№ 207/4089/13-ц
№ 2/207/94/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Баглійський районний
суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Подобєд О.К.,

при секретареві
Черномазовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпродзержинську
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області; про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивачка) звернулась
до суду із позовною заявою, в якій
просить суд визнати ОСОБА_2 (надалі -
відповідачка) такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
будинком за адресою АДРЕСА_1. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що їй належить
зазначений будинок на праві власності,
а право власності відповідачки на
частину спірного будинку припинено за
рішенням суду. Вона сплачує грошові
кошти за частину будинку відповідачці
за виконавчим листом. Відповідачка не
проживає в зазначеному будинку, її
особистих речей в будинку немає, за
комунальні послуги вона не сплачує.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала у повному обсязі, на
задоволенні позову наполягала.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала. Суду пояснила, що
успадкувала 1/4 частину спірного
будинку після смерті свого батька. У
зв'язку з неприязними відносинами з
позивачкою вона не має можливості
користуватись житловим приміщенням,
оскільки позивачка з родиною
перешкоджають їй користуватись
житловою площею. До теперішнього часу
судове рішення про припинення її права
власності зі сплатою їй грошової
компенсації не виконане. Просить суд
відмовити в задоволенні позовної
заяви.

Представник третьої особи - надав заяву
про розгляд справи без його участі. У
зв'язку з чим, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представника третьої особи, відповідно
до ч.2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши матеріали судової справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
встановив наступні обставини справи.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом та заповітом, яке видане
державним нотаріусом Другої
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори Ісаковою Л.В.
24.05.2002 р., ОСОБА_1 й ОСОБА_4 належить право
власності на будинок за адресою
АДРЕСА_1, в рівних частинах кожному.

ОСОБА_4 помер 10.01.2009 р. Оскільки заповіту
він не залишив, спадкування належного
йому на час смерті майна відбувалось за
законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, яке видане державним
нотаріусом Третьої Дніпродзержинської
державної нотаріальної контори
Гнєзділовою Л.В. 14.05.2010 р., ОСОБА_2
належить 1/2 частка 1/2 частки житлового
будинку з господарськими будівлями й
спорудами за адресою АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом.

Право власності ОСОБА_2 на частку
нерухомого майна зареєстроване в
установленому законом порядку 02.07.2010 р.
№ запису 24265 в книзі № 212.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 14.10.2011 р.,
яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 22.02.2012 р., було стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 в рахунок
вартості 1/4 частини домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1, суму в розмірі 34004,50
грн.; було стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_7, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, в рахунок
вартості 1/4 частини домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1, суму в розмірі 34004,50
грн.; за ОСОБА_1 було визнане право
власності на 1/2 частину будинку за
адресою АДРЕСА_1, в порядку виділу
часток ОСОБА_6 та ОСОБА_2, в інтересах
якої діє ОСОБА_7

З пояснень сторін вбачається, що
рішення суду на час розгляду справи в
частині стягнення коштів не виконане.

Докази про реєстрацію права власності
в установленому законом порядку за
ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1 на час розгляду справи
відсутні.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обмежень» державна реєстрація речових
крав на нерухоме майно та їх обмежень -
це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно ч. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:право власності на нерухоме майно.

Відповідно ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 Цивільного процесуального
кодексу України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Суду позивачкою не надані докази того,
що відповідачка відсутня на житловій
площі в спірному будинку понад один
рік, без поважних причин. Крім того,
рішення про державну реєстрацію права
власності на частку спірного будинку
не скасоване, позивачка не
зареєструвала своє право власності на
нерухоме майно в установленому законом
порядку, тому суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття її з реєстраційного обліку, є
необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовна заява не підлягає задоволенню,
а судові витрати повинні бути
покладені на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
3, 16, 316, 321 ЦК України, Законом України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.
ст. 3, 10, 11,57-60, 209, 212 - 215, 218, 224-233 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, - відмовити в повному
обсязі.

Судові витрати покласти на ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом..

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через
Баглійський районний суд м.
Дніпродзержинська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області

Суддя
О.К. Подобєд