Єдиний унікальний номер 262/7466/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1380/2014
Категорія - 27 Головуючий у 1
інстанції - Панас Н.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Зінов'євої А.Г.

суддів:
Ларіної Н.О.

Азевича В.Б.

при секретарі:
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства комерційний банк (далі ПАТ
КБ) «ПриватБанк» на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 17 грудня 2013 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (далі Банк) до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулися до суду з
вищевказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 08.07.2006 р. між Банком та
ОСОБА_2 був укладений договір
споживчого кредиту №DOK0RX00570090 на суму 3216
грн. 40 коп. строком на 24 місяці (до 08.07.2008
р. включно) під 2,00% у місяць на суму
залишку заборгованості (далі Договір).
Погашення даного кредиту необхідно
було проводити щомісячно шляхом
внесення в період з 20 по 25 число суми в
розмірі 241 грн. 35 коп. Прийняті на себе
зобов'язання за Договором відповідачка
не виконувала, в результаті чого за
станом на 12.09.2013 р. в неї утворилася
заборгованість в розмірі 57499 грн. 07 коп.,
яка складає з тіла кредиту - 3216 грн. 40
коп.; заборгованості по процентам за
користування кредитом - 15974 грн. 29 коп.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 1627 грн. 48 коп.;
пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання - 33466 грн. 66 коп.
та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і
2714 грн. 24 коп. (процентна складова), яку
просили стягнути на їх користь. Також
просили стягнути на їх користь судові
витрати в розмірі 574 грн. 99 коп.

Рішенням Пролетарського
районного суду м. Донецька від 17 грудня
2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у
задоволенні вищевказаного позову,
пред'явленого до ОСОБА_2 було
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач приніс апеляційну скаргу, в
якій просили рішення суду скасувати як
таке, що не відповідає вимогам діючого
законодавства та фактичним обставинам
справи, яким суд дав неправильну
оцінку. Просили ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх вимоги у повному
обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги позивач посилався
на те, що в ході слухання справи судом
першої інстанції достовірно
встановлено факт укладення між
сторонами договору кредиту, підписавши
який сторони досягли згоди щодо усіх
його істотних умов. У суду першої
інстанції не було підстав для відмови у
задоволені позову у зв'язку з
порушенням позовної давності, оскільки
до позовної заяви помилково були
додані умови кредитування, які не діяли
на момент підписання договору кредиту.
Суд не звернув уваги на те, що
припинення строку дії договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення. За вказаних обставин
правовідносини між сторонами тривають.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції порушив вимоги
процесуального законодавства,
оскільки не звернув уваги на діюче
законодавство та судову практику.
Посилаючись на постанову Пленуму
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ щодо кредитних правовідносин, в
якій зазначено про неможливість
витребування споживчого кредиту після
спливу строку позовної давності, суд
першої інстанції не звернув уваги на
Постанову Верховного Суду України щодо
судового розгляду даних питань. Тобто
суд помилково застосував позовну
давність без заяви про це з боку
відповідачки, що суперечить вимогам ст.
267 ЦК України.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав і
просив її задовольнити у повному
обсязі.

Відповідачка до судового
засідання не прибула, про день, час та
місце слухання справи повідомлена
належним чином.

Заслухавши доповідача,
представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду скасуванню з ухваленням
нового з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, суд правильно визначив
правовідносини, які виникли між
сторонами, надав їм оцінку і
обґрунтовано дійшов висновку про
виникнення між сторонами договірних
відносин та грошових зобов'язань, які
відповідачкою виконувалися неналежним
чином, що призвело до утворення
заборгованості в розмірі, визначеному
Банком.

Разом з тим, відмовляючи у
задоволенні позову Банку з підстав
порушення останнім позовної давності,
суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, є підставами для скасування
рішення з ухваленням нового.

Так, при розгляді справи судом
встановлено, що 08.07.2006 р. між Банком та
ОСОБА_2 був укладений договір
споживчого кредиту №DOK0RX00570090 на суму 3216
грн. 40 коп. строком на 24 місяці (до 08.07.2008
р. включно) під 2,00% у місяць на суму
залишку заборгованості (далі Договір).
Погашення даного кредиту необхідно
було проводити щомісячно шляхом
внесення в період з 20 по 25 число суми в
розмірі 241 грн. 35 коп. Прийняті на себе
зобов'язання за Договором відповідачка
не виконувала, в результаті чого за
станом на 12.09.2013 р. в неї утворилася
заборгованість в розмірі 57499 грн. 07 коп.,
яка складає з тіла кредиту - 3216 грн. 40
коп.; заборгованості по процентам за
користування кредитом - 15974 грн. 29 коп.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 1627 грн. 48 коп.;
пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання - 33466 грн. 66 коп.
та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і
2714 грн. 24 коп. (процентна складова).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 ЦК України).

Як встановлено судом першої
інстанції, між Банком та відповідачкою
був укладений Договір і даний факт
сторонами не оспорюється. Вказаний
Договір був підписаний останньою, що
свідчить про досягнення між його
сторонами згоди щодо всіх істотних
умов. Банком прийняті на себе
зобов'язання виконані і претензій з
цього приводу ОСОБА_2 не заявлялося.
Відповідачкою прийняті на себе
зобов'язання не виконувалися, що стало
підставою для вирішення даного питання
у судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з вказаної норми закону,
грошове зобов'язання між сторонами не
припинилося і тому Банком правомірно
нараховано заборгованість за
Договором.

В ході слухання справи судом
першої інстанції встановлено, що за
умовами Договору, Банк надав
позичальнику кредит на строк з 08.07.2006 р.
по 08.07.2008 р. При цьому, до суду з вимогами
про стягнення заборгованості позивач
звернувся у жовтні 2013 р.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно ст. 259 ЦК України,
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

З долучених Банком до позовної
заяви Умов Договору кредиту, діючих на
момент його укладання, вбачається, що
вони не містять узгодження сторін щодо
збільшення строку позовної давності і
суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги Умови, надані
позивачем в ході слухання справи,
оскільки відсутній наказ про їх
затвердження. Наданий до Умов наказ
№С-72 від 13.04.2006 р. містить лише вимоги
щодо удосконалення попереднього
наказу, покладення на певних осіб
контролю за його виконанням та
зобов'язання застосування договірної
бази. При цьому в резолютивні частині
наказу зазначений строк виконання до
13.04.2006 р., тоді як сам наказ датований
13.04.2006 р., тобто дата видачі наказу
суперечить строку його виконання.

Більш того, враховуючи дату
подання позовної заяви, Банком
порушено навіть збільшену позовну
давність, при цьому клопотань про її
поновлення не заявлено.

Разом з тим, як вбачається з вимог
ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Як вбачається з матеріалів
справи, позов був розглянутий без
участі відповідачка, що свідчить про
відсутність від неї заяви про
застосування позовної давності.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України 20 листопада 2013 року,
ухваленої по справі 6-126цс13, пункт 7
частини 11 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту

За вказаних обставин у суду
першої інстанції не було підстав для
відмови у задоволенні позову у зв'язку
з порушенням позивачем строку позовної
давності.

Між тим, позовні вимоги Банку
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до Договору, боржник
зобов'язаний повернути Банку кредит та
сплатити проценти і винагороду.

Згідно п. 4.2. Умов, у разі порушення
позичальником зобов'язань із погашення
кредиту, останній сплачує Банку
відсотки за користування кредитом у
подвійному розмірі (згідно Договору
11,83%) на місяць, розрахованих від суми
залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Виходячи з позовної заяви Банку,
вбачається, що ними відповідачці
нараховано пеню (неустойку) в розмірі
33466 грн. 66 коп., при загальній сумі
збитків 20817 грн. 77 коп. За вказаних
обставин, апеляційний суд вважає за
можливе зменшити суму нарахованої пені
до 5000 грн.

Оскільки позовні вимоги Банку
підлягають частковому задоволенню, то
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь Банку
підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3,4, 313, 314 ч.2,
316 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Пролетарського районного
суду м. Донецька від 17 грудня 2013 року
скасувати.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
заборгованість за станом на 12 вересня
2013 року за договором кредиту №DOK0RX00570090
від 08 липня 2006 року в розмірі 29032
(двадцять дев'ять тисяч тридцять дві)
грн. 41 коп., яка складає з тіла кредиту -
3216 грн. 40 коп.; заборгованості по
процентам за користування кредитом -
15974 грн. 29 коп.; заборгованості по
комісії за користування кредитом - 1627
грн. 48 коп.; пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання - 5000
грн. та штрафів - 500 грн. (фіксована
частина) і 2714 грн. 24 коп. (процентна
складова).

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
судовий збір в розмірі 290 (двісті
дев'яносто) грн. 32 коп.

Рішення суду набирає законної сили з
дня його проголошення але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: