Єдиний унікальний номер 231/1380/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1128/2014
Головуючий в 1-й інстанції: Бузанов П.М.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді:
Новосядлої В.М.,

суддів:
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Баранчикові Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» на рішення Жданівського
міського суду Донецької області від 27
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, в
обґрунтування якого послався на те, що
22 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір №
30708-cred, за яким ОСОБА_3 отримала кредит в
сумі 1 500 доларів зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 26,00 %
на рік, з кінцевим терміном повернення
до 22 березня 2007 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 30708- cred 22 вересня 2006 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 були укладені договори поруки,
відповідно до яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
добровільних засадах взяли на себе
зобов'язання перед банком відповідати
в повному обсязі по зобов'язанням
ОСОБА_3 як солідарні боржники.
Позичальник належним чином умови
кредитного договору не виконував, в
зв'язку з чим станом на 14 квітня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 3
230, 62 доларів США, що за курсом 7,99
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 14 квітня 2013 року
складає 25 812 грн. 64 коп., із них:
заборгованість за кредитом - 751,56
доларів США, заборгованість по
процентам за користування кредитом - 2
295,42 доларів США, штраф (фіксована
частина) - 31,29 доларів США, штраф
(процентна складова) - 152,35 доларів США,
яку позивач просив стягнути з
відповідача та судовий збір.

Рішенням Жданівського міського суду
Донецької області від 27 листопада 2013
року у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено у повному обсязі.

З зазначеним рішенням не погодився
позивач ПАТ КБ «Приватбанк», приніс
апеляційну скаргу в якій ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позову у повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи та
невідповідальність висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначив, що суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновку, що позивачем повторно
включено суму заборгованості за
кредитом, яку було вже стягнуто з
відповідачів, згідно судового наказу
від 04 вересня 2009 року в порушення вимог
ст. 213 ЦПК України. Поза увагою суду
першої інстанції залишився
беззаперечний факт існування боргу за
кредитним договором на час ухвалення
оскаржуваного рішення.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про що свідчить рекомендоване
повідомлення (а.с. 133-134).

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність осіб,
що не з'явилися, оскільки відповідно до
вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що 22
вересня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 3070-cred, за яким
остання отримала кредит у сумі 1500
доларів США зі сплатою 26 % річних, строк
повного погашення кредиту до 22 березня
2007 року у порядку та строки,
встановлені Графіком погашення
кредиту та процентів (а.с. 31-35). В
забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором № 3070-cred від 22
вересня 2006 року між банком та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 були укладені договори поруки №
Р30708- cred та № Р30708/1- cred відповідно, за
якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на добровільних
засадах взяли на себе зобов'язання
перед банком відповідати в повному
обсязі по зобов'язанням ОСОБА_3, як
солідарні боржники (а.с. 38-39). Проте
позичальник належним чином умови
кредитного договору не виконувала в
зв'язку з чим станом на 14 квітня 2013 року
виникла заборгованість за кредитним
договором № 3070-cred від 22 вересня 2006 року,
яка складає 3230,62 доларів США, що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 14 квітня 2013 року
становить 25 812, 64 грн., із яких: 751,56 долар
США - заборгованість за кредитом; 2295,42
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 31,29
долар США - штраф (фіксована частина);
152,35 долари США - штраф (процентна
складова) (а.с. 8-26).

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що заявлені позивачем
вимоги про солідарне стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором є безпідставними,
оскільки покладанні на відповідачів
цивільно-правові зобов'язання за
кредитним договором та договором
поруки виконали в повному обсязі. А не
встановлення позивачем
місцезнаходження грошових коштів,
отриманих ним на наданий розрахунковий
рахунок, що унеможливлює надати докази
про погашення кредиту позичальником
не свідчить про провину у несплаті
кредиту.

Такий висновок суду першої інстанції є
вірним та ґрунтується на вимогам
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
виникли між сторонами і обґрунтовано
дійшов висновку про наявність між
сторонами грошових зобов'язань за
кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами відповідно до ст.629 ЦК
України.

Частиною 1 ст.626 ЦК України, передбачено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи 01
вересня 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк») звертався до суду першої
інстанції за заявою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 30708 cred від 22 вересня 2006 року (а.с. 138-140),
а 04 вересня 2009 року Жданівським міським
судом Донецької області видано судовий
наказ за яким стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 12 492 грн. 27 коп. (а.с. 27).

На виконання зазначеного судового
наказу Управлінням Пенсійного фонду
України у м. Жданівка Донецької області
проведені відрахування з пенсії ОСОБА_2
у розмірі 8 555 грн. 52 коп. на погашення
стягнутої за судовим наказом
заборгованість за кредитним договором
(а.с. 84-85), яка є поручителем за
кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3

При розгляді справи у суді апеляційної
інстанції представником ПАТ КБ
«Приватбанк» надані письмові
пояснення (а.с. 128) у яких зазначено, що
заборгованість за спірним кредитним
договором з урахуванням винесеного
судового наказу складається із
заборгованості за процентам по
кредитному договору у розмірі 1 773
доларів США 36 центів, що в гривневому
еквіваленті відповідно до курсу НБУ - 14
169 грн. 14 коп.

З метою повного і всебічного з'ясування
обставин справи, на які представник
позивача ПАТ КБ «Приватбанк»
посилаються, як на підставу своїх
вимог, судом апеляційної інстанції
було запропоновано надати доказі на
підтвердження наявності
заборгованості за кредитним договором
у вищезазначеному розмірі та період за
який нарахуванні зазначені проценти за
кредитним договором.

Також, з урахуванням ч.4 ст. 10 ЦПК
України судом апеляційної інстанції
було витребування з суду першої
інстанції копії заяви банку про видачу
судового наказу (а.с. 138-140) для
встановлення та виключення можливого
порушення ст. 61 Конституції України та
загальних засад цивільного
законодавства, щодо не можливого
притягнення до юридичної
відповідальності двічі, але в заяві
відсутні данні про період за який Банк
стягує заборгованість та розрахунок
заборгованості.

Як вбачається із матеріалів цивільна
справа перебувала у проваджені суду
першої інстанції чотири місяця і
неодноразово по справі оголошувалось
перерви для надання представником
Банку розрахунку заборгованості за
кредитним договором з урахуванням
суми, стягнутої за судовим наказом та
сплачених відповідачами сум, двічі
апеляційним судом про справі
оголошувалось перерву для надання
представником позивача розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№ 30728 cred, але розрахунки
заборгованості представником Банку
так і не були надані.

Посилання апелянта на наявність
заборгованості по процентам за
кредитним договором апеляційний суд
вважає недоведеними належними та
допустимими доказами в розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції дав оцінку всім
доказам наданим сторонами у справі.

Згідно ж ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до
компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача
про невірну оцінку досліджених судом
першої інстанції доказів є
необґрунтованими

Нових доказів, які б давали підстави
для задоволенні позовних вимог, у
дослідженні яких судом першої
інстанції було неправомірно
відмовлено або їх неподання було
зумовлено поважними причинами ПАТ КБ
«Приватбанк» не надано.

Колегія суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку, в
рішення суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Оскаржуване рішення повністю
відповідає усім вимогам ст.ст.213-215 ЦПК
України та є законним і обґрунтованим.

З матеріалів апеляційної скарги та
змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо їх незаконності і
неправильності, та не призвело або не
могло призвести до неправильного
вирішення спору.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому згідно зі
статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Жданівського
міського суду Донецької області від 27
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: