Справа №173/217/13- ц
Провадження №2/173/54/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р. Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області

у складі:

головуючого судді Трофимової Н.А.

при секретареві Зубачевській О.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Верхньодніпровської
районної державної адміністрації,
третя особа: Управління
Держземагенства у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області, про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови
Верхньодніпровської районної
адміністрації Дніпропетровської
області №239 від 18 серпня 2005 р.,

В С Т А Н О В И В:

28.01.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до Верхньодніпровської
районної адміністрації
Дніпропетровської області, третя
особа: Управління держземагентства у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області, про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови
Верхньодніпровської районної
адміністрації Дніпропетровської
області № 239 від 18.08.2005р. Позовні вимоги
мотивовані тим, що 12.05.1992р.
Верхньодніпровською районною
адміністрацією Дніпропетровської
області було видано державний акт
позивачу про надання у довічне
успадковане володіння земельної
ділянки, площею 36.6 га, яка розташована
на території Першотравенської
сільської ради Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області.
Підставою для цього стало рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 07.04.1992р.
Розпорядженням голови
Верхньодніпровської
райдержадміністрації від 18.08.2005р. № 289-р
право *позивача на користування даною
земельною ділянкою припинено та
визнано таким, що втратив чинність
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою від
12.05.1992р. Підставою для прийняття даного
розпорядження стало клопотання
державного інспектора по використанню
та охороні земель
Верхньодніпровського району, яке було
мотивоване використанням позивачем
власної земельної ділянки з порушенням
земельного законодавства, не вжиттям
заходів по боротьбі з бур'янами
протягом більше десяти років та не
усуненням порушень у встановлені
терміни. Відповідачем не було
враховано, що спірна земельна ділянка
передавалася позивачу не у постійне
користування, а у довічне
успадковуване володіння, на підставі
чого просить визнати незаконним та
скасувати розпорядження голови
Верхньодніпровської районної
адміністрації Дніпропетровської
області № 239 від 18.08.2005р., та судові
витрати зі сплати судового збору та
витрат на правову допомогу адвоката
покласти на відповідача.

Заявою від 20.10.2013р. позивач уточнив
позовні вимоги та просив винести
Рішення, яким визнати незаконним та
скасувати розпорядження голови
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області від 18 серпня
2005р. №289-р. (а.с.89-91).

В судове засідання позивач та його
представник з'явилися, позовні вимоги з
урахуванням змін, підтримали в повному
обсязі та просили їх задовольнити з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги не
визнав в повному обсязі та просив
відмовити в задоволенні позову.
Додатково суду пояснив, що
розпорядження голови
Верхньодніпровської районної
адміністрації Дніпропетровської
області №239 від 18 серпня 2005 р. було
прийнято на підставі відповідних
документів, зокрема Постанов про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ст. 188-5 КУпАП, які позивачем не
оскаржені.

Представник третьої особи - Управління
Держземагенства у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області в судове
засідання з'явився, вважає що позов не
підлягає задоволенню. Надалі
представник в судове засідання не
з'явився про день, час та місце судового
засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши представника позивача,
позивача, представника відповідача,
представника третьої особи, вивчивши
матеріали справи та дослідивши докази
в їх сукупності, суд прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходячи з наступного.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що Рішенням
Верхньодніпровського районного
народного суду від 07 квітня 1992 року,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково: зобов'язано
Верхньодніпровську району Раду
народних депутатів наділити його
земельною ділянкою, розміром 20 га на
території Першотравенської сільської
ради народних депутатів /колішні землі
поля АДРЕСА_1/ для ведення фермерського
господарства (а.с. 27).

В судовому засіданні була досліджена
нотаріально засвідчення копія
Державного акту на право довічного
успадковуванного володіння землею від
12 травня 1992 року, відповідно до змісту
якої, Державний Акт видано громадянину
ОСОБА_1, який мешкає, с. Воєводівка, у
тому, що на підставі рішення
Верхньодніпровського районного
народного суду Ради народних депутатів
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області України від
07 квітня 1992 р. № (б/н) вказаному земле
володільцю надається у довічне
успадковуване володіння 20,0 гектарів
землі в межах згідно з планом
землеволодіння. Землю надано у довічне
успадковуване володіння для створення
селянського /фермерського/
господарства. Цей державний акт
складено у двох примірниках, з яких
перший видано земле володільцю, другий
зберігається у Верхньодніпровській
районній Раді народних депутатів. Акт
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право довічного
успадковуваного володіння землею за
№341 (а.с. 82)

Фотокопія Державного акту на право
довічного успадковуванного володіння
землею від 12 травня 1992 року, яка була
додана до позову позивачем, та яка
містить зазначення площі земельної
ділянки - 36,6 га. (а.с.6), зроблена шляхом
фотомонтажу безпосередньо позивачем з
використанням вищезазначеного Акту, що
було встановлено під час розгляду
справи та підтверджено поясненнями
позивача.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу
(ред. 1990р., нормативний акт, що діяв на
час видачі Акту позивачеві), право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Згідно ст.ст. 23, 24 Земельного кодексу
(ред. 1990р., нормативний акт, що діяв на
час видачі Акту позивачеві), право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів. Право тимчасового
користування землею, в тому числі на
умовах оренди, оформляється договором.

За ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В порушення ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України,
позивачем не надано суду документ, який
підтверджує право власності або
користування земельною ділянкою
площею 16,6 га. - різниця між заявленої
позивачем площею земельної ділянки та
площею, що зазначена у Рішенні
Верхньодніпровського районного
народного суду від 07 квітня 1992 року та
Державному Акті від 12 травня 1992 року.

Таким чином, позивачем не доведено
набуття право володіння та
користування земельною ділянкою
площею 16,6 га., в порядку передбаченому
чинним на той час законодавством,
відповідно його вимоги щодо захисту
права користування зазначеною
ділянкою є необґрунтованими.

В порядку ст. 64 ЦПК України, за
клопотанням представників відповідача
та третьої особи суд вимогав від
позивача надання оригіналу Державного
акту на право довічного
успадковуванного володіння землею від
12 травня 1992 року.

Проте позивачем, незважаючи на вимоги
суду, за весь час розгляду справи
оригінал зазначеного Державного Акту
або його дублікат не наданий.

Крім того, порядок надання земельних
ділянок у довічне успадковуваного
володіння та порядок видачи Державних
актів на право довічного
успадковуванного володіння землею,
регламентувався Постановою Верховної
Ради Української РСР від 27 березня 1991
року N 889-XII «Про форми державних актів
на право володіння або користування
землею і Положення про порядок надання
і вилучення земельних ділянок», яка
втратила чинність на підставі
Постанови Верховної Ради Української
РСР N 2201-XII ( 2201-12 ) від 13.03.92р.

Також на час ухвалення рішення
Верхньодніпровського районного
народного суду від 07 квітня 1992 року та
видачі Державного акту на право
довічного успадковуванного володіння
землею Земельний кодекс вже не
передбачав такого володіння, як
довічне успадковуванного володіння.

Таким чином, на час видачі позивачеві
Державного акту на право довічного
успадковуванного володіння землею - 12
травня 1992 року, був відсутній такий
правовій режим володіння земельною
ділянкою - як довічне успадковуване
володіння, відповідно відсутні правові
підстави передачі позивачеві
земельної ділянки, площею 20 га в
довічне успадковуваного володіння та
видачі Державного Акту на право
довічного успадковуванного володіння
землею від 12 травня 1992 року.

За період з червня 2005 року по липень 2005
року позивачеві неодноразово
надавалися Приписи працівниками
верхньодніпровського районного
відділу земельних ресурсів, складалися
акти перевірки дотримання вимог
земельного законодавства та протоколи
про адміністративне правопорушення.
Постановами від та від 09.06.2005року та від
27.07.2005 року позивач притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 52 КУпАП та ч. 1 ст. 188-5 КУпАП
відповідно та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу (а.с. 68-81). Постанови ро
притягнення до адміністративної
відповідальності позивачем не
оскаржувалися.

16 серпня 2005 року начальник відділу
земельних ресурсів звернувся до голови
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації з клопотанням
про припинення права користування
земельною ділянкою фермером ОСОБА_1
(а.с. 34).

Розпорядженням голови
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації від 18.08.2005 р. за
№289-р, за результатами розгляду
клопотання про припинення права
користування земельною ділянкою
фермером ОСОБА_1 в зв'язку з
використанням земельної ділянки на
території Першотравенської сільської
ради з порушенням земельного
законодавства, невжиттям заходів по
боротьбі з бур'янами протягом більше
десяти років та не усунення порушень у
встановлений термін, припинено право
користування земельною ділянкою
головою селянського (фермерського)
господарства «Росток» ОСОБА_1,
загальною площею 36,6 га. Ріллі, та
передати її до земель запасу
Першотравенської сільської ради.
Вважати таким, що втратив чинність
державний акт га право постійного
користування земельною ділянкою №341
від 12.05.1992р. (а.с. 7).

Відповідно до ст. 17 Земельного Кодексу
України (ред.. 2001р. - нормативний акт, що
діяв під час ухвалення спірного
рішення), до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належить: а)
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом; б) участь у розробленні та
забезпеченні виконання
загальнодержавних і регіональних
(республіканських) програм з питань
використання та охорони земель; в)
координація здійснення землеустрою та
державного контролю за використанням
та охороною земель; г) підготовка
висновків щодо надання або вилучення
(викупу) земельних ділянок; ґ) викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб у межах, визначених цим
Кодексом; д) підготовка висновків щодо
встановлення та зміни меж сіл, селищ,
районів, районів у містах та міст; е)
здійснення контролю за використанням
коштів, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок; є) координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; ж) вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Згідно ст. 143 Земельного Кодексу
України (ред.. 2001р.) Примусове
припинення прав на земельну ділянку
здійснюється у судовому порядку у разі:
а) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням; б) неусунення
допущених порушень законодавства
(забруднення земель адіоактивними і
хімічними речовинами, відходами,
стічними водами, забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в терміни, встановлені вказівками
спеціально уповноважених органів
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів; в) конфіскації земельної
ділянки; г) викупу (вилучення) земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб;
ґ) примусового звернення стягнень на
земельну ділянку по зобов'язаннях
власника цієї земельної ділянки; д)
невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 144 (ред.. 2001р.), у разі
виявлення порушення земельного
законодавства державний інспектор по
використанню та охороні земель складає
протокол про порушення та видає особі,
яка допустила порушення, вказівку про
його усунення у 30-денний строк. Якщо
особа, яка допустила порушення
земельного законодавства, не виконала
протягом зазначеного строку вказівки
державного інспектора щодо припинення
порушення земельного законодавства,
державний інспектор по використанню та
охороні земель відповідно до закону
накладає на таку особу адміністративне
стягнення та повторно видає вказівку
про припинення правопорушення чи
усунення його наслідків у 30-денний
строк. У разі неусунення порушення
земельного законодавства у 30-денний
строк державний інспектор по
використанню та охороні земель
звертається до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
припинення права користування
земельною ділянкою. Рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування про припинення права
користування земельною ділянкою може
бути оскаржене землекористувачем у
судовому порядку.

Оскільки позивачем не доведено
безпідставність та незаконність
складання відповідних документів щодо
порушень з його боку земельного
законодавства, та притягнення його до
адміністративної відповідальності, то
Розпорядження голови
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації від 18.08.2005 р. за
№289-р. є обґрунтованим, прийнятим в
межах його повноважень та в порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на рішення судів
господарської юрисдикції, оскільки
частина рішень була прийнята до
ухвалення Розпорядження головою
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації від 18.08.2005 р. за
№289-р про припинення права
користування земельною ділянкою та
підставою для відмови в задоволення
позову Дніпродзержинського
міжрайонного природоохоронного
прокурора було зокрема не вирішення
питання відносно припинення права
користування земельною ділянкою в
установленому законом порядку. Крім
того, зазначені рішення не містять
оцінку документам, які були складені
відносно позивача у 2005 році та які
сталі підставами для прийняття
спірного Розпорядження головою
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації від 18.08.2005 р.
(а.с. 48-56)

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 20.07.2006
року по справі за позовом
Дніпродзержинського міжрайонного
природоохоронного прокурора до СФГ
«Росток» про повернення земельної
ділянки, провадження припинено, на
підставі зокрема п. 1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального Кодексу
України, оскільки спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України (а.с.57).

Таким чином, зазначені рішення судів
господарської юрисдикції не
встановлюють обставини, які є
предметом дослідження у цієї справі, а
тому не є преюдиціальними фактами у
розумінні ст. 61 ЦПК України.

За такими обставинами позовні вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 214-215, 217-218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації, третя особа:
Управління Держземагенства у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області, про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови
Верхньодніпровської районної
адміністрації Дніпропетровської
області №239 від 18 серпня 2005р., -
відмовити в повному обсязі.

Вступну та резолютивну частини рішення
проголошено 12.03.2014р., повний текст
рішення буде виготовлено 17.03.2014р.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Н.А. Трофимова