АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/3419/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції:Шум Л.М.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

13 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1,подану в інтересах ОСОБА_2 на
заочне рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 29 травня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,-

в с т а
н о в и л а:

У січні 2013 року позивач пред»явив
вказаний позов до відповідача та
зазначав,що 02 червня 2010 року уклав з
ОСОБА_2 договір позики і передав у борг
4000 доларів США,який остання
зобов»язалась повертати з вересня 2010
року по 200 доларів США кожного місяця,
про що надала розписку.

Посилаючись на те,що відповідач не
виконала свої зобов»язання за вказаним
договором і борг не повернула,позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь 32 680 грн.,що дорівнює за
офіційним курсом НБУ 4000 доларів США на
день подачі позову,а також судові
витрати у розмірі 326,80 грн..

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 29 травня 2013
року позов задоволено.

Представник відповідача в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
першої інстанції, як таке що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову.
Вказує,що надана позивачем розписка не
може бути підставою для стягнення з
відповідача коштів,оскільки розписка
не містить чіткого формулювання
отримання відповідачем коштів від
позивача,а міститься лише посилання на
незакінчену дію,також в ній не
зазначено кінцевої дати повернення цих
коштів.

Вислухавши доповідь судді,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
обставини справи, колегія суддів
приходить до наступного.

Встановлено, що 02.06.2010 року ОСОБА_3
передав за договором позики ОСОБА_2
кошти у розмірі 4 000 доларів США з
зобов»язанням повернення з вересня 2010
року по 200 доларів США кожного місяця,
що підтверджується розпискою
написаною відповідачем .

Пред»явивши даний позов , ОСОБА_3
зазначав, що відповідач взяті на себе
зобов»язання щодо повернення коштів не
виконує , а тому просив суд позов
задовольнити .

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції
встановив та виходив з того, що сторони
по справі досягли згоди стосовно всіх
істотних умов договору позики, проте
відповідачем взяті на себе
зобов»язання по поверненню суми
позичених коштів не виконуються .

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим, відповідним обставинам
справи та вимогам закону, що регулюють
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України, допускає
пред»явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Так, посилаючись на недійсність
розписки як правочину , представник
відповідача зазначає, що розписка не
містить чіткого формулювання, що
відповідачем були отримані вказані
кошти, а міститься лише посилання на
незакінчену дію,також в ній не
зазначено кінцевої дати повернення цих
коштів .

Проте з такими доводами
апеляційної скарги колегія суддів
погодитись не може, оскільки сам факт
знаходження даної розписки у позивача
є доказом отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3
коштів у зазначеному в ній в розмірі і
будь-яких доказів на спростовування
наведеного відповідачем не надано та
на наявність таких не зазначено, а
зазначення кінцевої дати повернення
коштів отриманих у позику не є
обов»язковою умовою для його
укладення відповідно до ст.ст. 1046-1049 ЦК
України, що регулюють правовідносини,
що виникли між сторонами.

Та обставина, що справа була розглянута
у відсутність відповідача , на
висновки суду не впливає та не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки доказів, які б підлягали
оцінці у відповідності до ст. 212 ЦПК
України судом першої інстанції при
розгляді справи, ОСОБА_2 під час
розгляду її заяви про перегляд
заочного рішення, не надано.

Не надано таких доказів і суду
апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, беручи
до уваги всі встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,а
також достатність і взаємний зв"язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість рішення ухваленого
по даній справі та відсутність підстав
до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану
в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 29 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -