Справа №333/5471/13ц
Пр. №2/333/70/ 14
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі

Головуючого судді
Піх Ю.Р.

при секретарі
Бабенко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Комунарського
районного суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області
про виселення з приватного житлового
будинку без надання іншого житла та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, які
діють в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у
користуванні та володінні житловим
будинком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду
з позовом в якому зазначив, що йому на
праві приватної власності, належить
житловий будинок розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
технічним паспортом на домоволодіння
виданим ОП Запорізьке міжміське бюро
технічної інвентаризації.

У вказаному будинку він мешкає разом зі
своєю дружиною ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з ними в цьому будинку проживають
їхня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її
чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
мешкає у будинку без реєстрації.

Проживання разом з відповідачами в
одному будинку стало зовсім
нестерпним. Відповідачі зловживають
алкогольними напоями, часто
влаштовують сварки та навіть бійки,
принижують їх перед сусідами та
родичами. Їм з дружиною та сином
неодноразово доводилось викликати
міліцію аби захиститися від них.

ОСОБА_2 постійно б'є його сина ОСОБА_7,
погрожує йому та дружині фізичною
розправою, а саме вбивством,
систематично руйнує та псує його жилий
будинок.

Незважаючи, що будинок належить йому на
праві власності, ОСОБА_2, перешкоджає
йому розпоряджатися своїм майном на
власний розсуд, не дозволяє
користуватись водопроводом та
постійно намагається нанести йому
тілесні ушкодження.

В утриманні будинку, його ремонті,
оплаті послуг за електроенергію та газ,
відповідачі участі не приймають, чим
завдають значних матеріальних збитків.

10.10.2013р. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали
зустрічну позовну заяву, в якій
зазначили, що ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
перешкоджають їм користуватися
будинком, спокійно проживати.
Відповідачі постійно створюють
конфліктні ситуації, які послугували в
порушені кримінального провадження
відносно ОСОБА_2 за ст. 125 КК України.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, просять
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Також заявник пояснив, що її
донька та зять постійно йому
погрожують, висловлюються в його
сторону нецензурною лайкою. Проти
зустрічних позовних вимог
заперечували у повному обсязі.

Відповідачі за первинним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник проти
позову заперечували, позовні вимоги не
визнали в повному обсязі та в судовому
засіданні пояснили, що вони проживають
в будинку з 2002 року разом зі своїми
малолітніми дітьми. Їхні відносини
стали поганими з батьками, після того
як у 2012 році вселився ОСОБА_7 - брат
ОСОБА_4. Вони постійно сплачують за
комунальні послуги, ніяких
протиправних дій по відношенню до
позивача не вчиняли та не вчиняють.
ОСОБА_7 постійно зловживає спиртними
напоями, і всі сварки розпочинаються
ним, він настроює їх проти батька.
Зустрічний позов підтримали у повному
обсязі з підстав викладених у заяві.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, встановивши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд вважає,
що основний позов та зустрічний не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
наданих доказів, судом встановлено, що
житловий будинок розташований за
адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу на
праві приватної власності (а.с. 5). В
будинку зареєстровані: ОСОБА_8 - дружина
позивача, ОСОБА_7 - син позивача, ОСОБА_3 -
донька позивача та онуки ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 Фактично всі мешкають в
спірному будинку.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень сторін, відповідач вселився в
спірну квартиру як чоловік доньки
наймача. Позивач проти вселення
відповідача не заперечувала.
Відсутність письмової згоди позивача
на вселення відповідача сама по собі не
свідчить про те, що відповідач не
надавала права користування жилим
приміщенням, оскільки обставинами
справи безспірно встановлено, що він
висловлювала таку згоду: проти
вселення не заперечував, виділив дочці
та відповідачу відокремлену кімнату.

Виходячи з положень Конституції
України про гарантування громадянам
свободи пересування і вільного вибору
місця проживання, сама по собі
наявність чи відсутність реєстрації
місця проживання не може бути
підставою як для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка вселилася до наймача, так і
для відмови в цьому.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2 від
12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» (із
подальшими змінами), відсутність
письмової згоди членів сім'ї наймача на
вселення сама по собі не свідчить про
те, що особи, які вселилися, не набули
права користування жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Ті обставини, що відповідач на протязі
декількох років мешкав в спірному
будинку, і позивач проти його
проживання не заперечував,
розцінюється судом, як згода позивача
щодо вселення та проживання в будинку
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст.ст. 64,65 ЖК України, якщо
члени сім'ї перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України
виселення може мати місце, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з офіційного характеру
заходів запобігання і громадського
впливу, які мають передувати виселенню
наймача або членів його сім'ї на
підставі ст. 116 ЖК України без надання
іншого жилого приміщення, відповідно
до правил ст. 59 ЦПК України про
допустимість засобів доказування, факт
застосування заходів запобігання
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, виконавчими
комітетами, іншими уповноваженими
органами, а заходів громадського
впливу - органами самоорганізації
населення (будинкові, вуличні,
квартальні комітети, товариські суди
тощо), повинні підтверджуватися
письмовими доказами.

Доказів, які б підтвердили вчинення
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дій,
зазначених у ст. 116 ЖК України,
позивачем не надано.

Не надано суду і інших письмових
доказів в обґрунтування позовних вимог
позивача, а саме: обмеження доступу до
будинку, погроз та завдання фізичного
насильства.

Позивач просить виселити відповідачів
з будинку, при тому, що крім них в ній
проживає родина: троє малолітніх дітей.

Статтею 51 Конституції України
громадянам України гарантується
охорона державою сім'ї, дитинства,
материнства і батьківства.

Статтями 5,18 СК України визначено, що
держава охороняє сім'ю, дитинство,
материнство, батьківство, створює
умови для зміцнення сім'ї.

Відповідно до ст. 291 ЦК України фізична
особа не може бути проти її волі
розлучена з сім'єю, крім випадків,
встановлених законом.

Статтею 319 ЦК України передбачається,
що власник, при здійсненні своїх прав
та виконанні обов'язків, зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства і не може використовувати
право власності на шкоду правам,
свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства.

Позивач за первісним позовом вимагаючи
усунути перешкоди у користуванні
власністю шляхом виселення
відповідачів, ставить під загрозу
існування сім'ї ОСОБА_3. Позивач в
позові зазначає, що виникла
заборгованність по утриманню
домоволодіння за спожитті комунальні
послуги з вини відповідачів. При цьому
позивач, не надав жодних доказів про
заборгованість з боку відповідачів.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Позивачем за первинним позовом та
позивачами за зустрічним позовом не
надано переконливих доказів, які б
свідчили про перешкоди в володінні,
користуванні та розпорядженні
будинком з боку один одного та
порушення законних прав та інтересів.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК).

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи з'ясовані у судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги за
первинним так і за зустрічним позовами
не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 7, 10, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області
про виселення з приватного житлового
будинку без надання іншого житла -
залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3, які діють в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
усунення перешкод у користуванні та
володінні житловим будинком - залишити
без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Піх Ю.Р.