АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1679/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Гайдук В.І.,
Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
ОСОБА_2

на заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 червня
2013 року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» до
ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року Відкрите акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»)
звернулося з позовом до відповідачів
про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 773234/ФЛ, укладеним 18 лютого 2008 року з
ОСОБА_3, поручителем за яким згідно
договору поруки № 773234/ФЛ-П2 від 18 лютого
2008 року виступив ОСОБА_1

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 червня
2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра»
були задоволені. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№ 773234/ФЛ від 18 лютого 2008 року, яка
виникла станом на 15 лютого 2010 року та
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 1320963,87 грн.;
заборгованість по відсоткам - 222395,24
грн.; пеня за порушення умов кредитного
договору - 28008,75 грн., а всього 1571367,86 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат та стягнуто з відповідачів, з
кожного, на користь позивача по 910 грн.
судового збору.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
02 грудня 2013 року заяву ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись
на порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання.

Згідно положень ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Ч.1 ст.553 ЦК України передбачено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.554 ЦК України
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно вимог ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або у повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
кожного з них окремо.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 18 лютого 2008 року
між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 773234/ФЛ, відповідно
до якого позичальник отримала кредитні
кошти у розмірі 167640 доларів США зі
строком повернення до 12 лютого 2033 року,
з відсотковою ставкою 12,99% річних.

Щомісячна сума мінімально необхідного
платежу за умовами п.3.3.1 кредитного
договору складає 1908,69 доларів США, яку
позичальник відповідно до п.3.3.4 цього
договору повинен вносити щомісячно до
10 числа поточного місяця.

Відповідальність позичальника за
невиконання умов кредитного договору
передбачена розділом 5 цього договору
(а.с.11-13).

На забезпечення зобов'язань,
передбачених кредитним договором, між
банком та ОСОБА_1 18 лютого 2008 року
укладено договір поруки № 773234/ФЛ-П2.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору
поруки, поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі що й боржник,
за всіма зобов'язаннями останнього за
кредитним договором, включаючи
повернення суми кредиту, сплату
процентів, комісій, відшкодування
можливих збитків, сплату пені та інших
штрафних санкцій, передбачених умовами
основного договору.

Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель
відповідає перед кредитором у повному
обсязі. Позичальник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники (а.с.15).

Через невиконання відповідачкою
ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань,
виникла заборгованість, яка згідно
розрахунку позивача станом на 15 лютого
2010 року становить 167640 доларів США, що в
гривневому еквіваленті по курсу НБУ
(8,0025 грн. за 1 долар США) дорівнює 1571367,86
грн. (а.с.10).

Правильно встановивши
правовідносини, які склалися між
сторонами, суд першої інстанції дійшов
висновку про стягнення у солідарному
порядку з відповідачів ОСОБА_3 як
боржника за кредитним договором та
ОСОБА_1 як поручителя, заборгованості
за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції безпідставно не
застосував до спірних правовідносин
положення ч.4 ст. 559 ЦК України щодо
припинення поруки у зв'язку із
пропуском позивачем строку
пред'явлення вимоги до поручителя,
колегія суддів відхиляє, як такі, що не
ґрунтуються на нормах закону та
спростовуються умовами п. 1.3.1
кредитного договору, згідно якого
встановлено строк виконання основного
зобов'язання до 12 лютого 2033 року.

Посилання апелянта, що поручитель не
отримував досудової претензії банка
про сплату заборгованості, не
спростовує висновків суду та не
звільняє поручителя від обов'язку
солідарної відповідальності за
кредитним договором, оскільки згідно
роз'яснень, наведених у п. 24 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30
березня 2012 року, пред'явленням вимоги
до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову.

З часу пред'явлення позову
відповідачами не надано доказів про
відсутність заборгованості за
кредитним договором.

Доводи апеляції щодо відсутності
правових підстав надання кредиту в
іноземній валюті - доларах США є
безпідставними, оскільки Банк як
фінансова установа, отримавши в
установленому законом порядку
банківську ліцензію та відповідний
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, який
є генеральною ліцензією на валютні
операції (а.с.128-131), має право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті, що
відповідає змісту ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України від 19
лютого 1993 року № 15-93 «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю», ст.ст. 47 та 49 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
які визначають операції банків із
розміщення залучених коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції незалежно
від виду валюти, яка використовується.

Доводи апеляційної скарги, що
судом не було встановлено як саме
проводилося нарахування суми
заборгованості, а позивачем не надано
розрахунку заборгованості за
кредитним договором спростовуються
наявним у матеріалах справи
розрахунком заборгованості по
кредитному договору, у якому зазначено
офіційний курс гривні по відношенню до
долару США станом на день розрахунку - 15
лютого 2010 року (а.с.10).

Оспорюючи правильність
нарахування заборгованості позивачем,
апелянт не надав свого розрахунку та
доказів на підтвердження відсутності
заборгованості.

Відсутність у матеріалах справи
довідки щодо курсу валют про
відношенню гривні до долара США не може
бути підставою для скасування рішення,
оскільки зазначена інформація є
загальнодоступною, і у розумінні ч.2 ст.
61 ЦПК України не потребує доказування.

Доводи апелянта щодо неналежного
повідомлення судом першої інстанції
відповідачів про день та час слухання
справи, у зв'язку з чим вони не мали
можливості надати свої заперечення
проти позову, не є підставою для
скасування правильного по суті
рішення, оскільки відповідачі не
позбавлені права заявляти свої доводи
і заперечення проти позовних вимог у
суді апеляційної інстанції з наданням
доказів на їх підтвердження.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи, підстави для його зміни або
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 червня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді