Провадження № 2/522/3579/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі засідань суду в місті
Одесі справу за позовом ОСОБА_2 до КУ
"Одеське обласне бюро судово-медичної
експертизи» про визнання незаконними
наказів про звільнення та запису в
трудовій книжці, зміни причини та
формуліровки звільнення, зобов'язання
надати довідку для державного
службовця та сплатити разову допомогу
в розмірі 10-ти кратного окладу,
скасування наказу про звільнення,
поновленні на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, стягнення різниці у заробітку з
грудня 2009 року по червень 2011 року,
сплати середнього заробітку за період
з липня 2011 року до 23 серпня 2011 року,

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення 10 окладів
при звільненні з роботи за власним
бажанням як державного службовця,
котрий неодноразово уточнював (а.с.1-3,
27-28, 74-75, 83-86, 122-123).

01 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про зміну позовних вимог
(а.с. 136-140). Позивач просить:

визнати незаконним наказ № 44-л від
10.07.2011 року про звільнення його з посади
за власним бажанням з 10 липня 2011 року
без вказівки причини звільнення;

визнати незаконним запис в трудовій
книжці « 09.08.2011 року звільнений за
власним бажанням в зв'язку з виходом на
пенсію держслужбовця»;

на підставі Закону України «Про
внесення змін до ст. 37 Закону України
«Про державну службу» від 02.12.2006 р. за №
432, яка розповсюджується на судово -
медичних експертів, змінити
формуліровку причини звільнення та
зобов'язати відповідача внести в
трудову книжку запис «23.08.2011 року
звільнений на пенсію з посади
державного службовця за станом
здоров'я»;

сплатити йому середній заробіток за
період з дня закінчення чергової
профспілкової відпустки в липні 2011
року до 23 серпня 2011 року, тобто до дня
видачі трудової книжки (ст.ст. 116, 117, 134,
235, 237, 238 КЗпП України);

надати до суду розрахунок разової
допомоги в розмірі 10 кратного окладу,
відповідно Постанови КМУ № 314 від 30.03.2011
року та сплатити її;

згідно Закону України «Про внесення
змін до ст. 37 Закону України «Про
державну службу», який набрав чинності
01.01.2008 року сплатити разову допомогу в
розмірі 10-ти кратного окладу;

відповідно статті 237-1 КЗпП України
сплатити йому моральну шкоду в сумі 5000
гривень;

зобов'язати відповідача надати до
Управління Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області довідку для державних
службовців, яка передбачена діючим
законодавством, що його оклад
складається із окладів лікаря вищої
категорії, який визначається
Постановою КМУ від 30.08.2002 року № 1298 «Про
оплату праці працівників на основі
єдиної тарифної сітки розрядів і
коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери» (Офіційний вісник України, 2002
року, № 36, ст. 1699) зі збільшенням на 25 % за
шкідливі умови праці. Заробітна плата
згідно ст. 33 Закону України «Про
державну службу» складається з
посадових окладів, доплат за ранг,
надбавок за вислугу років (40%), високі
досягнення в праці (50 %).

07 серпня 2013 року позивач доповнив
позовні вимоги (а.с. 213-216) та просить суд:

визнати незаконним наказ № 57- від 09.08.2011
року про звільнення його з займаної
посади з 09 серпня 2011 року в зв'язку з
неправильною формуліровкою про
звільнення та відсутності його заяви
про звільнення, яка дає право
керівництву бюро СМЕ 09.08.2011 року
звільнити його;

на підставі Закону України «Про
внесення змін до ст. 37 Закону України
«Про державну службу» від 02.12.2006 року за
№ 432, яка розповсюджується на
судово-медичних експертів, змінити
формуліровку причини звільнення та
зобов'язати відповідача внести в
трудову книжку запис «Звільнений з
посади державного службовця за власним
бажанням в зв'язку з призначенням 2-ої
групи інвалідності та виходом на
пенсію, ст. 38 КЗпП України». Відповідно,
весь час вимушеного прогулу
зараховується в трудовий стаж та за
весь час заробітна плата підлягає
стягненню на його користь (ст.ст. 116, 117,
134, 235, 237, 238 КЗпП України) зі стягненням
втрат з інфляції.

21 листопада 2013 року та 5 лютого 2014 року
позивач в останнє доповнив та уточнив
позовні вимоги (а.с. 237-239, 252) та просить
суд:

скасувати наказ про звільнення, тому що
заяви на звільнення 09.08.2011 року немає;

поновити його на посаді завідувача
оргмедвідділом;

стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 10.07.2011 року до дня поновлення
на роботі;

зобов'язати відповідача внести зміни
до його трудової книжки у
відповідності з чинним законодавством;

стягнути з відповідача на його користь
різницю заробітку з грудня 2009 року по
червень 2011 року коли схемні посадові
оклади судово-медичним експертам
розраховувались на підставі листа МОЗ
від 06.03.2000 року, а не з урахуванням
постанови для оплати праці лікарів
судово-медичних експертів Кабінету
Міністрів України від 30.08.2002 року «Про
оплату праці працівників на основі
єдиної тарифної сітки розрядів і
коефіциентів працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери», спільного
наказу Мінпраці та МОЗ від 05.10.2005 року №
308/519 «Про впорядкування умов оплати
праці працівників охорони здоров'я та
установ соціального захисту
населення».

В судовому засіданні позивач
надав пояснення, що відтворюють зміст
позовних заяв. Позовні вимоги просить
задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не
визнала та пояснила, що звільнення
позивача відбулось на підставі його
заяв та відповідно до вимог діючого
законодавства. Крім того, він звернувся
до суду з вимогами про поновлення на
роботі з пропуском строку. В зв'язку з
відсутністю порушень трудових
правовідносин, немає правових підстав
для задоволення інших позовних вимог.

Допитані в якості свідків ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які займають керівні
посади КУ "Одеське обласне бюро
судово-медичної експертизи»
підтвердили, що звільнення позивача
відбулось на підставі його заяви та
вимог діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
оглянувши оригінали заяв позивача та
накази відповідача, вислухавши доводи
учасників процесу, допитавши свідків,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В ході розгляду справи позивачу
неодноразово було запропоновано
уточнити та конкретизувати позовні
вимоги, які були залишенні поза увагою.

Відповідно до передбаченого ст. 11
ЦПК України принципу диспозитивності
цивільного судочинства суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах
з відповідачем, а з 16 лютого 2009 року та
до звільнення займав посаду лікаря
судово-медичного експерта відділу
комісійних експертиз (а.с. 165).

30.06.2011 року ОСОБА_2 звернувся до КУ
«Одеське обласне бюро судово-медичної
експертизи» з заявою про надання з
01.07.2011 року частини відпустки, яка
залишалася за 2010-2011 рік (а.с. 170).

01.07.2011 року було видано наказ № 31-о про
надання відпустки ОСОБА_2 з 01.07.2011 року
по 10.07.2011 року (а.с. 171).

08.07.2011 року ОСОБА_2 звернувся до КУ
«Одеське обласне бюро судово-медичної
експертизи» з заявою про звільнення за
власним бажанням з 10.07.2011 року, яка в той
же день була погоджена (а.с. 167).

10.07.2011 року було винесено наказ № 44-л
про звільнення ОСОБА_2 за власним
бажанням з 10.07.2011 року на підставі ст. 38
КЗпП України (а.с. 168).

11.07.2011 року ОСОБА_2 звернувся до КУ
«Одеське обласне бюро судово-медичної
експертизи» з заявою про відкликання
заяви про звільнення з 10.07.2011 року, в
зв'язку з тим, що подав заяву на
відпустку без збереження заробітної
плати (а.с. 197).

11.07.2011 року було винесено наказ № 45-л
про анулювання наказу № 44-л від 11.07.2011
року про звільнення ОСОБА_2, який був
виданий в зв'язку з подачею заяви 11.07.2011
року ОСОБА_2 про відкликання заяви від
08.07.2011 року про звільнення з 10.07.2011 року
та надання йому відпустки без
збереження заробітної пати з 11.07.2011
року, анульований наказ від 11.07.2011 року
№ 44-л «Про звільнення»; в трудовій
книжці ОСОБА_2 запис за № 19 «про
звільнення» анульована. Підставою для
винесення наказу зазначені: заява
ОСОБА_2 від 11.07.2011 року та ст. 38 КЗпПУ (а.с.
169).

В зв'язку з тим, що наказ від 10.07.2011 року
№ 44-л був скасований вище зазначеним
наказом підприємства, тому немає
підстав для вирішення питання про
визнання його незаконним та скасування
в судовому порядку.

В ході розгляду справи було
встановлено, що дата про анулювання
наказу № 44-л від 11.07.2011 року про
звільнення ОСОБА_2, є технічною опискою,
оскільки зазначений наказ про
звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням
з 10.07.2011 року було винесено саме 10.07.2011
року.

07.07.2011 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до
КУ «Одеське обласне бюро
судово-медичної експертизи» про
надання йому відпустки без збереження
заробітної плати з 11.07.2011 року (а.с. 172).

08.07.2011 року було винесено наказ № 32-о
про надання ОСОБА_2 відпустки без
збереження заробітної плати з 11.07.2011
року по 09.08.2011 року (а.с. 173).

Отже, ОСОБА_2 подавав заяву про
звільнення від 08.07.2011 року за власним
бажанням, яку відізвав заявою про
анулювання заяви про звільнення від
11.07.2011 року, оскільки мав бажання
отримати відпустку без збереження
заробітної плати.

Наказом № 32-о було надано відпустку
ОСОБА_2 без збереження заробітної плати
з 11.07.2011 року по 09.08.2011 року.

08.08.2011 року ОСОБА_2 звернувся з заявою
про звільнення його з роботи з 09.08.2011
року, при цьому зазначив, що у трудовій
книжці необхідна відмітка «звільнений
за власним бажанням, як державний
службовець» (а.с. 174).

09.08.2011 року було винесено наказ № 57-л
про звільнення ОСОБА_2, в зв'язку з
виходом на пенсію державного службовця
09.08.2011 року (а.с. 175).

ОСОБА_2 просив звільнити його з 09.08.2011
року з посади державного службовця
відповідно до заяви за віком, що
передбачено Законом України «Про
статус ветеранів війни …», відповідно
якої він має право на вихід на пенсію у
віці 55 років. При цьому, також просить
врахувати, що він є інвалідом війни 2-ої
групи. Посилаючись на розпорядження
Кабінету Міністрів України № 558-р від
31.08.1995 року, ст.ст.18, 37 Закону України
«Про судову експертизу» просить
зазначити у трудовий книжці запис
«Звільнений за власним бажанням, як
державний службовець…» (а.с. 174)

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Наказ про звільнення ОСОБА_2 було
винесено на підставі його заяви про
звільнення за власним бажанням від
03.08.2011 року, яка була зареєстрована
відповідачем 08 серпня 2011 року за Вх.№
1165-05, що відповідає вимогам діючого
законодавства.

Крім цього, відповідно до журналу
обліку трудових книжок 09.08.2011 року
ОСОБА_2 забрав свою трудову книжку у
зв'язку зі звільненням за власним
бажанням, що свідчить про вільне
волевиявлення ОСОБА_2 відносно свого
звільнення (а.с.176,177).

Таким чином, вимога ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування наказу № 57-л
від 09.08.2011 року є необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що підстав для скасування
наказу про остаточне звільнення не
виявлено, немає підстав для поновлення
його на посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, в порушення вимог ч. 1 ст. 233
КЗпП України, ОСОБА_2 звернувся до суду
з вимогами про поновлення на роботі за
пропуском строку для звернення до суду.

Отже, з 09.08.2011 року до 09.09.2011 року в
ОСОБА_2 була можливість звернутися до
суду з позовною заявою про визнання
наказу про звільнення незаконним,
скасуванням його, поновленням на
посаді та стягненням середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Однак, ОСОБА_2 не скористався наданим
трудовим законодавством України
правом на оскарження даного наказу.

Крім того, безпідставною та такою, що не
підлягає задоволенню є вимога ОСОБА_2
щодо зобов'язання КУ «Одеське обласне
бюро судово-медичної експертизи»
виплатити йому разову допомогу у
розмірі 10 окладів, відповідно до Закону
України «Про державну службу»,
оскільки на момент звільнення ОСОБА_2
на дані правовідносини не поширювалась
дія Закону України «Про державну
службу».

Відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 31 серпня 1995 року
№ 558 «Про віднесення деяких посад
працівників державних спеціалізованих
установ до категорій посад державних
службовців» на виконання постанови
Верховної Ради України від 25 лютого 1994
року «Про порядок введення в дію Закону
України «Про судову експертизу» та
відповідно до статті 25 Закону України
«Про державну службу» віднести посади,
що займають судові експерти державних
спеціалізованих установ, вищого, I та II
кваліфікаційного класу - до третьої
категорії посад державних службовців,
III кваліфікаційного класу - до
четвертої категорії, IV
кваліфікаційного класу - до п'ятої
категорії, V кваліфікаційного класу - до
шостої категорії посад державних
службовців.

08.04.2011 року вищевказане Розпорядження
Кабінету Міністрів України втратило
чинність на підставі Постанови
Кабінету Міністрів України № 314 «Про
умови оплати праці працівників
державних спеціалізованих установ
судових експертиз», в зв'язку з чим
посади судових експертів не вважаються
віднесеними до відповідних категорій
посад державних службовців та й на дані
правовідносини не поширюється дія
Закону України «Про державну службу».

Відповідно до відповіді Міністерства
соціальної політики України № 661/13/155-11
від 09.09.2011 року (а.с. 145) та відповіді
Департаменту заробітної плати та умов
праці Міністерства соціальної
політики України № 744/13/155-11 від 18.10.2011
року (а.с. 144), які є в матеріалах справи
та були надані ОСОБА_2, вказується, що з
метою надання роз'яснення щодо виплати
судовим експертам при виході на пенсію
10 місячних посадових окладів,
Мінсоцполітики звернулось до
Міністерства юстиції України. За
повідомленням Мінюсту, відповідно до
ч.13 ст. 37 Закону України «Про державну
службу», виплата грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів
передбачена лише державним службовцям
у разі їх виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років. Враховуючи, що судові
експерти не є державними службовцями,
підстав для виплати їм 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
немає.

Таким чином, на день звільнення ОСОБА_2,
а саме 09.08.2011 року, КУ «Одеське обласне
бюро судово-медичної експертизи» не
мало підстав для проведення виплати
ОСОБА_2 10 місячних посадових окладів
при звільненні. Оскільки, вже з 08.04.2011
року, коли Постанова Кабінету
Міністрів України № 314 «Про умови
оплати праці працівників державних
спеціалізованих установ судових
експертиз» вступила в силу, ОСОБА_2
втратив статус прирівняний до
державного службовця й не мав права на
виплату 10 місячних посадових окладів
при звільненні.

Зазначені обставини зазначені також в
рішенні Конституційного суду України
від 28.11.2013 року за звернення Пастух З, в
якому вказується: «грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів
виплачується держслужбовцю за умов
виходу на пенсію з посади державного
службовця».

Також не підлягають задоволенню вимоги
щодо внесення зміни до трудової книжки
позивача у відповідності з чинним
законодавством, в зв'язку з
необґрунтованістю вимог.

Відповідно до п.2.3 Наказу № 58
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 року «Про
затвердження Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників»
записи в трудовій книжці при
звільненні або переведенні на іншу
роботу повинні провадитись у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства і з посиланням на
відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення ОСОБА_2 було
здійснено відповідно до норм чинного
законодавства на підставі його
особистої заяви про звільнення за
власним бажанням, в якій ОСОБА_2 для
отримання пенсії державного службовця
просив вказати «звільнений за власним
бажанням, як державний службовець».
Отже, в трудовій книжці вказано:
«звільнений за власним бажанням, в
зв'язку з виходом на пенсію державного
службовця».

Відповідно до п. 2.25 Наказу № 58
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 року «Про
затвердження Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників»
при розірванні трудового договору з
ініціативи працівника з причин, за яких
законодавство пов'язує надання певних
пільг і переваг, запис про звільнення
вноситься до трудової книжки із
зазначенням цих причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це тягне за собою
поновлення працівника на роботі, орган,
який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення, у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

Таким чином, підстав для внесення змін
до трудової книжки ОСОБА_2 не
вбачається.

Суду не надані належні та допустимі
докази щодо різниці заробітку з грудня
2009 року по червень 2011 року, тому у
задоволенні зазначеної вимоги
необхідно відмовити.

Вимоги ОСОБА_2 про надання розрахунку
заробітку за час вимушеного прогулу з
урахуванням компенсації збитку від
інфляції та 3% річних є безпідставною та
необґрунтованою, оскільки він був
звільнений з посади та не знайшлось
підстав для його поновлення та зміни
причини та формуліровки звільнення.

Оскільки ОСОБА_2 вже з 09.08.2011 року
звільнений з посади за власним
бажанням та й з того часу виплата
окладів ОСОБА_2 не проводиться, тому КУ
«Одеське обласне бюро судово-медичної
експертизи» не має підстав щодо
зобов'язання надати до Управління
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі довідку про
оклад ОСОБА_2, оскільки даного окладу
немає та й не має трудових відносин між
сторонами.

Також не підлягають задоволенню вимоги
ОСОБА_2 щодо сплати йому на підставі ст.
237-1 КЗпП України моральної шкоди в
розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року у позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Суду не надані наладжені та допустимі
докази обставин, які могли б призвести
до моральних страждань позивача.

Отже, за відсутності порушень прав
позивача в сфері трудових відносин,
немає підстав для задоволення вимог
про стягнення моральної (немайнової)
шкоди.

Керуючись ст.ст. 38, 233, 235, 237-1 КЗпП
України, ст. 267 Цивільного кодексу
України, Наказу № 58 Міністерства праці
України, Міністерства юстиції України,
міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 року «Про
затвердження Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників»,
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 314 «Про умови оплати праці
працівників державних спеціалізованих
установ судових експертиз», ст.ст. 208 - 215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до КУ "Одеське обласне бюро
судово-медичної експертизи» про
визнання незаконними наказів про
звільнення та запису в трудовій книжці,
зміни причини та формуліровки
звільнення, зобов'язання надати
довідку для державного службовця та
сплатити разову допомогу в розмірі 10-ти
кратного окладу, скасування наказу про
звільнення, поновленні на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, стягнення різниці у
заробітку з грудня 2009 року по червень
2011 року, сплати середнього заробітку за
період з липня 2011 року до 23 серпня 2011
року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси Л. М. Чернявська

24.03.2014