Справа № 126/2519/13-ц Провадження №
22-ц/772/569/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Хмель Р. В.Категорія:
45Доповідач: Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:
Чорного В.І.

суддів:
Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

при
секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Бершадського районного суду
Вінницької області від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Джулинка», відділу Держкомзему у
Бершадському районі Вінницької
області про визнання недійсною
додаткової угоди про внесення змін до
договору оренди земельної ділянки, -

встановила:

У липні 2013 року представник
позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з
указаним позовом, мотивуючи вимоги тим,
що 16 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Агрофірма «Джулинка» було укладено
договір оренди земельної ділянки,
відповідно до якого позивач передав
відповідачу в строкове платне
користування строком на п'ять років
земельну ділянку площею 2,51 га, яка
знаходиться на території Джулинської
сільської ради Бершадського району
Вінницької області та належить йому на
праві власності на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку. Зазначений договір був
зареєстрований у Бершадському
районному відділі Вінницької
регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 16
листопада 2007 року за № 79. Перед
закінченням строку дії договору,
позивачу стало відомо про існування
додаткової угоди про внесення змін до
договору оренди землі від 16 липня 2007
року, укладеної між ОСОБА_2 та ТОВ
«Агрофірма «Джулинка» 04 вересня 2009
року, яка зареєстрована у Бершадському
відділі Держкомзему 13 липня 2012 року за
№ 09683.

Підставою для укладення додаткової
угоди стали зміни в законодавстві щодо
рівня ставки орендної плати до 3 %
нормативної грошової оцінки об'єкта
оренди. Разом з тим, поряд зі зміною
орендної плати, орендар вніс зміни і до
строку дії договору оренди.

Посилаючись на те, що під час укладення
додаткової угоди позивач був введений
в оману відповідачем, тому просив
визнати додаткову угоду до договору
оренди землі недійсною з підстав,
передбачених ст. 230 ЦК України

Рішенням Бершадського районного суду
Вінницької області від 18 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона не підлягає задоволенню з таких
міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що волевиявлення учасників правочину
при підписанні спірної угоди було
вільним, позивач безпосередньо після
підписання додаткової угоди
ознайомився з її умовами, він
усвідомлював про наслідки підписання
угоди та строк, на який продовжується
договір оренди землі.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Встановлено, що ОСОБА_2 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку є власником земельної
ділянки площею 2,51 га, яка знаходиться
на території Джулинської сільської
ради Бершадського району Вінницької
області.

16 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Агрофірма «Джулинка» було укладено
договір оренди земельної ділянки,
загальною площею 2, 51 га, зареєстрований
у Бершадському районному відділі
Вінницькій регіональній філії ДП
«Центр ДЗК» 16 листопада 2007 року за №
79.

04 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Агрофірма «Джулинка» було укладено
додаткову угоду № 78 про внесення змін
до договору оренди землі від 16 липня 2007
року, яка зареєстрована у Бершадському
відділі Держкомзему 13 липня 2012 року за
№ 09683.

Підставою для укладення додаткової
угоди стали зміни в законодавстві щодо
рівня ставки орендної плати до 3 %
нормативної грошової оцінки об'єкта
оренди. Разом з тим, поряд зі зміною
орендної плати, орендар вніс зміни і до
строку дії договору оренди.

Пунктом 8 додаткової угоди до договору
оренди землі від 16 листопада 2007 року
визначено, що договір укладено на 5
років з моменту підписання додаткової
угоди (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору та умови, що визначені
законодавством, як істотні.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», яка діяла на час
укладення договору оренди, істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 15 зазначеного Закону
встановлено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Сторонами не заперечується те, що
істотні умови договору та додаткової
угоди ними виконуються, зокрема
орендар щороку сплачує орендодавцеві
оренду плату відповідно до умов
договору та угоди, а позивач щорічно,
починаючи з 2009 року отримує орендну
плату за угодою і, до цього часу,
визнавав та погоджувався з її умовами.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що волевиявлення учасників правочину
під час підписання спірної угоди було
вільним, позивач безпосередньо після
підписання додаткової угоди
ознайомився з її умовами, він
усвідомлював про наслідки підписання
угоди та строк, на який продовжується
договір оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

У частині першій статті 203 ЦК України
визначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Колегія суддів вважає, що позивач
не довів наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких ОСОБА_2 введено в
оману, а відтак суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення порядку продовження строку
договору оренди не заслуговують на
увагу та не є підставою для визнання
додаткової угоди недійсною, оскільки
сторони добровільно та двосторонньо
уклали її під час дії договору оренди
землі, в якій також продовжили строк
оренди, що відповідає загальним
положенням (ст. ст. 6, 627 ЦК України)

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
повно з'ясовано фактичні обставини
справи, дано належну оцінку зібраним
доказам, а рішення суду відповідає
матеріалам справи та вимогам закону.

З урахуванням викладеного, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.І.Чорний

Судді:
С.К.Медвецький

В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: