АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/3626/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач: Українець
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Ошедшій
А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 14 січня 2014 року у справі за
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Київхімволокно» до ОСОБА_2,
третя особа - Київська міська державна
адміністрація в особі Департаменту
економіки і інвестицій про стягнення
боргу,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідача про
стягнення боргу по оплаті за
користування житлом у розмірі 10474,46 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що
відповідач проживаючи в гуртожитку
разом з сім»єю та займаючи три
ліжко-місця, не в повному обсязі
виконує зобов'язання, щодо сплати за
проживання та користування житлом,
внаслідок чого виникла заборгованість
у розмірі 10474,46 грн., яку й просив
стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 14 січня 2014 року позов ВАТ
«Київхімволокно» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Відкритого акціонерного товариства
«Київхімволокно» заборгованість по
оплаті послуг за проживання в
гуртожитку у розмірі 10 474,46 грн. та
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Зазначає, що висновок суду про те, що
між сторонами укладено договір найму є
припущенням.

Зауважує, що він в повному обсязі
сплачував кошти за користування
житлом, по тарифах, встановлених у
відповідності до вимог законодавства.

Включення до розміру плати за
проживання у гуртожитку інших витрат
законодавством не передбачено.

Суд не звернув увагу що ВАТ
«Київхімволокно» не є власником цього
гуртожитку не має права застосовувати
тарифи які не відповідають чинному
законодавству України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що гуртожиток за
адресою АДРЕСА_1 знаходиться на балансі
у позивача на праві його повного
господарського відання (а.с.7).

Відповідно до Ордеру № 32 про поселення
в гуртожитку ВАТ «Київхімволокно»
ОСОБА_2 надано право поселення на час
праці у гуртожитку по АДРЕСА_1.
Підставою для поселення було рішення
адміністрації від 16.06.2006 року (а.с.8).

На підставі заяви відповідача
правлінням ВАТ «Київхімволокно»
надано дозвіл на вселення в кімнату
НОМЕР_1 дружини відповідача та його
дитини (а.с.16).

Згідно Довідки форми №3 ВАТ
«Київхімволокно» № 281 від 05.08.13 року у
гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстровані
відповідач, його дружина ОСОБА_4 та їх
донька ОСОБА_5 (а.с.20).

Відповідно до архівної довідки № 11/63
від 06.08.13 року відповідач припинив
трудові відносини з ВАТ
«Київхімволокно» - звільнений по ст. 40
п. 1 КЗпП України згідно наказу № 137к від
10.08.2009 року (а.с.9).

Після припинення трудових відносин з
позивачем, відповідач разом з членами
його сім»ї продовжують проживати в
кімнаті гуртожитку та користуватися
наданими послугами.

Звертаючись в суд з даним позовом ВАТ
«Київхімволокно» посилалося на те, що з
моменту розірвання трудових відносин
між сторонами у справі існують лише
цивільно-правові відносини, а саме
відносини договору оренди (найму)
житла, укладеного в усній формі.
Враховуючи те, що відповідач неналежно
виконував свої зобов'язання по оплаті
за проживання в гуртожитку та оплаті
послуг з утримання будівлі та
прибудинкової території у гуртожитку в
розмірах, визначених наказами ВАТ
«Київхімволокно» № 80 від 25.11.08 року, №
14/1 від 30.06.11 року, № 36 від 28.12.12 року та
наказом №36 від 28 грудня 2012 року, в нього
утворилася заборгованість, яка станом
на 30.06.2013 року дорівнює 10474,46 грн.
(а.с.11,12-14).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності та обґрунтованості.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Як встановлено вище, у зв'язку з
перебуванням відповідача у трудових
відносинах з позивачем, ОСОБА_2 було
надано ордер на вселення в кімнату
НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 на час
існування трудових відносин.

Згідно наказу № 137к від 10.08.2009 року
відповідач звільнений з ВАТ
«Київхімволокно» по ст. 40 п. 1 КЗпП
України.

Звертаючись в суд з позовом позивач
зазначав, що після звільнення
відповідача, останній проживає в
кімнаті на підставі договору найму
житла.

Разом з тим, згідно ст.132 ЖК Української
РСР, працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 цього Кодексу,
може бути виселено лише з наданням їм
іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК Української РСР,
без надання іншого жилого приміщення
не може бути виселено, зокрема, осіб,
звільнених у зв'язку з ліквідацією
підприємства, установи, організації
або за скороченням чисельності чи
штату працівників.

Таким чином, зазначеними статтями
встановлені законодавчі гарантії на
житло, осіб які поселилися в гуртожитку
в зв'язку з роботою та звільнених,
зокрема за п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач підтвердив право відповідача
на проживання в гуртожитку після
звільнення його з роботи за
скороченням.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 є
мешканцем гуртожитку в силу закону, а
не на підставі договору найму житла, та
на нього розповсюджуються гарантії,
встановлені законодавством, зокрема
Примірним положенням про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208,
Законом України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків», Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» та іншими
нормативно-правовими актами.

Крім того, згідно ч.1 ст.810 ЦК України, за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Частиною 1 ст.811 ЦК України передбачено,
що договір найму житла укладається у
письмовій формі.

Разом з тим, як встановлено судом
апеляційної інстанції та не
заперечується сторонами у справі,
договір найму (оренди) житла у
письмовій формі, як того вимагає чинне
законодавство, між ВАТ
«Київхімволокно» та ОСОБА_2 укладено не
було.

Зазначене позбавляє можливості
встановити істотні умови договору,
зокрема, предмет договору, строк, на
який він укладається, розмір та порядок
плати за житло, права і обов'язки
наймодавця і наймача, порядок і
наслідки припинення договору та інші
умови найму (оренди).

У силу ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь справі.

Враховуючи те, що ВАТ «Київхімволокно»
просило стягнути з відповідача
заборгованість на підставі усного
договору найму житла та тарифів,
встановлених наказами підприємства,
виходячи з того, що з моменту
розірвання трудових відносин сторони
залишилися пов»язаними лише
цивільно-правовими відносинами, інших
підстав для стягнення заборгованості
заявлено не було, тому суд в силу ст.11
ЦПК України, позбавлений можливості
вийти за межі позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув уваги на зазначені обставини
та дійшов хибного висновку про
фактичне існування між сторонами
правовідносини оренди (найму) житла й
стягнення заборгованості з наведених в
позові підстав, тому рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.125,132 ЖК Української РСР,
ст.ст. 810,811 ЦК України, ст.ст.
11,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 14 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

В задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства
«Київхімволокно» відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: