
дійшов висновку про те, що позивач не
довів суду, що відповідач ОСОБА_4 в
квартирі АДРЕСА_1 займається
промисловим виробництвом, а
передбачені законом підстави для
заборони відповідачу ОСОБА_4 займатись
за місцем свого проживання - в квартирі
АДРЕСА_1 іншою підприємницькою
діяльністю, відсутні.

Одним із видів розпоряджання власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом; законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності (стаття 320
ЦК України).

Статтею 5 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» передбачено, що
державна реєстрація фізичних
осіб-підприємців проводиться
державним реєстратором за місцем
проживання фізичної особи-підприємця.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців фізична
особа-підприємець ОСОБА_4
зареєстрований за місцем свого
проживання: АДРЕСА_1.

Громадяни, які використовують жиле
приміщення відповідно до його
призначення (мешкають в ньому),
додержуються правил користування
жилими приміщеннями (не використовують
житлові приміщення для провадження
господарської діяльності промислового
характеру), не завдають шкоди
навколишньому середовищу, не порушують
права та охоронювані законом інтереси
громадян, юридичних осіб і держави,
можуть використовувати жиле
приміщення для здійснення
підприємницької діяльності. Таким
чином, здійснення фізичною
особою-підприємцем підприємницької
діяльності непромислового характеру в
житлових приміщеннях не є порушенням
чинного законодавства України.

Посилання апелянта на те, що дії
відповідача порушують законні права
та інтереси інших жителів будинку
АДРЕСА_1, про що свідчать скарги
мешканців будинку, апеляційний суд
визнає безпідставними, оскільки ніяких
доказів на підтвердження погіршення
технічного стану будинку внаслідок
переобладнання квартири відповідача,
позивач суду не надав, проте з копій
звернень жителів будинку АДРЕСА_1
вбачається, що в будинку має місце
переобладнання квартир №№ НОМЕР_1,
НОМЕР_2, НОМЕР_3, які розташовані на
першому поверсі.

Використання і забезпечення
схоронності житлового фонду,
відповідно до ст. 15 ЖК України, належить
до компетенції виконавчих комітетів
районних, міських, районних у містах
Рад народних депутатів, які зокрема
здійснюють: державний контроль за
використанням і схоронністю житлового
фонду (частина перша статті 30); контроль
за станом та експлуатацією відомчого
житлового фонду.

Державний контроль за використанням і
схоронністю житлового фонду має своїм
завданням забезпечити додержання
всіма міністерствами, державними
комітетами, відомствами, державними,
кооперативними та іншими громадськими
підприємствами, установами,
організаціями, житлово-будівельними
кооперативами, службовими особами та
громадянами правил користування
житловим фондом і утримання його в
технічно справному стані.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції обґрунтовано послався на те,
що відповідно до ст. 30 ЖК України та
рішення Донецької міської ради № 2/21
від 26 травня 2006 року, позивач не
уповноважений законом на здійснення
державного контролю за використанням і
збереженням житлового фонду і не має
права проводити такий контроль
приватного житлового фонду.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна правова
оцінка, в судовому рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі позивача доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу позивача Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
«Содействіє» - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 30 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Ю.О. Безрученко

Т.І. Биліна