Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/787/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

19.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

при секретареві: Крисановій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
фермерського господарства
«Катеринівське», відділу
Держземагенства у Долинському районі
Кіровоградської області,
реєстраційної служби Долинського РУЮ
Кіровоградської області про визнання
договору недійсним, визнання
незаконною і скасування його державної
реєстрації та витребування земельної
ділянки з чужого незаконного
володіння, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 22 січня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2
звернулася в суд із зазначеним позовом
до фермерського господарства
«Катеринівське» (далі по тексту ФГ
«Катеринівське»), відділу
Держземагенства у Долинському районі
Кіровоградської області,
реєстраційної служби Долинського РУЮ
Кіровоградської області,
обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14
грудня 1999 року її баба - ОСОБА_3 отримала
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею
6,83 га, розташовану на території
Богданівської сільської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва. 28
лютого 2004 року ОСОБА_3 передала належну
їй земельну ділянку в оренду
відповідачеві. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_3 померла і відповідно до
заповіту вона успадкувала вказану
земельну ділянку. У зв'язку з
невиплатою у повному обсязі орендної
плати на її запит відділ Держкомзему у
Долинському районі Кіровоградської
області 4 грудня 2012 року надав їй копію
договору оренди землі від 28 лютого 2004
року та копію акту приймання-передачі
від 28.02.2004 року. З договору їй стало
відомо, що його реєстрація у
Долинському реєстраційному відділі
Кіровоградської регіональної філії ДП
«Центр Державного земельного
кадастру» була проведена 07.07.2004 року за
№887. Ознайомившись з договором вона
встановила, що у ньому відсутні істотні
умови договору: орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форми платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду, умови
використання земельної ділянки, яка
передається в оренду, умови збереження
стану об'єкта оренди, умови і строки
передачі земельної ділянки орендарю,
умови повернення земельної ділянки.
Спірний договір оренди не відповідає
Типовому договору оренди,
затвердженому постановою КМУ. Акт
приймання - передачі земельної ділянки
в оренду не містить якісної
характеристики земельної ділянки, до
договору не додавались невід'ємні його
частини: план або схема земельної
ділянки, кадастровий план земельної
ділянки, акт визначення меж земельної
ділянки в натурі, проект відведення
земельної ділянки. Просила визнати
недійсним зазначений договір оренди
землі від 28 лютого 2004 року, визнати
незаконною і скасувати його державну
реєстрацію та зобов'язати ФГ
«Катеринівське» повернути належну їй
земельну ділянку і не чинити перешкод у
користуванні нею, стягнути з ФГ
"Катеринівське" 12677,46 збитків, 5000 грн.
моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 22 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі
позивач ставить питання про скасування
рішення суду, ухваленого з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Відділ Держземагенства у
Долинському районі, Реєстраційна
служба Долинського РУЮ
Кіровоградської області належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового
відправлення, в судове засідання
представників не направили, відділ
Держземагентства надав клопотання про
розгляд справи у відсутності
представника (а.с.146). Колегія суддів
ухвалила слухати справу у відсутності
належним чином повідомлених
відповідачів відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
письмові докази по справі, законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, встановлених ст.303
ЦПК України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач як підставу визнання недійсним
договору оренди зазначив відсутність у
ньому істотних умов, передбачених ст.15
Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.93 Земельного
кодексу України право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст.628 ЦК України
передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Статтею 15 Закону України
«Про оренду землі» (далі по тексту
Закон), у редакції, чинній на час
укладення спірного договору,
передбачено, що істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін. Частиною
другою вказаної статті встановлено, що
відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для відмови у
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду
України у п.7 постанови від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
угода може бути визнана недійсною лише
з підстав і з наслідками, передбаченими
законом.

Судом першої інстанції
встановлено, що 28.02.2004 року між ОСОБА_3
та ФГ «Катеринівське» було укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 6,83 га, зареєстрований після
надання позитивного висновку
Долинським районним відділом
земельних ресурсів (а.с.у ДП «КРФ Центр
державного земельного кадастру» 07.07.2004
року (а.с.14. 148). Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_3 вказану земельну ділянку
успадкувала ОСОБА_2, про що свідчить
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане нотаріусом
Долинської державної нотаріальної
контори 11.09.2012 року, зареєстроване у
реєстрі за №826 (а.с.18).

На момент укладення даного договору
сторонами були досягнуті істотні
умови, передбачені ст.15 Закону, а саме
об'єкт оренди визначений пунктами 1.1, 1.3,
орендна плата визначена розділом 3
спірного договору. Умови використання
земельної ділянки та умови збереження
стану об'єкта оренди визначені п. 4.4.1
договору. Умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю та умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві визначені пунктами 4.2.1,
4.2.3, 4.4.2.

Судом встановлено, що межі земельної
ділянки встановлені в натурі на
підставі технічної документації із
землеустрою та зафіксовані в
державному акті на право приватної
власності на землю (а.с.13), земельну
ділянку передано орендарю згідно акту
приймання-передачі земельної ділянки в
оренду від 28.02.2004 року (а.с.15). Пунктом 2.3
договору оренди встановлено, що при
переході права власності на земельну
ділянку від орендодавця до іншої особи
цей договір зберігає чинність для
нового власника.

Також як підставу для визнання
недійсним позивач вказує на невиплату
їй орендної плати у розмірі,
встановленому законодавством, а саме 3%
річних від вартості земельної ділянки.
При цьому відповідно до ст.32 Закону
зазначені обставини є підставою для
розірвання договору оренди, про що
позивачем по даній справі не
заявлялося.

Судом також встановлено, що незважаючи
на те, що ОСОБА_2 станом на 2009-2011 роки не
оформила свої спадкових прав, ФГ
«Катеринівське» з власної ініціативи
виплачувало їй орендну плату, а саме за
2009 рік було виплачено 2070,59 грн. орендної
плати, за 2010 рік - 2352,99 грн., за 2011 рік - 2870,
59 грн. Крім того їй було виплачено аванс
в рахунок орендної плати за 2013 рік в
сумі 1000 грн. (а.с.74-80, 85).

Оспорюваний договір було
укладено на підставі відомостей
державного акту, що зазначено
безпосередньо в договорі. Цей акт
містить план та опис зовнішніх меж
земельної ділянки, місце розташування
ділянки та її розмір, її цільове
призначення (а.с.13).

Крім того, під час
використання орендарем земельної
ділянки ні ОСОБА_3, ні з 2007 року позивач
претензій до відповідача з приводу
розміру, форми, строків виплати
орендної плати, а також непогодження
меж земельної ділянки не заявляли.

З письмових доказів по
справі убачається, що між сторонами
також відсутній спір щодо кадастрового
номеру, місця розташування, розміру
земельної ділянки, її меж тощо.

Наведене свідчить про те, що
права позивача не порушувались, а крім
того сторони не позбавлені можливості
внести доповнення до договору після
оформлення позивачем спадкових прав.

Посилання позивача на
невідповідність договору вимогам ст. 15
ЗУ «Про оренду землі» є формальними,
такими, що не доводять порушення її
прав відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України та ст.15 ЦК України.

У правовій позиції, яка
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 25 грудня 2013 року у
справах №6-78цс13, №6-94цс13, зазначено, що,
виходячи з того, що відповідно до
статті 15 Цивільного кодексу України
та статті 3 Цивільного процесуального
кодексу України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, суд повинен встановити
чи дійсно порушуються права
орендодавців у зв'язку з відсутністю в
договорах оренди умов, передбачених
статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998
року № 161-ХІУ «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, також
з'ясувати, у чому саме полягає
порушення їхніх законних прав.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», ч.1 ст. 360-7
ЦПК України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Суд першої інстанції належним чином
встановив обставини справи, дав
правильну оцінку наданим доказам і
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог про визнання договору
оренди землі недійсним, і, як наслідок,
про визнання незаконною і скасування
його державної реєстрації,
витребування земельної ділянки та
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні нею, а також
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
22 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: