Єдиний унікальний номер: 448/573/13-ц
Провадження № 2/448/7/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13.03.2014 року Мостиський районний суд
Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі Власюк М.Б.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Кулія М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Мостиська
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, Мостиської міської ради
Львівської області та відділу
Держземагенства у Мостиському районі,
третя особа Мостиський районний відділ
Головного управління ДСНС України у
Львівській області про визнання
недійсним державного Акту про право
власності на земельну ділянку та
визнання незаконним рішення міської
ради, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із
зазначеним позовом, покликаючись на те,
що земельна ділянка розміром 0,0300 га,
яка знаходиться в АДРЕСА_1 належить
йому згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку від
16.01.2006 року. Стверджує, що дану земельну
ділянку він отримав згідно рішення
Мостиської міської ради Львівської
області за №72 від 07.10.2005 року. На
спірній земельній ділянці знаходиться
нежитлова будівля, яка належить йому
(позивачу ОСОБА_6) на праві власності
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 07.09.2004 року.

Вказує, що рішенням Мостиської міської
ради за №4 від 22.04.2005 року «Про
затвердження матеріалів погодження по
вибору земельної ділянки під
реконструкцію нежитлового приміщення
в індивідуальний житловий будинок в
АДРЕСА_1 йому (позивачу ОСОБА_6) вирішено
затвердити матеріали погодження по
вибору земельної ділянки під
реконструкцію нежитлового приміщення
в індивідуальний житловий будинок
площею 0,0300 га.; - дати дозвіл на
виготовлення будівельного паспорту та
проекту відведення земельної ділянки
під реконструкцію нежитлового
приміщення в індивідуальний житловий
будинок за вищевказаною адресою; -
зобов'язати будівельний паспорт та
проект відведення земельної ділянки
під реконструкцію нежитлового
приміщення в індивідуальний житловий
будинок у АДРЕСА_1 подати на
затвердження сесії Мостиської
районної ради.

Зазначає, що рішенням Мостиської
міської ради від 01.06.2005 року за №19 «Про
затвердження будівельного паспорту
під реконструкцію нежитлового
приміщення в індивідуальний житловий
будинок в АДРЕСА_1 йому (позивачу
ОСОБА_6) вирішено затвердити
будівельний паспорт під реконструкцію
вказаного нежитлового приміщення під
індивідуальний житловий будинок. Даний
будівельний паспорт розроблений та
затверджений у відповідності до ДБН-92
та належить до третього класу будівлі.

Покликається на те, що в грудні місяці
2012 року йому стало відомо, що
відповідачка ОСОБА_2 має у власності
земельну ділянку. У відповідь на його
(позивача ОСОБА_6) запит в Мостиську
міську раду він отримав лист проте, що
відповідачці ОСОБА_2 належить
земельна ділянка площею 0,0024 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража в АДРЕСА_2 яка
належить останній на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №583735 від
09.09.2009 року. Даний державний акт був
виданий на підставі рішення Мостиської
міської ради за №91 від 25.02.2009 року.

Стверджує, що державний акт про право
власності на земельну ділянку він
отримав 16.01.2006 року, тоді як
відповідачка ОСОБА_2 отримала
державний акт про право власності на
земельну ділянку під будівництво
індивідуального гаража лише
09.09.2009 року.

Вказує, що його (позивача ОСОБА_6) право
власника земельної ділянки по АДРЕСА_2
порушено тим, що управління
Держземагенства у Мостиському районі
та Мостиська районна рада видали
спірний державний акт ОСОБА_2 всупереч
ДБН-92, в частині протипожежних вимог.
Для будівель третього класу, до яких
відноситься майбутня будівля
житлового будинку, відстань в метрах
між будівлями при степені
вогнестійкості приміщень має бути від 8
до 12 метрів. Гараж відповідачки ОСОБА_2
повинен будуватися в межах з його
(позивача ОСОБА_6) земельною ділянкою.
Жодних дозволів на побудову
індивідуального гаражу, який буде
суміжний з його земельною ділянкою він
не надавав, жодних підписів на
будь-яких документах не ставив.

З огляду на наведене, просив суд
ухвалити рішення, яким визнати
незаконним та скасувати рішення
Мостиської міської ради від 25.02.2009 року
за №91 «Про затвердження проекту
відведення земельної ділянки під
будівництво індивідуального гаража в
АДРЕСА_2 ОСОБА_2.»; визнати недійсним
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0, 0024 га серії
ЯЖ №583735 від 09.09.2009 року виданий ОСОБА_2
на підставі рішення Мостиської міської
ради від 25.02.2009 року № 91 26 сесії 5
скликання.

Даючи пояснення в судовому засіданні
позивач ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримав, посилався на обставини
зазначені в позовній заяві та зазначив,
що він є власником земельної ділянки
розміром 0,0300 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_1 та належить йому згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 568263 від
16.01.2006 року. Вказаний державний акт був
виданий на підставі рішення Мостиської
міської ради Львівської області за №72
від 07.10.2005 року.

Вказує, що в грудні місяці 2012 року з
повідомлення Мостиської міської ради
від 24.12.2012 р. на його звернення, йому
стало відомо, що відповідачка ОСОБА_2
має у власності земельну ділянку
площею 0,0024 га для будівництва та
обслуговування індивідуального гаража
в АДРЕСА_2. Окрім цього наголосив, що з
відповідачкою ОСОБА_2 не знайомий та не
погоджував з останньою меж наданої їй
земельної ділянки. Оглянувши в
судовому засіданні Акт встановлення і
узгодження меж земельної ділянки
відповідачки ОСОБА_2 від 2008 року, який
міститься в технічній документації
зазначив, що такого не підписував, що
підтверджується не схожістю даного
підпису з його підписом як в долученій
до справи копії паспорта, так і в
дорученні представнику на ведення
справи у суді. Просив суд даний позов
задоволити.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені її
довірителем ОСОБА_6 позовні вимоги та
зазначила, що останній є власником
земельної ділянки розміром 0,0300 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 568263 від
16.01.2006 року. На даній земельній ділянці
знаходиться нежитлова будівля, яка
належить її довірителю ОСОБА_6 на праві
власності. Рішенням Мостиської міської
ради від 01.06.2005 року за №19 був
затверджений будівельний паспорт під
реконструкцію нежитлового приміщення
в індивідуальний житловий будинок в
АДРЕСА_1. Даний будівельний паспорт
розроблений та затверджений у
відповідності до ДБН 360-92. В грудня
місяці 2012 року її довірителю ОСОБА_6
стало відомо, що ОСОБА_2 має у власності
земельну ділянку площею 0,0024 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража в АДРЕСА_3
Вказану земельну ділянку отримала на
підставі спірного рішення, а також
державного акту. Покликається на те, що
в будівельному паспорті на забудову
земельної ділянки виділеної ОСОБА_2 не
зазначено індивідуальний житловий
будинок її довірителя. Зазначена у
будівельному паспорті ОСОБА_2 відстань
від гаражу останньої до будівлі ОСОБА_6
(10м.) не відповідає дійсності,
співставивши розміри земельної
ділянки ОСОБА_6, ширина якої становить
16,67 м, а ширина запроектованого будинку
становить 12,50 м, плюс відстань від
будинку до межі земельної ділянки з
іншого боку. Зазначає і те, що
неправомірно головним інженером
проекту була позначена відстань у 10м.
від гаражу ОСОБА_2 до нежитлової
будівлі ОСОБА_6, яка підлягає
реконструкції, оскільки на момент
виготовлення будівельного паспорта
ОСОБА_2 в 2009 році, у ОСОБА_6 ще у 2005 році
був затверджений будівельний паспорт
на реконструкцію нежитлового
приміщення на індивідуальний житловий
будинок розміром 14м на 12,50м. Таким
чином, саме ці розміри мали б
враховуватись інженером при
виготовленні будівельного паспорта
відповідачки ОСОБА_2 Також вказувала,
що жодних дозволів її довіритель
ОСОБА_6 на побудову індивідуального
гаражу, котрий мав би бути суміжний із
його земельною ділянкою, не надавав та
не підписував будь-якої документації з
погодження меж суміжних
землекористувачів. Просила суд позов
задоволити та визнати незаконним і
скасувати рішення Мостиської міської
ради від 25.02.2009 року за №91 «Про
затвердження проекту відведення
земельної ділянки під будівництво
індивідуального гаража в АДРЕСА_2
ОСОБА_2.», а також визнати недійсним
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0024 га серії ЯЖ
№583735 від 09.09.2009 року виданий ОСОБА_2 на
підставі рішення Мостиської міської
ради від 25.02.2009 року № 91 26 сесії 5
скликання.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти позову заперечила,
вважаючи такий безпідставним. Вказала,
що згідно рішення за №91 від 25.02.2009 року
їй було затверджено проект відведення
земельної ділянки під будівництво
індивідуального гаража в АДРЕСА_2. В
подальшому, на підставі вищевказаного
рішення вона виготовила державний акт
на земельну ділянку серії ЯЖ №583735 від
09.09.2009 року площею 0,0024 га для
будівництва та обслуговування
індивідуального гаража в АДРЕСА_2.
Покликається на те, що технічну
документацію щодо відведення
земельної ділянки для будівництва
гаража погоджено з дотриманням вимог
законодавства, а тому при прийнятті
оскаржуваного рішення Мостиська
міська рада діяла в межах наданих їй
повноважень. Просили суд в задоволенні
даного позову відмовити в повному
обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив,
що Мостиською міською радою порушень
закону при виділенні земельної ділянки
ОСОБА_2 допущено не було. Вся необхідна
документація останньою була
підготовлена належним чином, з
дотриманням всіх вимог і подана на
затвердження в міську раду. Земельна
ділянка ОСОБА_2 знаходиться в межу з
земельною ділянкою ОСОБА_6 і не порушує
його право власності на суміжне
землекористування, а отже підстав для
визнання акту на право власності на
вказану земельну ділянку недійсним
немає. Крім того, твердження ОСОБА_6 про
те, що в акті погодження меж
землекористування з ОСОБА_2 стоїть не
його підпис, нічим окрім його показів
не підтверджено. Не обґрунтовані
твердження ОСОБА_6 і про те, що його
право власності на надану йому
земельну ділянку під реконструкцію
нежитлового приміщення в
індивідуальний житловий будинок в
АДРЕСА_1 порушено наданням суміжної
земельної ділянки ОСОБА_2, всупереч ДБН
360-92 в частині протипожежних норм, так
як виготовлена на реконструкцію
документація на ім'я ОСОБА_6 не
відповідає вимогам закону. Оскільки
станом на сьогодні реконструкція не
проведена і навіть не розпочата, то
неможливо встановити чи будуть
враховані застереження винесені
відповідними службами, невідомо як
саме буде проведено реконструкцію і чи
будуть при цьому будівельні роботи
проведені відповідно до проекту і т.п.,
а тому стверджувати що наданням
суміжної ділянки ОСОБА_2 вже
порушується право власності позивача
на земельну ділянку під реконструкцію
не відповідає дійсності. Твердження
ОСОБА_6 в позовній заяві про те, що перш
ніж виносити рішення про затвердження
проекту відведення земельної ділянки
ОСОБА_2 Мостиська міська рада повинна
була провести заміри можливості
побудови там гаража є такими, що
суперечить законодавству про місцеве
самоврядування, так як такі, що
виходить за межі його повноважень.
Покликається і на те, що в позовній
заяві ОСОБА_6 просить суд поновити йому
строк для оскарження рішення міської
ради на підставі якого його
довірительці був виданий державний
акт, так як нібито про його видачу
ОСОБА_2 він дізнався тільки 24.12.2012
року, а тому пропустив його з
поважних причин. Однак вказує, що дане
твердження позивача ОСОБА_6 не знайшло
свого підтвердження і спростовується
показами допитаних в суді свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які вказали, що ОСОБА_6
всі обставини щодо видачі ОСОБА_2
державного акту були відомі ще у 2010
році, коли його довірителька ОСОБА_2
разом із ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8
звертались в Мостиський районний суд з
позовом про визнання не чинним
державного акту виданого позивачу.
Просив суд в задоволенні даного позову
відмовити.

Представник відповідача Мостиської
міської ради Львівської області ОСОБА_4
в судовому засіданні проти позову
заперечив та зазначив, що відповідно до
ст.121 ЗК України громадяни мають право
на безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної чи
комунальної власності, зокрема для
будівництва індивідуальних гаражів - в
розмірі не більше 0,01 га. Покликається
на те, що відповідачка ОСОБА_2 на
законних підставах звернулась до
Мостиської міської ради з проханням
про виділення земельної ділянки для
будівництва індивідуального гаража,
отримала дозвіл на виготовлення
будівельного паспорта, виготовила його
в проектній організації та подала на
затвердження сесії міської ради.
Вказує, що зважаючи на той факт, що
будівельний паспорт був виготовлений
та погоджений в установленому порядку
головним архітектором Мостиського
району, Мостиська міська рада наддала
відповідачці ОСОБА_2 дозвіл на
виготовлення проекту відведення
земельної ділянки під будівництво
індивідуального гаража в АДРЕСА_2, який
був затверджений рішенням сесії
Мостиської міської ради №91 від 25.02.2009
року. Щодо тверджень позивача ОСОБА_6,
який у позовній заяві вказав, що
«міська рада повинна була провести
заміри можливості побудови гаража» то
з даного приводу представник міської
ради зазначив, що в компетенцію
Мостиської міської ради згідно Закону
України «Про місцеве самоврядування»
не входять такі повноваження, а
законність дотримання державних
будівельних норм чи встановлення і
узгодження меж знаходяться у
відповідних документаціях, які
виготовляються спеціалізованими
ліцензованими організаціями, що
здійснюють свою діяльність в галузях
архітектури чи земельних відносин.
Просив суд в задоволенні даного позову
відмовити.

Представник відповідача Управління
Держземагенства в Мостиському районі
Львівської області Кулій М.В. в
судовому засіданні проти позову
заперечив та зазначив, що державний акт
на право власності на земельну ділянку
ОСОБА_2 видавався на підставі проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва гаражу. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки пройшов державну експертизу
землевпорядної організації. Висновок
експертизи позитивний. Зауважень та
пропозицій до проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки не було.
Покликався на те, що на момент
виготовлення державного акту на право
власності на земельну ділянку
відповідачці ОСОБА_2 і на даний час
земельна ділянка позивача ОСОБА_6 є
вільні від забудови. Просив суд в
задоволенні даного позову відмовити.

Представник третьої особи -
Мостиського районного відділу
Головного управління ДСНС України у
Львівській області Драбчук М.В. в
судовому засіданні підтвердив
необхідність дотримання ДБН в частині
протипожежних вимог (встановлених
законодавством відстаней між
будівлями) при будівництві гаража
ОСОБА_2 по відношенню до документації
ОСОБА_6 Відстань між вказаними
приміщеннями в технічній документації
ОСОБА_2 зазначена 10м., коли в дійсності є
3,6м., що є суттєвим порушенням при
виготовленні проекту будівництва
гаражу. Просить суд дану цивільну
справу в подальшому слухати у
відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення сторін та третіх
осіб, показання свідків, дослідивши
подані сторонами документи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення проти
позову, суд приходить до висновку, що
даний позов слід задовольнити з
наступних підстав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Судом встановлено, що сторони по справі
(ОСОБА_6 та ОСОБА_2.) є суміжними
землекористувачами. Рішенням
Мостиської міської ради №72 від 07
жовтня 2005 року ОСОБА_6 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,0300 га для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1 16.01.2006
року Мостиський районний відділ
земельних ресурсів на підставі
вищевказаного рішення видав державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯБ №568263.

Згідно рішення Мостиської міської ради
№91 від 25 лютого 2009 року ОСОБА_2 передано
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,0024 га для будівництва та
обслуговування гаража, по АДРЕСА_3.
16.01.2006 року остання на підставі
спірного рішення отримала державний
акт серія ЯЖ №583735 на право власності на
вказану земельну ділянку.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані
тим, що переданням у власність
відповідачці ОСОБА_2 земельної ділянки
порушені права позивача як сусіднього
землекористувача, а рішення міської
ради про передачу їй земельної ділянки
ухвалено з порушенням норм закону, суд
перевіряє ці доводи позивача ОСОБА_6 та
приходить до наступного.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 зазначив, що в минулому був
керівником організації, що виготовляла
технічну документацію ОСОБА_2 та
виникла потреба в погодженні такої з
суміжними землекористувачами. Також в
2005-2006р.р. виготовлялась і технічна
документація позивачу ОСОБА_6
Останнього він ніколи не бачив та
оформленням вказаної документації
займався зять ОСОБА_6 - ОСОБА_14 Не може
однозначно ствердити чи технічна
документація ОСОБА_2 підписана ОСОБА_6,
оскільки таку передав ОСОБА_14 та
останній наступного дня із всіма
підписами повернув йому вказані
документи.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
показав, що жодного відношення до
земельної ділянки ОСОБА_6 не має.
Проживає він окремо від такого та
зазначив, що лише одного разу ОСОБА_6
попросив його вивезти сміття, однак
громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які
є сусідами, при спробі вивезти сміття
виганяли його з подвір'я, виражались в
його сторону нецензурними словами.
Проте, що у ОСОБА_2 є акт на право
власності на земельну ділянку під
забудову гаража йому нічого не відомо.
Письмового доручення на вчинення
певних дій від ОСОБА_6 він немає і
ніколи немав та не підписував від його
імені жодних документів.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, котрі є
сусідами із сторонами по справі, в
судовому засіданні зазначили, що
позивача ОСОБА_6 вони ніколи не бачили,
а всім займався його зять ОСОБА_14 Окрім
того зазначили, що їм було відомо, що у
відповідачки ОСОБА_2 є державний акт
про право власності на земельну
ділянку під будівництво
індивідуального гаража в АДРЕСА_2, як
було і відомо позивачу та його
представнику, оскільки ще у 2010 році
вони (свідки) та ОСОБА_2 зверталися до
ОСОБА_6 із позовом про скасування його
державного акту на землю.

Враховуючи підстави та предмет позову,
встановивши характер спірних
правовідносин сторін, суд надає
правову оцінку обставинам по справі,
керуючись нормами Земельного кодексу
України, Цивільно кодексу України,
положеннями підзаконних
нормативно-правових актів, які
регулюють відповідні питання, з
урахуванням роз'яснень Верховного Суду
України, зазначених Постанові Пленуму
від 16.04.2004 року

№7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», інформаційних листів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, а також правовими позиціями
Верховного Суду України за
результатами розгляду цивільних справ
відповідної категорії, які в силу ч.1
ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для
всіх судів України.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

У відповідності до ст.122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу
України право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права і посвідчується
державним актом (у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Порядок видачі державних актів про
право власності на земельну ділянку
регулюється Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 року за №43 (чинна на момент
виготовлення державного акту).

Пунктом 2.1 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі, від
04.05.1999 року за №43 встановлено, що роботи
зі складання державного акту на право
власності на земельну ділянку або на
право постійного користування
земельною ділянкою виконуються в такій
послідовності: підготовчі роботи;
встановлення (відновлення) в натурі (на
місцевості) меж земельної ділянки та
меж обмежень на використання земельної
ділянки; складання кадастрового плану
земельної ділянки; заповнення бланка
державного акту.

Під час виконання технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку,
потрібно дотримуватись вимог ст.96 ЗК
України, зокрема щодо погодження меж
земельної ділянки із суміжними
землевласниками та
землекористувачами.

Без погодження меж земельної ділянки,
орган місцевого самоврядування не може
прийняти рішення про передачу даної
земельної ділянки у власність.

Згідно п.г ч.1 ст.96 ЗК України,
землекористувач зобов'язаний не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Відповідно до пункту «б» ч.2 статті 198
Земельного кодексу України, при
виконанні комплексу робіт для
визначення та відновлення меж
земельної ділянки необхідне
погодження меж земельної ділянки із
суміжними власниками і
землекористувачами.

В судовому засіданні було досліджено
технічну документацію, а саме проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки перенесення його в натуру для
будівництва індивідуального гаража
ОСОБА_2 жительці АДРЕСА_3 земельна
ділянка розташована в АДРЕСА_1. В
зазначеній документації міститься Акт
встановлення і узгодження меж
земельної ділянки ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні
зазначив, що він є власником земельної
ділянки розміром 0,0300 га, яка
знаходиться в АДРЕСА_1 та є суміжним
землевласником із земельною ділянкою,
що належить ОСОБА_2 Наголосив, що з
відповідачкою ОСОБА_2 він не знайомий,
не погоджував з останньою меж наданої
їй земельної ділянки та зазначеного
Акту встановлення і узгодження меж
земельної ділянки відповідачки не
підписував.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні зазначені обставини
пояснила тим, що вказаний акт був
особисто підписаний позивачем ОСОБА_6,
однак згодом в іншому судовому
засідання зазначила, що з даною особою
вона не знайома та жодного разу не
зустрічалась. На вказаній ділянці, що
належить ОСОБА_6 вона неодноразово
бачила ОСОБА_14, котрий доводиться
родичем позивача (його зятем) та
останнім і було підписано вказаний Акт.

Однак вказане твердження відповідачки
ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження
в суді та є спростоване показами
допитаного в судовому засіданні свідка
ОСОБА_14, котрий зазначив, що відношення
до земельної ділянки ОСОБА_6 він немає,
проживає окремо та ні усних, ні
письмових доручень на вчинення певних
дій від імені ОСОБА_6 він немає і ніколи
немав, а також не підписував від його
імені жодних документів.

Будучи допитаним в судовому засіданні
свідок ОСОБА_13 показав, що в минулому
був керівником організації, що
виготовляла технічну документацію на
земельну ділянку ОСОБА_2 При
виготовлені такої, виникла потреба в
погодженні Акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки
ОСОБА_2 з суміжними землекористувачами.
Він не може ствердити, що вказаний Акт у
технічній документації земельної
ділянки ОСОБА_2 підписаний ОСОБА_6,
оскільки з останнім ніколи не
зустрічався, зазначену документацію
передав ОСОБА_14 та останній наступного
дня із всіма підписами таку повернув
йому.

Своїми процесуальними правами сторони
та їх представники розпорядились на
власний розсуд.

Судом, у судовому засіданні разом із
сторонами по справі, було оглянуто
вказаний Акт встановлення і узгодження
меж земельної ділянки ОСОБА_2, котрий
міститься в проекті землеустрою із
підписом навпроти прізвища ОСОБА_6 в
графі «суміжні землекористувачі», а
також оригінал паспорту громадянина
України, котрий належить ОСОБА_6 (копія
якого міститься в матеріалах справи) та
оригінал довіреності ОСОБА_6 від
15.04.2013року про уповноваження ОСОБА_1 на
ведення справи у суді, в котрих
міститься підпис ОСОБА_6 При
візуальному огляді судом було
встановлено неідентичність та жодну
несхожість підпису навпроти прізвища
ОСОБА_6, що проставлений у згаданому
Акті із підписами, що містяться у
вказаних офіційних документах,
(паспорт громадянина України та
довіреності) що належать ОСОБА_6
Учасниками судового засідання це не
заперечувалось та клопотань про
призначення відповідних судових
експертиз заявлено не було.

Таким чином, з урахуванням пояснень
сторін, допитаних в судовому засіданні
свідків, з урахуванням досліджених
доказів по справі, суд приходить до
переконання, що має місце
невідповідність технічної
документації проекту землеустрою
зазначеним вимогам законів та
прийнятих до них нормативно-правових
актів, які в подальшому стали підставою
для прийняття відповідачем Мостиською
міською радою спірного рішення про
передачу у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки для будівництва
індивідуального гаража по АДРЕСА_3 і
видачі на її ім'я державного акту на
право власності на земельну ділянку.

Землевпорядна організація під час
виготовлення проекту землеустрою
належним чином не провела встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості), якими сторони
користувались, так як зазначений акт
щодо цих меж не містить належного
погодження землекористувачів.
Внаслідок цього позивача ОСОБА_6 було
усунуто від вирішення питання щодо
визначення спільних меж та їх
відновлення, що призвело до порушення
його законних прав на землю.

Відносно посилань позивача ОСОБА_6 та
його представника щодо порушення ДБН-92
при виготовленні будівельного
паспорту та проекту землеустрою ОСОБА_2
в частині протипожежних вимог, то суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Допитаний в судовому засіданні
інспектор ГУ МНС України у Львівській
області Драбчук М.В. підтвердив
необхідність дотримання ДБН в частині
протипожежних вимог (встановлених
законодавством відстаней між
будівлями) при будівництві гаража
ОСОБА_2 по відношенню до документації
ОСОБА_6 Відстань між вказаними
приміщеннями в технічній документації
ОСОБА_2 зазначена 10м., коли в дійсності є
3,6м., що є суттєвим порушенням при
виготовленні проекту будівництва
гаражу.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15, головний архітектор
Мостиського району, показав, що проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва
індивідуального гаража відповідачці
ОСОБА_2 виготовляв головний інженер
проекту ОСОБА_16, котрий не вказав у
проекті забудови земельної ділянки
останньої запроектованого будинку
ОСОБА_6, котрий мав уже раніше за
ОСОБА_2 затверджений будівельний
паспорт і виготовлений державний акт
про право власності на земельну
ділянку та позначив відстань від
гаражу останньої до будівлі ОСОБА_6 - 10
метрів, в той час коли така відстань
насправді, згідно будівельного
паспорта ОСОБА_6, становить 3 метри 67 см.
Така відстань між цими будівлями є
порушенням державних будівельних норм,
оскільки згідно таких норм має
становити мінімум 6 метрів.

Показання вищевказаних осіб
підтверджуються копіями технічних
документації, виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_6
Зокрема, з проекту забудови земельної
ділянки ОСОБА_6 дійсно вбачається, що
відстань від будинку останнього до
межі земельної ділянки, у якій мав би
бути розташований гараж ОСОБА_2
становить 3 метри 67 см. З проекту
забудови земельної ділянки останньої
слідує, що відстань від гаражу
останньої до непозначеної цифрою
будівлі, яка розташована на земельній
ділянці ОСОБА_6, становить 10 метрів.

Окрім цього, як відомо із матеріалів
справи, вказана у технічній
документації ОСОБА_2 відстань від
гаражу останньої до будівлі ОСОБА_6 (10
метрів) не відповідає дійсності навіть
при співставленні розмірів земельної
ділянки ОСОБА_6 та розмірів його
будинку. Так, згідно з державним актом
на право приватної власності ОСОБА_6 на
земельну ділянку ширина такої
становить 16 метрів 67 см, а відповідно
будівельного паспорта тільки ширина
запроектованого будинку складає 12
метрів 50 см та ще плюс відстань від
будинку до межі земельної ділянки з
іншого боку.

З вищенаведеного можна зробити
висновок, що головним інженером
проекту позначена відстань у 10 метрів
від гаражу ОСОБА_2 до нежитлової
будівлі ОСОБА_6, яка підлягає
реконструкції у житловий будинок,
однак це зроблено неправомірно,
оскільки на момент виготовлення
технічної документації ОСОБА_2 (2009р.) у
ОСОБА_6 ще у 2005 році вже був
затверджений будівельний паспорт на
реконструкцію нежитлового приміщення
на індивідуальний житловий будинок
розміром 14м х 12,5м і саме вказані
розміри будинку ОСОБА_6 мали б
враховуватись інженером при
виготовленні технічної документації
відповідачки.

Зазначене вище сторонами не
оспорювалось, підтверджується
показаннями свідків та відповідними
письмовими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що згідно розроблених головним
інженером ОСОБА_16 проектів технічних
документацій ОСОБА_2 та ОСОБА_6 дійсно
не враховано та не позначено у проекті
забудови земельної ділянки ОСОБА_2
дійсних розмірів запроектованого
будинку ОСОБА_6, зокрема відстані від
такого до межі земельних ділянок
ОСОБА_6 і ОСОБА_2, у якій мав би
розміщуватися гараж останньої, що
становить згідно будівельного
паспорта ОСОБА_6 3 метри 67 см.

Як відомо із Наказу
Держкоммістобудування
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень. ДБН 360-92"
№44 від 17.04.1992р., мінімальна
протипожежна відстань між житловими,
громадськими і допоміжними будинками
промислових підприємств становить 6
метрів. Будь-яких винятків щодо
відступу від цієї норми, які б могли
бути застосовані до запроектованих
будівель ОСОБА_6 і ОСОБА_2 судом не
встановлено.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що технічна документація
відповідачки ОСОБА_2 була погоджена
відповідними службами і затверджена
відповідачем Мостиською міською радою
лише через те, що у такому була
позначена неправдива відстань між
запроектованими будівлями ОСОБА_6 і
ОСОБА_2 - 10 метрів, що відповідає
державним будівельним нормам, однак не
відповідає дійсності.

З урахуванням того, що у технічній
документації ОСОБА_2 зазначена
неправдива відстань між
запроектованими будівлями останньої
та ОСОБА_6 (10 метрів) і насправді така
становить 3 метри 67 см, суд приходить до
висновку, що запроектоване згідно
будівельного паспорта ОСОБА_2
будівництво гаражу, яке погоджувалося
і затверджувалося уже після
затвердження будівельного паспорта
ОСОБА_6, не відповідає протипожежним
вимогам, затвердженим наказом
Держкоммістобудування
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень. ДБН 360-92"
№44 від 17.04.1992р.

Отже, суд враховує той факт, що
будівельний паспорт ОСОБА_6 був
затверджений ще у 2005 році, тобто раніше,
ніж розроблялася та затверджувалася
технічна документація ОСОБА_2 (у 2009р.) на
будівництво гаража і що рішення органу
місцевого самоврядування про
затвердження будівельного паспорта
ОСОБА_6 прийнято відповідно до вимог
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» і не
скасоване, а тому при розробці та
затвердженні технічної документації
ОСОБА_2 мали б бути враховані розміри
запроектованого будинку ОСОБА_6,
зокрема відстань від такого до гаражу
відповідачки в частині дотримання
протипожежних вимог, яка становить 3м 67
см, що є порушенням протипожежних
вимог.

Судом також приймається до уваги, що
відповідачам ОСОБА_2 та Мостиській
міській раді не було відомо про
порушення протипожежних вимог,
оскільки технічна документація та
будівельний паспорт ОСОБА_2 під
будівництво гаража були погоджені
всіма відповідними службами і в таких
була позначена неправдива відстань між
будівлями ОСОБА_2 і ОСОБА_6 - 10 метрів та
на момент затвердження таких не
вбачалось порушення протипожежних
вимог і прав ОСОБА_6, як власника
земельної ділянки та забудовника,
однак такі порушення знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні.

Згідно вимог ст.16 Конституції України,
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється в тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

В правовій позиції Верховного Суду
України (справа №6-57цс13, Постанова від
19.06.2013 року), міститься однозначний
висновок, що державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування та
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

З урахування вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що технічна
документація із землеустрою щодо
виготовлення документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку ОСОБА_2 складена з
порушенням чинного законодавства, а
тому рішення Мостиської міської ради
від 25.02.2009 року за №91 «Про затвердження
проекту відведення земельної ділянки
під будівництво індивідуального
гаража в АДРЕСА_2 ОСОБА_2.» слід визнати
незаконним та підлягає скасуванню.

Окрім цього, у зв'язку з недійсністю
рішення органу місцевого
самоврядування, недійсним слід визнати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0024 га серії ЯЖ
№583735 від 09 серпня 2009 року, кадастровий
номер :02:001:0804, виданий ОСОБА_2 на
підставі зазначеного рішення.

Крім того, під час розгляду справи
представником відповідача ОСОБА_3 було
заявлено про відмову у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з
застосуванням (пропуском) строків
позовної давності.

Як пояснила у судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1, що в
грудні місяці 2012 року з повідомлення
Мостиської міської ради від 24.12.2012 р. на
звернення ОСОБА_6, останньому стало
відомо, що відповідачка ОСОБА_2 має у
власності земельну ділянку площею 0,0024
га для будівництва та обслуговування
індивідуального гаража в АДРЕСА_2.
Позовна заява ОСОБА_6 була подана до
суду 12.04.2013 року.

Покликання відповідачки ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3, а також пояснення
свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які вказали,
що ОСОБА_6 всі обставини щодо видачі
ОСОБА_2 державного акту були відомі ще у
2010 році, коли відповідачка ОСОБА_2
разом із ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8

звертались в Мостиський районний суд з
позовом про визнання не чинним
державного акту виданого позивачу суд
не приймає до уваги виходячи
наступного.

Підставою для звернення ОСОБА_2 разом
із ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з позовом
до ОСОБА_6 у 2010 році було порушене право
позивачів, як власників квартир в
багатоквартирному будинку, який також
межує із земельною ділянкою, що
належить ОСОБА_6, а не порушене право
відповідачки ОСОБА_2, як власниці
земельної ділянки під будівництво
гаражу.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд вважає за необхідне відновити
позивачу ОСОБА_6 строк позовної
давності для захисту порушеного права.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст.58-59 ЦПК України.

Своїми процесуальними правами сторони
та їх представники розпорядились на
власний розсуд.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, з'ясувавши обставини, на
які посилався позивач ОСОБА_6 та його
представник, як на підставу своїх
вимог, а відповідачі та їх
представники, як на підставу своїх
заперечень, оцінивши такі в сукупності,
суд приходить до висновку, що позов
підставний і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Мостиської міської ради від 25
лютого 2009 року за №91 «Про затвердження
проекту відведення земельної ділянки
під будівництво індивідуального
гаража в АДРЕСА_2 ОСОБА_2».

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0024 га серії ЯЖ №583735 від 09
серпня 2009 року, кадастровий номер
:02:001:0804, виданий ОСОБА_2 на
підставі рішення Мостиської міської
ради від 25 лютого 2009 року № 91.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Мостиський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ю.В.Кічак