Справа № 2-1380/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Всеукраїнської Об'єднаної
Кредитної спілки «Сузір'я» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу за кредитним
договором, посилаючись на те, що між
Всеукраїнською Об'єднаною Кредитною
спілкою «Сузір'я» та відповідачем 06
жовтня 2005 року був укладений кредитний
договір №159, згідно з умовами якого
позивач повинен був надати відповідачу
кредит в сумі 300 000 грн. для фінансування
будівництва об'єкта комерційної
нерухомості.

Перший транш кредитної лінії у сумі 40 000
грн. позичальником було отримано у день
підписання договору, решту траншів
надходило по мірі потреб будівництва
за заявами ОСОБА_1

Договір є безстроковим. Погашення
заборгованості повинно було
відбуватися відповідно до умов
договору та графіку розрахунків.

Погашення заборгованості було
розпочато відповідачем 06 березня 2007
року.

Оскільки відповідач відмовився від
складання протоколу, то обсяг коштів
наданих відповідачу кредитною спілкою
було визначено у розмірі 284 000 грн., а
моментом видачі - 01 лютого 2010 року.

Процентна ставка за користування
кредитом була встановлена у розмірі 30%
річних.

У зв'язку з припиненням відповідачем
після 18 травня 2011 року оплати кредиту,
позивач змушений звернутися з позовом
до суду, просив стягнути з відповідача
заборгованість станом на 20 листопада
2013 року у розмірі 1 322 882, 31 грн., з яких
борг - 284 000 грн., нараховані проценти - 530
977, 46 грн., компенсація негативного
впливу інфляції - 139 964, 95 грн., 3% річних,
передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України - 53 985, 76
грн.

Також, позивач просив стягнути з
відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи позивач подав
заяву про зміну розміру позовних вимог,
просив стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість у
розмірі 1 055 086, 67 грн., з яких борг - 841 720, 79
грн., компенсація негативного впливу
інфляції - 152 727, 57 грн., 3% річних,
передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України - 60 638, 31
грн.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
просили позов задовольнити,
посилаючись на викладені у позові
обставини.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог та
просив у позові відмовити. Подав до
суду заяву про застосування строків
позовної давності.

Будучи допитаним у якості свідка
відповідач пояснив, що повністю
погасив заборгованість перед
позивачем за кредитним договором №159,
про що йому представником позивача
була надана розписка. Будь-яких оплат
після цього не здійснював, а в той час,
коли за поясненнями представників
позивача були здійснені проплати,
перебував у відрядженні у м. Полтава.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовних вимог не визнав,
ваважав їх безпідставними та просив у
їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2005 року
між Всеукраїнською Об'єднаною
Кредитною спілкою «Сузір'я» та
відповідачем було укладено договір
№159 про надання кредиту, згідно з
умовами якого Спілка передає у
користування позичальникові кредит у
розмірі не більше 300 000 грн. а
позичальник погашає дану позику, а
також сплачує проценти за користування
нею. Повний обсяг наданого за даним
договором кредиту визначається
протоколом, що підписується між двома
сторонами та визначає суму щомісячного
платежу у погашення кредиту. При
відмові позичальника підписувати
такий протокол, кредитор в
односторонньому порядку визначає
повний обсяг наданого кредиту та
величину щомісячних платежів у
погашення кредиту (а.с. 6).

Згідно з пунктом 3 кредитного договору
після отримання позичальником кредиту
у повному обсязі позичальник
зобов'язується повністю сплатити
зафіксовану суму кредиту кредиторові
протягом не більше 12 місяців,
здійснюючи рівномірні щомісячні
платежі у сумі не менше 10% наданого
кредиту.

При здійсненні кожного платежу доля
процентів (доходу) за користування
кредитом стягається першою та
нараховується із розрахунку 30% річних
на суму несплаченого залишку кредиту.

Пунктом 4 договору про надання кредиту
визначено, що відсутність чергового
платежу по кредиту без попереднього
узгодження протягом 10 календарних днів
є підставою для визнання договору
порушеним та звернення стягнення на
майно позичальника.

Договір вважається розірваним у
випадку повного погашення як суми
кредиту, так і суми нарахованих
процентів, та вважається дійсним до
настання цього моменту.

Згідно з даними виписки (а.с.7)
заборгованість за договором №159 від 06
жовтня 2005 року становить 814 977, 46 грн.

Згідно з даними видаткових касових
ордерів ОСОБА_1 видано «Сузір'ям» 284 000
грн. як кредит (а.с.а.с. 9-11).

Разом з тим, дані видаткових касових
ордерів не містять відомостей про
видачу ОСОБА_1 коштів за договором №159
від 06 жовтня 2005 року, а зазначений там
кореспондентський рахунок 376-22 не
міститься в даних кредитного договору.

Позивачем не надано суду доказів
подання відповідачем заявок на
отримання кредитних коштів за
укладеним договором, а також
зазначеної у кредитному договорі
обставини про те, що відповідач є
членом кредитної спілки та подав у
визначеному пунктом 21.2 статуту
кредитної спілки заяву про надання
кредиту.

Згідно з даними протоколу №2 засідання
кредитного комітету Всеукраїнської
Об'єднаної Кредитної спілки «Сузір'я»
від 01 лютого 2010 року члени кредитного
комітету ухвалили визначити повний
обсяг наданого члену спілки ОСОБА_1
кредиту за кредитним договором №159 від
06 жовтня 2005 року у розмірі 284 000 грн. та
встановити величину щомісячного
платежу у погашення наданого кредиту
рівною 50 000 грн. на місяць (а.с.13).

Разом з тим, пунктом 5.2. Статуту
Всеукраїнської Об'єднаної Кредитної
спілки «Сузір'я» визначено, що кредитна
спілка набуває статусу фінансової
установи після внесення Держфінпослуг
запису про неї до відповідного реєстру
фінансових установ (а.с.а.с.15-21).

Пунктом 5.3. Статуту визначено, що у
випадках, передбачених законодавством,
кредитна спілка має право на
здійснення діяльності з надання
фінансових послуг лише після отримання
в Держфінпослуг відповідних ліцензій.

Відповідно до даних розписки від 27
березня 2008 року Гайдаєнко Р.В., голова
правління Всеукраїнської Об'єднаної
Кредитної спілки «Сузір'я» отримав від
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 750 000 грн.
у якості погашення заборгованості по
кредитному договору №151 від 13 травня 2005
року та кредитному договору №159 від 06
жовтня 2005 року. Кредит погашений
повністю. Претензій до ОСОБА_1
Гайдаєнко Р.В. не мав (а.с.56).

Суд критично оцінює заяву представника
позивача Гайдаєнка Р.В. про те, що цей
доказ є фальшивим, оскільки
представниками позивача не надано суду
доказів, що спростовують значення
відомостей оспорюваного документа і
могли бути б підставою для неприйняття
його до уваги. Зокрема, представниками
позивача не заявлялося клопотання про
призначення експертиз цього документа.

Таким чином, останній платіж
відповідачем по кредитному договору
було здійснено 27 березня 2008 року.

При цьому, суд критично оцінює
посилання позивача на оплату
відповідачем коштів 05 лютого 2010 року у
розмірі 25 000 грн. та 18 травня 2011 року у
розмірі 2000 грн.

Так, з наданих позивачем прибуткових
касових ордерів №№3, 3 (а.с.93), які
підписані представником позивача, та
касової книги (а.с.94) не вбачається
даних, які б свідчили про внесення
коштів саме ОСОБА_1

Дані касової книги не містять
відомостей у графі «Від кого отримано
чи кому видано».

Крім того, за наданими представником
позивача платіжними документами
відповідач не в повному обсязі у
розмірі 50 000 грн. здійснив щомісячний
платіж за лютий 2010 року, оплативши за
даними позивача 25 000 грн. та порушивши
пункт 4 договору про надання кредиту, а
тому про порушення договору позивачу
мало бути відомо ще у лютому 2010 року.

Зазначені платіжні документи
спростовуються також наданим
позивачем додатком №1 (а.с.7) про борг у
розмірі 284 000 грн., як було визначено
протоколом, тоді як у прибуткових
касових ордерах та касовій книзі
зазначено, що це платіж по кредиту, а не
проценти по кредиту, як зазначено у
касовій книзі призначення інших
платежів.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Згідно з вимогами ст. 267 ч.ч. 4, 5 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Порушене право підлягає захисту, якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності.

Оскільки позивачем не надано суду
доказів поважності причин пропущення
строку позовної давності, відповідач
просив застосувати позовну давність,
то суд вважає, що у позовних необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимога
про стягнення з відповідача на користь
позивача судового збору не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 88, 209, 214, 215, 224 ЦПК
України, на підставі ст. ст. 257, 261, 267 ЦК
України, -

в и р і ш и в :

У позові Всеукраїнської Об'єднаної
Кредитної спілки «Сузір'я» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн