АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/446/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Чирва О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
14 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Нерушак Л. В. суддів
Пальонного В.С., Єльцова
В.О.при секретарі Яремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу директора Приватного
підприємства «Крупське» - Барвет
Володимира Васильовича на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до
Приватного підприємства «Крупське»
про визнання недійсним договору оренди
в с т а н о в и л а :
25 листопада 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до Приватного
підприємства «Крупське» про визнання
недійсним договору оренди землі,
посилаючись на те, що йому на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею 4,26 га в
адміністративних межах Крупської
сільської ради Золотоніського району
Черкаської області, що підтверджується
Державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 213576,
виданого 02 листопада 2004 року
Золотоніським районним відділом
земельних ресурсів, Золотоніською
райдержадміністацією , зареєстрованим
в Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю за №
22 грудня 2009 року між ОСОБА_7 та
відповідачем ПП «Крупське» с. Крупське
Золотоніського району Черкаської
області було укладено договір оренди
землі строком на 7 років, який був 10
серпня 2010 року зареєстрований в
Золотоніському міськрайвідділі
Черкаської РФ ДП «Центр ДЗК».
Позивач посилається в позові на те, що в
даному договорі оренди землі відсутні
істотні умови, передбачені ч. 1 ст. 15 ЗУ
«Про оренду землі», а саме : умови
збереження стану об'єкта оренди та
умови передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Тому згідно до вимог
ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» позивач
просить визнати договір оренди
недійсним та повернути йому земельну
В суді першої інстанції позивач
підтримав свої вимоги та просив суд
визнати недійсним договір оренди землі
від 22 грудня 2009 року, укладений між
ОСОБА_7 та ПП «Крупське»; скасувати
державну реєстрацію договору оренди
землі від 22 грудня 2009 pоку, укладеного
між ним та ПП «Крупське»,
зареєстрованого в Золотоніському
міськрайвідділі Черкаської РФ ДП
«Центр ДЗК» 10 серпня 2010 року за №
повернути належну йому на праві
приватної власності земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
загальною площею 4,26 га, яка знаходиться
в адміністративних межах Крупської
сільської ради Золотоніського району
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року позов
ОСОБА_7 до Приватного підприємства
«Крупське» про визнання недійсним
договору оренди землі - задоволено
повністю.

Визнано недійсним договір оренди землі
від 22 грудня 2009 pоку, укладений між
ОСОБА_7 та Приватним підприємством
«Крупське».

Скасовано державну реєстрацію
договору оренди землі від 22 грудня 2009
pоку, укладеного між ОСОБА_7 та
Приватним підприємством «Крупське»,
зареєстрованого в Золотоніському
міськрайвідділі Черкаської РФ ДП
«Центр ДЗК» 10 серпня 2010 року за №
52.

Зобов'язано Приватне підприємство
«Крупське» повернути ОСОБА_7 належну
йому на праві приватної власності
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
загальною площею 4,26 га, яка знаходиться
в адміністративних межах Крупської
сільської ради Золотоніського району
Черкаської області.

Стягнуто з Приватного підприємства
«Крупське» на користь ОСОБА_7 судовий
збір в сумі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, директор ПП «Крупське» -
Барвет В.В. подав на нього
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі апелянт посилається на те, що
рішення суду є необґрунтованим та
незаконним, прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Просить рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Учасники процесу про дату та час
розгляду справи повідомлені належним
чином, в установленому законом порядку,
що підтверджується їх підписами в
матеріалах справи по повідомленнями
про вручення судової повістки. Заяв про
перенесення розгляду апеляційної
скарги від позивача та його
представника до суду в судове
засіданні на 14.03. 2014 року на 12 год. 30
хв. не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги, та
вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з
постановленням нового рішення,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір між сторонами, та,
ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що
відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов,
передбачених ч.1 ст. 15 ЗУ «Про оренду
землі», зокрема індексації орендної
плати за землю, є підставою для
визнання таких договорів оренди
недійсними.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з даним висновком суду
першої інстанції, оскільки даний
висновок суду є помилковим, таким, що не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, тому що судом невірно
застосовано норми матеріального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вищезазначених норм
правом на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів і осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси.

Тому суд першої інстанції повинен був
установити, чи були порушені, невизнані
або оспорені права, свободи чи інтереси
особи, і залежно від установленого
вирішити питання про задоволення
позовних вимог або відмову в їх
задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», в редакції, яка діяла на
час укладання спірного договору
оренди, істотними умовами договору
оренди землі є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Отже, цією нормою передбачено, що умови
використання земельної ділянки і
умови збереження стану об'єкта оренди
є окремими істотними умовами договору
оренди.

Як вбачається із тексту договору
оренди від 22 грудня 2009 року ( а. с. 4-5 ) п.
17 , яким передбачаються умови
збереження стану об'єкта оренди,
визначено відсутність конкретних
умов.

Умови збереження стану об'єкта оренди
визначаються чинним законодавством
України і в договорі можуть бути лише
відтворені або конкретизовані. Якщо
сторони спеціально не визначили умови
збереження стану земельної ділянки,
яка передана в оренду, то вважається, що
сторони погодились із такими умовами,
що встановлені законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта щодо
тлумачення відповідачем умов договору.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо із актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ЗК України
встановлено, що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують еколого -
економічне обґрунтування сівозміни та
впорядкування угідь і передбачають
заходи з охорони земель.

Кабінетом Міністрів України
затверджується типова форма договору
оренди землі згідно до ч. 2 ст. 14 Закону
України «Про оренду землі «.

Згідно Типового договору оренди землі,
затвердженому постановою КМУ від 03.03.
2004 року № 220 із змінами, внесеними
згідно постанови КМУ № 1724 від 13.12. 2006
року , № 780 від 03.09. 2008 року п. 17 «Умови
збереження станку об'єкта оренди «
знаходиться у підрозділі типового
договору, який має назву «Умови
використання земельної ділянки» та
містить три пункти : п. 15 «Земельна
ділянка передається в оренду для ( мета
використання ); п.16 «Цільове визначення
земельної ділянки», п.17 «Умови
збереження стану об'єкта оренди«

Відповідно до положення ч. 2 ст. 637 ЦК
України у разі тлумачення умов
договору можуть враховуватися також
типові умови ( типові договори ),
навіть якщо в договорі немає посилання
на ці умови.

Тлумачення умов договору
здійснюється відповідно до статті 213
ЦК України.

З огляду на викладене, типовий договір
не мітить такої окремої істотної умови
договору оренди землі як умови
використання земельної ділянки. Умови
використання земельної ділянки у ньому
розкриваються шляхом узгодження
сторонами договору мети використання
земельної ділянки, її цільового
призначення та умов збереження стану
об'єкта оренди.

Як вбачається із матеріалів справи, 22
грудня 2009 року між позивачем ОСОБА_7 та
ПП «Крупське» було укладено договір
оренди земельної ділянки, яка належить
позивачу на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯА № 213576, виданого Золотоніською
райдержадміністрацією Черкаської
області 02 листопада 2004 року, строком на
7 років ( п. 8 договору).

Згідно акту прийому-передачі земельних
ділянок від 11 серпня 2006 року позивач
ОСОБА_7 передав, а орендар ПП
«Крупське» прийняв земельну ділянку
площею 4,26 га в адміністративних межах
Крупської сільської ради
Золотоніського району Черкаської
області.

10 серпня 2010 року вказаний договір
оренди землі зареєстрований у
Золотоніському міськрайвідділі
Черкаської РФ ДП «Центр ДЗК».

На підставі статті 20 ЗУ «Про оренду
землі» (у редакції, яка була чинною на
момент виникнення правовідносин)
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації. Право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі статтею 2 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку.

В судовому засіданні представник
відповідача зазначав, що у договорі
оренди землі, який укладений між
сторонами, умови збереження стану
об'єкта оренди та умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки у
договорі оренди землі дійсно не
конкретизовані, однак укладений
договір оренди відповідає типовому
договору.

Заявляючи позовні вимоги про визнання
недійсним договору оренди землі,
позивач не вказав, у чому саме полягає
порушення його прав як орендодавця
відсутністю у договорах конкретно
визначених умов збереження стану
об'єкта оренди за наявності пунктів 15-17,
21-25, 30, 32-35 договору, які умови
збереження стану об'єкта оренди він
бажав би передбачити договором, і чому
такі умови неможливо встановити шляхом
зміни умов договору в цій частині.

Згідно ч. 3 ст.13 ЦК України передбачено,
що не допускаються дії особи, що
вчиняються із наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання
правом в інших формах.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою
поєднання волі та волевиявлення. Воля
сторін полягає в їхній згоді взяти на
себе певні обов'язки, вона повинна бути
взаємною, двосторонньою і спрямованою
на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч. ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Посилання позивача на відсутність у
договорі оренди землі конкретних умов
щодо збереження стану об'єкта оренди
та умови передачі в заставу і внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки за умови
врегулювання цього питання чинним
законодавством, та відсутності
конкретних пропозицій позивача щодо
внесення змін до п. 17 договору,
направленого на врегулювання даного
питання, свідчить про те, що позивач
недобросовісно використовує своє
право.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
належним чином не з'ясував обставини,
які мають значення для справи,
внаслідок чого дійшов
необґрунтованого висновку про
доведеність факту порушення
відповідачем майнових прав позивача,
задовольнивши його вимоги про визнання
оспорюваного договору недійсним.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
першої інстанції залишено поза увагою
вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК
України про те, що в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, і не встановлено, чи
дійсно порушуються права позивача у
зв'язку з відсутністю в договорі оренди
зазначених умов, їх істотності, а також
судом не з'ясовано, в чому саме полягає
порушення законних прав позивача,
оскільки спірний договір між сторонами
було укладено в 2009 році, а з позовом до
суду позивач звернувся в 2013 році, на
протязі вказаного періоду дії договору
відповідач виконував свої договірні
зобов'язання, вчасно виплачував
орендну плату, використовував орендну
землю за призначенням, що не
заперечував сам позивач у судовому
засіданні під час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що є всі
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки судом
першої інстанції було неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та невірно застосовано
норми матеріального права, що
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є
обов'язковою підставою для скасування
рішення суду і ухвалення нового
рішення або зміни рішення, тому рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким ОСОБА_7 необхідно
відмовити в задоволенні позовних вимог
до ПП «Крупське» про визнання
недійсним договору оренди землі,
оскільки відсутні підстави для
задоволення його вимог про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу директора
Приватного підприємства «Крупське» -
Барвет Володимира Васильовича -
задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 18 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
Приватного підприємства «Крупське»
про визнання недійсним договору оренди
землі - скасувати.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні
позовних вимог до Приватного
підприємства «Крупське» про визнання
недійсним договору оренди землі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :