Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"14" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді:
БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі:
Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до
відповідача - ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, а
саме - квартирою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач є племінницею позивача,
була зареєстрована в квартирі на
прохання рідного брата позивача, який є
батьком відповідачки у 1992 році, з
метою оформлення у дитячий садочок та в
подальшому для влаштування в школу,
проте, з часу реєстрації ніколи за
вказаною адресою не проживала.

Факт не проживання відповідачки
підтверджується випискою з протоколу
№ 10 від 28.12.2010 року, де зазначено, що в
даній квартирі проживають лише позивач
та його брат, довідкою № 75 від 18.11.2013
року, виданою ЖБК «Механізатор-2»,
згідно з якою відповідач ніколи не
проживала за даною адресою, а також
актом від 20.02.2014р. за підписами сусідів.

Після смерті свого брата - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач не підтримує
жодних стосунків з відповідачкою, тому,
про її фактичне місце проживання та
номер засобу зв'язку йому не відомо.

Після успадкування АДРЕСА_1 від своєї
матері, позивач дізнався про те, що
відповідач і досі зареєстрована за
даною адресою, хоч ніколи там не
проживала.

Комунальні рахунки, що надаються
позивачеві, розраховуються із
кількості осіб, зареєстрованих в
квартирі, що здійснює перешкоди у
вільному володінні та користуванні
власністю позивача

Оскільки відповідач у спірній квартирі
не проживає із самого початку
реєстрації, посилаючись на ст. 405 ЦК
України, позивач просить визнати
відповідача особою, що втратила право
користування належною позивачу
квартирою.

Підтримавши в судовому засіданні
позовні вимоги з вищевикладених
підстав, представник позивача в
судовому засіданні просив їх
задовольнити, проти заочного рішення
не заперечував, а на підтвердження
викладених обставин в актах про не
проживання відповідача просив
допитати свідка.

Відповідач в судові засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи вважається повідомленою
належним чином - відповідно до вимог ст.
74 ЦПК України, що підтверджується
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки, може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

За згодою представника позивача суд
ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши у судовому засіданні
пояснення представника позивача,
допитавши свідка ОСОБА_4, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
позивачем докази, дійшов до висновку
про задоволення позову з наступних
підстав.

З довідки форми №3 з місця проживання
сторін, виданої ЖБК «Механізатор-2» № 74
від 18.11.2013 р. убачається, що в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи:
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

Відповідно до витягу із Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності,
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на
праві власності.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Стаття 405 Цивільного кодексу
України передбачає, що члени сім»ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
саме власник майна має право вимоги
щодо усунення іншими особами перешкод
у здійснені ним свого права
користування та розпорядження.

Наданими позивачем доказами
підтверджується факт не проживання
відповідача за адресою: АДРЕСА_1 з
часу реєстрації в квартирі - тобто, з 1992
року.

Зокрема, з довідки № 75 від 18.11.2013 р.
наданої ЖБК «Механізатор-2»,
убачається, що ОСОБА_2, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
проте, весь час за даною адресою не
проживала.

Відповідно до акту від 20.02.2014 р.,
підписаного мешканцями квартири
НОМЕР_1 ОСОБА_4 та квартири НОМЕР_2
ОСОБА_5, що по АДРЕСА_1 за вище
зазначеною адресою ніколи не проживала
і не проживає громадянка ОСОБА_2, крім
цього, особистих речей зазначеної
особи в квартирі не виявлено.

Допитаний свідок в судовому
засідання підтвердила факт не
проживання відповідача в квартирі
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні", -
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Оскільки обставини, викладені
позивачем, свідчать про те, що
відповідач в спірній квартирі не
проживав, доказів на спростування цих
обставин відповідачем не надано, суд
дійшов до висновку про обґрунтованість
вимог та необхідність ухвалення
рішення про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України,
ст. 7 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", ст. ст. 11, 391, 405 ЦК
України, ст.ст. 3, 11, 57-61, 208-210, 212-215, 218, 223,
224-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення через
Дніпровський районний суд м. Києва до
Апеляційного суду м. Києва.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: