Справа № 136/1576/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" березня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в міста Липовець цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виділення 1/2 частки із майна, що є у
спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
який обґрунтував наступним чином.

19 грудня 2003 року в смт. Турбів,
Липовецького району між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Липовецького районного нотаріального
округу Вінницької області ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 1901.
Державну реєстрацію договору було
проведено 25.12.2003 року в органах БТІ.
Предметом вказаного договору є 1/2
ідеальна частка житлового
будинковолодіння з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

04 березня 2009 року рішенням
Липовецького районного суду
Вінницької області у справі № 2-115/09 р.
було визнано, що 1/2 частина житлового
будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності з
ОСОБА_1, згідно договору
купівлі-продажу від 19.12.2003 року. Таким
чином, 1/2 ідеальна частка вказаного
об'єкта нерухомого майна є спільною
сумісною власністю позивача та
відповідача. Однак зважаючи на те, що
відповідач зайняла самостійно частину
будинку та користується ним, він,
ОСОБА_1, вимушений проживати за іншою
адресою, у зв'язку із чим його обмежено
в праві вільно володіти, користуватися
та розпоряджатися частиною належного
йому майна на праві власності.
Домовленості про спільне користування
майном між нами не досягнуто, тому
просив суд виділити йому, ОСОБА_1, на
праві власності 1/2 частку від 1/2
ідеальної частки житлового
будинковолодіння з відповідною
часткою господарських будівель, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу від 19.12.2003
року, посвідченого приватним
нотаріусом Липовецького районного
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за № 1901.

26.02.2014 року позивач надав суду
заяву про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої просив суд виділити
та визнати за ним, ОСОБА_1, право
власності на 1/2 частину від 1/2 ідеальної
частки житлового будинковолодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі - продажу від 19.12.2003
року, посвідченого приватним
нотаріусом Липовецького районного
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за №1901, а саме: 2-4 - житлова
кімната, площею 22,7 кв.м.; К-сарай;
Л-погріб; 1/2 №4 криниця.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6, вимоги, що пред'явлені
у позовній заяві та уточненій позовній
заяві підтримав у повному обсязі з
підстав, що наведені у них.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
суду пояснила, що рішенням
Липовецького районного суду
Вінницької області від 04 березня 2009
року вже було визнано, що 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1, належать їм
з відповідачем на праві спільної
власності згідно договору купівлі -
продажу від 19 грудня 2003 року, тобто
пополам. Оскільки вони з позивачем
припинили сумісне проживання, позивач
залишив смт. Турбів, тому його кімната,
про належність якої вони узгодили між
собою, стоїть закрита, можливості
користуватись нею позивач не дає, а
придбати її вона, ОСОБА_2, за таку суму
коштів, які просить позивач, не має
можливості, так як визначена сума є
завеликою для неї, ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши обставини справи, оцінивши
усі зібрані у справі докази, встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

19 грудня 2003 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було укладено договір купівлі -
продажу 1/2 ідеальної частки житлового
будинку з відповідною часткою
господарських будівель, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, який був
зареєстрований органами державної
реєстрації 25.12.2003 року.

Рішенням Липовецького районного
суду Вінницької області від 04 березня
2009 року було визнано, що 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1 належить
сторонам даного спору - ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності згідно
договору купівлі - продажу від 19.12.2003
року, оскільки придбаний був сторонами
в період їх проживання однією сім'єю,
хоча не перебували у шлюбі між собою.

Вказане рішення має для суду
приюдиційне значення, так як воно
набуло законної сили 15.05.2009 року, а тому
від доведення обставин, що ним
встановлені, суд при вирішенні даного
спору звільняється в силу ст.61 ЦПК
України.

Позивач звернувся до суду із
позовом про виділення йому із спільної
сумісної власності 1/2 частки об'єкта
нерухомості, зазначивши, що вони з
відповідачкою не проживають як
подружжя та остання позбавляє його
можливості здійснювати ним своє право
власності.

Отже, судом встановлено, що
відносини, що виникли між сторонами
спору є цивільно - правовими, а тому
регулюються нормами Цивільного
кодексу України.

Так, ст.365 ЦПК України,
передбачено, що майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).

Згідно правил ст.368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до положень ст.370 ЦК
України, співвласники мають право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

На виконання положень ст.143 ЦПК
України судом було призначено судову
будівельно - технічну експертизу.

За результатами проведення
експертизи експертом 31.01.2014 року було
складено висновок за №1685/13-21,
відповідно до якого враховуючи
висновки натурного обстеження об'єкта
дослідження від 30.12.2013, які отримані за
згодою сторін по справі (АКТ огляду
об'єкта дослідження від 25.07.2013,
завірений підписами сторін по справі)
встановлено, що до складу 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності з ОСОБА_1, згідно
рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 04 березня 2009 та
договору купівлі - продажу від 19.12.2003
року належать наступне (по тех.
паспорту №1599, від 24.05.2013): житловий
будинок «Д», ганок, сарай «К», погріб
«Л», сарай «М», сарай «II», криниця №4.

Відповідно, об'єктом експертного
дослідження став цілий житловий
будинок за літ. «Д» з відповідною
частиною господарських будівель та
споруд у домоволодінні за №40 (38), яке
складене з земельних поліпшень,
розташованими на земельній ділянці в
районі індивідуальної житлової
забудови по АДРЕСА_1.

За результатами проведеного
дослідження експертом, порівнюючи
розмір частини по площі кожного із
співвласників 1/2 частини, яка становить
22,8 м було встановлено, що визначити
можливі варіанти розподілу житлового
будинку «Д» з відповідною частиною
господарських будівель та споруд,
розташованих по АДРЕСА_1 між сторонами
на дві частини, при ідеальних частинах:
1/2 частини та 1/2 частини з урахуванням
рівності часток співвласників, не
вбачається можливим, оскільки такий
поділ не буде відповідати умовам, що
передбачені чинними будівельними
нормами.

У той час ч.2, 3 ст.364 ЦК України
унормовано, що якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

В п.25. Постанови від 21.12.2007, № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", Пленум
Верховного Суду України надав судам
наступні роз'яснення, вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Ураховуючи те, що сторони спору не
дійшли згоди щодо отримання розміру
грошової компенсації за частку у
житловому будинку, який є об'єктом
спільної сумісної власності та жодним
із них не внесено відповідної грошової
суми на депозитний рахунок суду, а
також те, що за відсутності такої згоди
відповідача, позивачем не пред'явлено
відповідної вимоги до відповідача та
попередньо не внесено на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми, при цьому об'єкт нерухомості є
неподільним та не може бути реально
поділений між сторонами відповідно до
рівності їх часток, а суд відповідно
до принципів цивільного судочинства не
може вийти за межі позовних вимог,
відтак суд дійшов до переконання, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання судових витрат,
суд керується правилами ст.88 ЦПК
України, а тому в разі відмови у позові
відносить їх на рахунок позивача.

На підставі викладеного та
керуючись ст.364, 365, 370 ЦК України,
Постановою від 21.12.2007, № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", ст.10, 11, 58-61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виділення 1/2 частки із майна,
що є у спільній сумісній власності -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко