Провадження № 2/161/4122/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

11 лютого 2014 року

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого судді -
Івасюти Л.В.

при секретарі -
Сидоренко О.В.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення частки у
спільному майні та визнання права
власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 12.08.2013р. звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про припинення
частки у спільному майні та визнання
права власності на ? житлового будинку
з надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що їм з
відповідачем, на праві спільної
часткової власності, по ? кожному,
належить житловий будинок в АДРЕСА_2
загальною площею 69кв.м. Даним житловим
будинком відповідач ніколи не
користувалася, не здійснювала ремонту,
не несла витрати по утриманню будинку
та по оплаті комунальних послуг.
Позивач постійно проживає у вказаному
будинку, здійснив його капітальний
ремонт та часткову реконструкцію,
внаслідок чого збільшилась загальна
площа будинку з 69,0 до 91,8 метрів
квадратних, іншого житла немає. ОСОБА_3
забезпечена житлом, не виявляла
бажання проживати у житловому будинку
по АДРЕСА_2.

Згідно до висновку № О-258 від 25.11.2011р.
будівельно-технічної експертизи
Волинської торгово-промислової палати
розподіл в натурі будинковолодіння по
АДРЕСА_2 в частках ? до ? частин
будинковолодіння, з метою обладнання
окремих ізольованих квартир
неможливий, а тому відповідно до ст. 365
ЦК України підлягає до припинення
частка відповідачки у їх спільному
спірному житловому будинку загальною
площею 69кв.м.

Посилаючись на наведене, позивач
просив суд припинити право ОСОБА_3 на ?
частину житлового будинку з надвірними
спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 та
визнати за ним право власності на
належну їй частку у цьому житловому
будинку, зобов'язати його виплатити
відповідачу вартість ? частини
житлового будинку з надвірними
спорудами загальною площею 69кв.м, який
знаходиться по АДРЕСА_2 у розмірі
73764грн., визнати за ним право власності
на ? частину вищевказаного житлового
будинку з надвірними спорудами .

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з наведених
у позовній заяві підстав, уточнила
позовні вимоги та просила припинити
право власності ОСОБА_3 на ? частину
спірного житлового будинку, стягнути з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 74427грн.
вартості ? частини будинковолодіння,
які знаходяться на депозитному рахунку
у Територіальному управлінні
Державної судової адміністрації у
Волинській області та визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
спірного житлового будинку загальною
площею 69 кв.м.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась тричі, хоча
належним чином була повідомлена про
час, день та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення судової повістки.

Відповідач ОСОБА_3 подала суду
заперечення, в якому зазначила, що
задоволенням позову ОСОБА_2 будуть
істотно порушені її інтереси як
співвласника, позбавлення її частки у
праві спільної часткової власності
призведе до істотних матеріальних
втрат через постійне подорожчання
майна, що є об'єктом права спільної
часткової власності. Поряд з вказаним
домоволодінням розташована її
земельна ділянка, площею 0,15 га, якою
вона постійно користується, обробляє
її разом зі своєю дочкою. Оскільки вона
є пенсіонеркою, то додаткових доходів
не має, змушена обробляти земельну
ділянку біля будинку, на якій висаджує
городину для власних потреб, тобто вона
не втратила інтересу до належної їй на
праві власності частини
будинковолодіння . Доступ до земельної
ділянки, яку вона обробляє, можливий
лише через подвір'я вказаного
будинковолодіння, яке їй належить на
праві спільної часткової власності.
Обмеження її права обробляти цю
земельну ділянкузавдасть істотної
шкоди її інтересам як власника. До
подання цього позову, ОСОБА_2
неодноразово створював їй перешкоди в
користуванні її майном, про що вона
заявляла позов до суду. Крім того, вона
вважає необґрунтованим висновок
будівельно-технічної експертизи щодо
неможливості розподілу спірного
будинку в натурі. Просить в задоволенні
позову відмовити.

Суд вважає за можливе розглядати
справу у відсутності відповідача по
наявних матеріалах та зі згоди
представника позивача ухвалює рішення
про заочний розгляд справи, що
відповідає вимогам ч.1 ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оцінивши показання допитаних
в судовому засіданні в якості свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши письмові
докази по справі, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 11.07.2011р.
належить ? частина житлового будинку
за АДРЕСА_2 (а.с.5).

Відповідачу ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 21.02.2006р. належить
інша ? частина цього будинку (а.с.5).

Згідно рішення виконкому № 93
Підгайцівської сільської ради від 25.12.08
вказаному будинку змінено нумерацію і
присвоєно № 114 .

У частині 1 ст. 356 ЦК України зазначено,
що власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_2
належить сторонам на праві спільної
часткової власності.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

У частині 1 ст. 360-7 ЦПК України
зазначено, що рішення Верховного суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
суду України.

Як висловив свою позицію Верховний
суд України в постанові по справі №
6-81цс11 від 16.01.2012р., що аналіз ст. 365 ЦК
України свідчить про те, що для
припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Із висновку № О-258 судової
будівельно-технічної експертизи по
цивільній справі № 2-5547/11 від 25.11.2011р.
вбачається, що розподіл в натурі
будинковолодіння по АДРЕСА_2 (без
врахування самочинної добудови) в
частках ? до ? частин будинковолодіння з
метою обладнання окремих ізольованих
квартир не можливий. Ринкова вартість ?
частини будинковолодіння по АДРЕСА_2
(без самочинного будівництва та
проведення капітального ремонту і
реконструкції) становить 73 764 (сімдесят
три тисячі сімсот шістдесят чотири)
гривні.

Згідно звіту про оцінку житлового
будинку з надвірними спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_2 станом на
30.01.2014р. ринкова вартість будинку без
врахування площ самопобудови
становить 148 854 (сто сорок вісім тисяч
вісімсот п'ятдесят чотири) гривні .

Відповідно до квитанцій від 04.01.2012р. та
від 10.02.2014р. позивачем внесено на
депозитний рахунок суду загальну суму
74 427 (сімдесят чотири тисячі чотириста
двадцять сім) гривень (а.с. 1).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 належить на праві
приватної власності квартира по
АДРЕСА_1. В квартирі ОСОБА_3 проживає
одна, діти є повнолітніми, забезпечені
житлом.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_4 підтвердила, що останні 20
років проживає по сусідству із ОСОБА_2,
і протягом усього цього часу вона
ніколи не бачила, щоб ОСОБА_3 проживала
у вказаному будинку. Зазначала, що
останні п'ять років життя матері
позивача, ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, вона її доглядала та щодня
перебувала у спірному житловому
будинку. Їй достовірно відомо ту
обставину, що відповідач в будинку не
проживала та її особистих речей у ньому
не знаходилось, господарськими
будівлями останні роки для зберігання
врожаю чи сільскогосподарського
інвентарю не користувалась.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
також стверджувала, що постійно
проживає в АДРЕСА_2, є сусідкою ОСОБА_2
Підтвердила ту обставину, що ОСОБА_3
проживала в будинку лише до одруження
із чоловіком ОСОБА_8, після чого, як їй
було відомо, вони отримали квартиру в
Луцьку і там стали проживати.

При вирішенні спору по суті, суд не бере
до уваги зазначені в запереченні
пояснення відповідача з приводу того,
що вона постійно користувалася спірним
житловим будинком, у ньому знаходяться
її речі та вона не втратила інтересу до
нього, оскільки це спростовується
показаннями допитаних в судовому
засідання в якості свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 та відповідачкою не доведено
факт проживання у цьому будинку, а
також не надано жодних доказів
наявності її речей у ньому.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях

Таким чином, не заслуговують на увагу
доводи ОСОБА_3, що в результаті
позбавлення її права власності, вона
буде позбавлена доступу до земельної
ділянки, оскільки нею не пред'явлено
суду доказів, що позивач у майбутньому
чинитиме їй перешкоди у користуванні
земельною ділянкою та у доступі до неї.
Також, відповідачкою не представлено
суду доказів, що позивачем чинилися та
чиняться перешкоди у користуванні
житловим будинком по АДРЕСА_2.

Що стосується сумнівів відповідача
щодо висновку № О-258 судової
будівельно-технічної експертизи по
цивільній справі № 2-5547/11 від 25.11.2011р.,
то, суд вважає, що нею не спростовано
висновків, викладених у ньому, і
відповідач не надала суду письмових
доказів, що підтверджували б технічну
можливість поділу будинку.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд
прийшов до висновку, що оскільки спірне
будинковолодіння не підлягає поділу в
натурі, ОСОБА_3 забезпечена житлом за
адресою : АДРЕСА_1, а , отже, припинення
права ОСОБА_3 на ? частину спірного
будинковолодіння не завдасть істотної
шкоди її інтересам, тому позов є
підставним.

За таких обставин, слід припинити право
власності ОСОБА_3 на ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_2, стягнувши з ОСОБА_2
в користь ОСОБА_3 74427 гривень
компенсації за ? частину житлового
будинку з надвірним спорудами за
адресою: АДРЕСА_2, що внесені позивачем
на депозитний рахунок суду, визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_2, та слід
стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
744,27грн. судових витрат по справі.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 61, 212-215, 224 ЦПК
України, ст.ст. 16, 355, 356, 365 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 74427
(сімдесят чотири тисячі чотириста
двадцять сім) гривень вартості ?
частини житлового будинку з надвірним
спорудами за адресою: АДРЕСА_2, які
знаходяться на депозитному рахунку
Територіального управління Державної
судової адміністрації у Волинській
області, які внесені ОСОБА_2 згідно
квитанцій № N10BU40519 від 04/01/2012р., № k6/A/13
від 10/02/14 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
744,27грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Л.В. Івасюта