Справа № 159/227/14-ц
Провадження № 2/159/231/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
21 березня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

в складі : головуючого-судді
Бондара В.М.

з участю: секретаря
Шокот С.Т.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
страхової компанії
Рожкова О.Є.

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в м.
Ковелі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» (далі Страхова компанія),
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
страхового відшкодування та франшизи, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з вказаним позовом до
приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
страхового відшкодування та франшизи.
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 08.11.2012 року о 19.00
годині в м. Ковелі мало місце ДТП, під
час якого водій ОСОБА_5, який керуючи
автомобілем скоїв наїзд на його
автомобіль. ДТП скоїв ОСОБА_5, а ОСОБА_4 є
страхувальником забезпеченого
транспортного засобу, яким було
вчинене ДТП. Внаслідок вказаної події
автомобілі отримали механічні
пошкодження, в тому числі і його
автомобіль, марки «Форд Ескорт»,
реєстраційний номер НОМЕР_2. Оскільки
автомобіль винуватця ДТП
застрахований у встановленому порядку,
тому страхова компанія повинна була
виплатити йому страхове відшкодування,
однак відмовляється це зробити,
мотивуючи тим, що вартість автомобіля
значно менше вартості
відновлювального ремонту. Він не
згідний з таким рішенням, тому просить,
стягнути з приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» на його користь 39 099.05
гривень страхового відшкодування та
зобов'язати їх надати у судове
засідання висновок № 1110 про вартість
автоварознавчого дослідження від
15.02.2013 року. Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
1 000 гривень франшизи. Судові витрати
стягнути з відповідачів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача позов підтримали
повністю, просять його задовольнити з
вищевикладених підстав.

Представник відповідача ПАТ «Страхова
компанія «Гарантія» у судовому
засіданні позов не визнав, подав
письмові заперечення в яких вказує про
безпідставність вимог позивача,
оскільки про настання страхового
випадку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 страхову
компанію не повідомили у встановленому
порядку. Крім того, вартість
відновлювального ремонту в декілька
разів більше ніж вартість самого
автомобіля. Просить відмовити у позові.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час
судового розгляду справи позов визнали
та не заперечують проти його
задоволення.

Зважаючи на позицію сторін та
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до висновку, що позов
частково підставний та підлягає до
часткового задоволення.

Судом встановлено, що 08.11.2012 року о 19.00
годині в м. Ковелі мало місце ДТП, під
час якого водій автомобіля, який
належить ОСОБА_4, марки «Фольцваген
Елтус» д.н. НОМЕР_1, ОСОБА_5 скоїв наїзд
на автомобіль марки «Форд Ескорт»,
реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням водія - власника ОСОБА_1
Винуватість відповідача ОСОБА_5 у
вчиненні ДТП підтверджується
постановою Старовижівського районного
суду Волинської області від 17.12.2012 року.
У відповідності до полісу № АЕ/0563604 від
29.11.2011 року цивільна відповідальність
відповідача була застрахована в ПАТ
«Страхова компанія «Гарантія», тобто
був укладений Договір ( поліс)
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності від 29.11.2011
року строком на 1 рік. Укладений
Договір - першого типу і його дія
розповсюджується на будь - якого водія,
що на відповідній правовій підставі
керує вказаним автомобілем. Таким
чином, на водія ОСОБА_5
розповсюджується дія цього Договору
страхування

Згідно вимог ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», У разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.1.
дотримуватися передбачених правилами
дорожнього руху обов'язків водія,
причетного до дорожньо-транспортної
пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою
запобігання чи зменшення подальшої
шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб,
причетних до цієї пригоди, про себе,
своє місце проживання, назву та
місцезнаходження страховика та надати
відомості про відповідні страхові
поліси; 33.1.4. невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово надати страховику,
з яким укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально. У разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди за участю лише забезпечених
транспортних засобів, за умови
відсутності травмованих (загиблих)
людей, а також за згоди водіїв цих
транспортних засобів щодо обставин її
скоєння, за відсутності у них ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, ці водії
мають право спільно скласти
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду. У такому разі водії
транспортних засобів після складення
зазначеного в цьому пункті
повідомлення мають право залишити
місце дорожньо-транспортної пригоди
та звільняються від обов'язку
інформувати відповідні підрозділи МВС
України про її настання.

Суд приходить до переконання, що водій
ОСОБА_5, як винуватець ДТП, та власник
застрахованого автомобіля ОСОБА_4,
повинні були та могли у встановленому
порядку та у встановлені строки
повідомити страхову компанію про
настання випадку, який може бути
визнаний страховим, однак цього не
виконали, чим фактично взяли на себе
всю відповідальність за заподіяну
шкоду.

Відповідно до договору від 03.02.2012 року
купівлі-продажу автомобіля марки «Форд
Ескорт», 1997 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, покупцем і продавцем
визначено його вартість, яка складає 450
злотих.

Висновком експертного
автотоварознавчого дослідження № 1110
від 15.02.2013 року визначено, що ринкова
вартість не розмитненого автомобіля
марки «Форд Ескорт», 1997 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 5
895.11 гривень, а вартість
відновлювального ремонту цього
пошкодженого автомобіля складає 39 099.05
гривень.

Тобто, вказаними документами
спростовуються твердження сторони
позивача про значно більшу вартість
пошкодженого автомобіля позивача. Крім
того, суд звертає увагу, що на час ДТП
ОСОБА_1 фактично був єдиним власником
цього автомобіля, однак юридично не
зареєстрував його на себе у
встановленому порядку.

Також, даним висновком експерта
фактично визнано повну загибель
транспортного засобу. При повній
загибелі транспортного засобу
страхове відшкодування сплачується в
межах страхової суми з вирахуванням
зносу за період дії даного договору
страхування, франшизи та дійсної
ринкової вартості залишків
пошкодженого транспортного засобу. Під
повною загибеллю розуміють випадки,
коли вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу
(включаючи вартість транспортування до
місця ремонту) складає більше ніж 75%
дійсної вартості транспортного засобу.

Оскільки, суд визнав
безпідставними вимоги до страхової
компанії, тому навіть частково в цій
частині не можуть бути задоволені
позовні вимоги до цього відповідача.

Статтями 10, 60 ЦПК України
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

З матеріалів справи слідує, що
відповідач, ПАТ «Страхова компанія
«Гарантія» сплатити страхове
відшкодування відмовилася мотивуючи
значним перевищенням суми
відновлювального ремонту із вартістю
автомобіля, а також неповідомленням
уповноваженими особами у
встановленому порядку їх про ДТП.

Суд констатує той факт, що у позивача
наявні підстави для стягнення
завданої шкоди, однак, з метою
відшкодування такої він повинен
звернувся до винної особи, тому суд
вважає, що в задоволенні даного позову
до страхової компанії слід відмовити в
цілому.

У судовому засіданні сторона позивача
не заявляла будь-яких вимог щодо
стягнення заподіяної шкоди з водія,
який винен у вчиненні збитків, або з
власника транспортного засобу, яким їх
заподіяно, тому суд не виходить за межі
пред'явленого позову.

Суд вважає недоведеним, а тому такими,
що не підлягають до задоволення,
позовні вимоги позивача до відповідача
ОСОБА_4 Як в позовній заяві, так і під
час судового розгляду справи, позивач
чи його представник в жодному разі не
назвали підстав для стягнення з
вказаної особи заявленої суми.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, враховуючи, що суд не
знайшов підстав для задоволення
позовних вимог до страхової компанії,
то судові витрати по сплаті судового
збору слід частково стягнути з
відповідача ОСОБА_5, а іншу частину
залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 979, 1166, 1187, 1194 ЦК
України, ст.ст. 9, 22, 34, 37, 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК
України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити частково позов ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 одну
тисячу франшизи та сто гривень
понесених судових витрат.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія», ОСОБА_4 про стягнення
страхового відшкодування, франшизи та
судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
шляхом подачі скарги про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий: В. М. Бондар