РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/18857/13-ц

№ 2/521/2314/14

05 березня 2014 року

Малиновський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової
Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Одеської Нової Біржі
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати дійсним
укладений з відповідачами договір №
374/97 від 02.06.1997 року купівлі-продажу 454/1000
та 546/1000 квартири АДРЕСА_1. Позов
обґрунтований такими обставинами.
Зазначений договір був укладений на
Одеській Новій Біржі. На час укладення
договору не існувало законодавчих
обмежень на здійснення такого
правочину біржами. Між позивачем та
відповідачами було досягнуто
домовленість про всі істотні умови
угоди і відбулося повне виконання
договору. Позивач сплатила
відповідачам обумовлену вартість
квартири в сумі 10300 грн. У подальшому
укладений договір купівлі-продажу був
зареєстрований в органах БТІ та РОН м.
Одеси. На цей час позивач проживає у
зазначеній квартирі, зареєстрована в
ній, регулярно сплачує за комунальні
послуги. Проте відсутність
нотаріального посвідчення укладеного
договору купівлі-продажу не дає їй
можливості розпорядитися її власністю
на свій розсуд.

У судове засідання позивач не
з'явилася, однак подала заяву, в якій
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просила розглядати справу за
її відсутністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, проте подала до суду
заяву, в якій позов визнала та просила
розглядати справу за її відсутністю.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явилися, будучи
належним чином повідомленими про дату,
час і місце розгляду справи, про
причини неявки суду не повідомили,
заяву про розгляд справи за їх
відсутністю не надали.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, будучи належним
чином повідомленим про дату, час і
місце розгляду справи, про причини
неявки суду не повідомив.

Вивчивши письмові докази у справі,
дослідивши матеріали справи, вивчивши
нормативно-правові акти, які регулюють
спірні правовідносини, суд вважає, що
позовні вимоги належить задовольнити,
зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні,
02.06.1997 року між ОСОБА_1 та, з іншого боку,
ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від
імені та в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_3, а також ОСОБА_4, яка діяла
від свого імені та від імені та в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. 454/1000
зазначеної квартири належали в рівних
частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
Свідоцтва про право власності на житло
№ 6-5080 від 02.02.1996 року, а 546/1000 квартири
належали в рівних частках ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право
власності на житло № 6-5915 від 28.10.1996
року.

Зазначений договір купівлі-продажу
квартири відповідно до вимог,
передбачених ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу», був зареєстрований на
Одеській Новій Біржі в «Журналі
реєстрації договорів купівлі-продажу
нерухомості», за № 374/97 від 02.06.1997 року.

05.06.1997 року право власності ОСОБА_1 на
зазначену квартиру було зареєстровано
Одеським міжміським бюро технічної
інвентаризації під № 280, стор. 78, кн.
220пр.

Оскільки спірні відносини між
сторонами виникли у 1997 році, то
враховуючи положення п. 4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України, до
них належить застосувати положення ЦК
УРСР 1963 року, чинного на час їх
виникнення.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була
чинна станом на 02.06.1997 року, тобто на
дату укладення договору, передбачала,
що угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.
Право власності на зазначену квартиру
за ОСОБА_1 було зареєстровано
відповідно до чинної на той момент
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від
31.01.1966 року.

Надаючи оцінку відносинам, які виникли
між сторонами, та проводячи їхню
правову кваліфікацію, суд вважає, що
Закон України «Про товарну біржу» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює відносини, що випливають
із приводу членства в товарній біржі,
прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року,
а тому до прийняття ЦК України та зміни
інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій укладання та
реєстрація на біржі угоди обумовлювала
виникнення права власності на майно.

Відповідно, вирішуючи спір, суд
керується правилами про переважне
застосування норм пізніше прийнятого
закону, а також правилом про пріоритет
застосування спеціальної норми над
загальною, а також неможливості
погіршення стану особи у разі зміни
нормативно-правового регулювання у
спірних правовідносинах. Зазначені
принципи правозастосування
підтверджуються рішенням
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України № 1-7/99.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Задовольняючи позов, суд
виходить з того, що сторонами було
досягнуто згоди щодо істотних умов
договору, позивач повністю виконала
умови договору, сплативши відповідачам
обумовлену вартість квартири, проте
відповідачі ухилилися від
нотаріального оформлення угоди. У
зв'язку з цим суд застосовує правову
конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання
факту дійсності договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо
одна із сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
проживає у спірній квартирі по
теперішній час, право власності на цю
квартиру було зареєстровано за
позивачем в установленому законом
порядку.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до
«Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод» кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Враховуючи викладене, зважаючи на
відсутність порушень чинного на час
укладення договору купівлі-продажу
законодавства, принципу
неприпустимості позбавлення права
власності, суд задовольняє позовні
вимоги про визнання договору
купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст. 1 Першого Протоколу до
«Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод» , ст. 41
Конституції України, ст. ст. 47, 227 ЦК
УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну
біржу», ст. ст. 16, 392 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Одеської Нової Біржі про визнання
договору купівлі-продажу дійсним -
задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу 454/1000 та 546/1000 квартири
АДРЕСА_1, укладений 02 червня 1997 на
Одеській Новій Біржі за № 374/97 року, між
ОСОБА_1 та, з іншого боку, ОСОБА_2, яка
діяла від свого імені та від імені та в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_3, а також ОСОБА_4, яка діяла від
свого імені та від імені та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня отримання копії рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :
Ю.В. Тополева