Ухвала

іменем україни

13 березня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про
визнання будинку предметом іпотеки,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2,
про визнання будинку предметом
іпотеки.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 13
вересня 2013 року позов задоволено.
Визнано за ПАТ «ВТБ Банк» права
іпотекодержателя на будинок АДРЕСА_1,
яке належить ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 30 жовтня 2008 року,
реєстраційний номер об'єкта
нерухомості 25232995.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 08
жовтня 2013 року зазначене судове
рішення скасовано. Ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «ВТБ
Банк» просить рішення апеляційного
суду скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що 29 лютого 2008 року
між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
остання передала банку в іпотеку
немайнові права на нерухоме майно -
земельну ділянку площею 0,08 га,
кадастровий номер :11:151:0468 в
АДРЕСА_1.

Договір було укладено з метою
забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за умовами генеральної
угоди та кредитних договорів, згідно з
якими банк надав йому кредити в сумі 65
тис. доларів США та 202 тис. грн.

11 листопада 2008 року до іпотечного
договору внесено зміни, згідно з якими
ОСОБА_1 передала банку в іпотеку
належну їй земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Задовольняючи позов та визнаючи права
іпотекодержателя ПАТ «ВТБ Банк» на
будинок АДРЕСА_1, суд першої інстанції
виходив із того, що незважаючи на
відсутність згоди позивача на зведення
капітальних споруд на переданій в
іпотеку земельній ділянці ОСОБА_1 звела
будинок, і виходячи з вимог ч. 5 ст. 6
Закону України «Про іпотеку» така
земельна ділянка підлягає передачі в
іпотеку банку разом із будівлями, на
якій вони розташовані.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові, зазначав про таке.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 6 Закону
України «Про іпотеку» якщо в іпотеку
передається земельна ділянка, на якій
розташовані будівлі (споруди), які
належать іпотекодавцю на праві
власності, така земельна ділянка
підлягає передачі в іпотеку разом з
будівлями (спорудами), на якій вони
розташовані. Після звернення стягнення
на передану в іпотеку земельну ділянку,
на якій розташовані будівлі (споруди),
що належать іншій, ніж іпотекодавець,
особі, новий власник земельної ділянки
зобов'язаний надати власнику будівлі
(споруди) такі ж умови користування
земельною ділянкою, які мав
іпотекодавець.

Таким чином, виходячи зі змісту
вищевказаної статті, передача
земельної ділянки в іпотеку разом із
будівлями, розміщеними на ній, можлива
в тому разі, коли на момент укладення
договору такі будівлі вже існували.

Разом із тим, як вбачається з
матеріалів справи, предметом укладення
договору іпотеки від 29 лютого 2008 року
зі змінами від 11 листопада 2008 року була
земельна ділянка площею 0,08 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Відомостей про
те, що на момент укладення договору на
земельній ділянці вже були зведені
капітальні будівлі позивач не мав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи з аналізу вищезазначеної
норми, іпотека за своєю правовою
природою є майновою порукою, яка згідно
з вимогами ст. 559 ЦК України не допускає
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Крім того, будучи
двостороннім правочином, така має
відповідати внутрішньому
волевиявленню кожного учасника
правочину. У даному ж випадку ОСОБА_1
заперечувала проти визнання будинку
АДРЕСА_1 предметом іпотеки.

Крім того, спірний житловий будинок, на
який позивач просив визнати права
іпотекодержателя, побудований ОСОБА_1
під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2, а
відтак спірний будинок підпадає під
режим спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно з вимогами Закону України «Про
іпотеку» іпотека житлових будинків і
квартир, які перебувають у спільній
сумісній власності, дозволяється за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників повинна бути письмова і
нотаріально посвідчена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 08
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель