ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9831/13-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарі Степанишиній
(Цвігун) Г.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 17.06.2013 року звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя - квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
11.03.2011 року по 23.10.2012 року, дітей від
шлюбу вони не мають, під час
подружнього життя ними було набуто
спільне майно - однокімнатна квартира
АДРЕСА_1; згідно свідоцтва про право
власності на квартиру квартира
зареєстрована на ім»я ОСОБА_3
(відповідачки); на даний час між
сторонами виник спір щодо поділу
спільного майна, тому позивач
вимушений був звернутися до суду з
даним позовом та просить суд визнати
квартиру АДРЕСА_1 об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя
(сторін) та визнати в порядку поділу
спільного майна подружжя за ним
(позивачем) та відповідачкою право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
- за кожним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити з підстав, зазначених у
уточненій редакції позовної заяви від
28.08.2013 року; відповідачка ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_5 позов не визнали;
стверджуючи, що спірна квартира не є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, що квартира була
придбана за власні кошти відповідачки,
тому просили в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та
їхніх представників в судовому
засіданні, допитавши свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в
зареєстрованому шлюбі з 11.03.2011 року
(а.с.8); відповідно до положень ст.106 СК
України на підставі спільної заяви
подружжя (сторін) Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві було складено
актовий запис №354 від 23.10.2012 року про
розірвання шлюбу між ними (а.с.9); від
шлюбу спільних дітей сторони не мають.

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи і не заперечуються
сторонами.

Як стверджує позивач ОСОБА_2,
сторони, перебуваючи в зареєстрованому
шлюбі, вели спільне господарство до
23.10.2012 року; відповідачка ОСОБА_3
стверджує факт припинення ведення
спільного господарства подружжям
(сторонами) - з червня 2012 року.

Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу майнових прав №16-80/К68
від 20.01.2012 року (а.с.13-17), укладеного між
АТХК «Київміськбуд» та ОСОБА_3
(відповідачкою), остання придбала
майнові права на квартиру АДРЕСА_1 - на
умовах та в порядку, що визначені у
цьому Договорі (п.1.1).

Згідно п.1.4 та 1.5 зазначеного
Договору Покупець набуває право
власності на майнові права після
оформлення Акту приймання-передачі
майнових прав, а після набуття права
власності на майнові права на Квартиру
- Покупець самостійно оформлює
правовстановлюючі документи на
Квартиру (а.с.13).

Згідно п.1.2 Договору - під
майновими правами у цьому Договорі
сторони визначають право Компанії
(АТХК «Київміськбуд») набути у
власність Квартиру, яке виникає у
Компанії згідно з Рішенням Київської
міської ради за №149/149 від 28.08.2008 року.

Згідно п.1.4 Договору - Компанія
зобов»язана передати Покупцеві
майнові права на Квартиру, а Покупець
прийняти їх; передача та приймання
майнових прав здійснюється Сторонами
за Актом приймання-передачі майнових
прав після отримання Сертифікату
відповідності закінченого
будівництвом об»єкта та проведення
кінцевих розрахунків за фактично
збудовану площу відповідно до
технічних паспортів, виготовлених
Київським міським БТІ.

В судовому засіданні встановлено,
що житловий будинок по АДРЕСА_1 був
введений в експлуатацію в червні 2012
року (а.с.48), що не заперечується
сторонами.

Згідно довідки ПАТ «Холдингова
компанія «Київміськбуд» від 10.01.2013 року
(а.с.91) вартість майнових прав на
квартиру АДРЕСА_1 сплачена Покупцем
становить 493762,50 грн., що відповідає
оплаті 100% вартості майнових прав.

Позивач ОСОБА_2 не заперечує факт
внесення останнього платежу в рахунок
вартості майнових прав за квартиру №18
у розмірі 21932,50 грн. згідно квитанції
№1440686 від 18.12.2012 року відповідачкою
ОСОБА_3 за рахунок її особистих коштів
(а.с.92).

Таким чином, майнові права на
спірну квартиру згідно п.1.4 Договору до
18.12.2012 року належали ПАТ «Холдингова
компанія «Київміськбуд», а не ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про право
власності на квартиру від 22.05.2013 року -
квартира АДРЕСА_1 (загальною площею 47,5
кв. м, житловою площею 18,5 кв. м) є
приватною власністю ОСОБА_3
(відповідачки) - а.с.37, 41.

Ствердження відповідачки ОСОБА_3
про те, що внески за майнові права на
спірну квартиру в сумі 233000,00 грн.
(квитанція від 26.01.2012 року - а.с.12), в сумі
60603,00 грн. (квитанція від 20.02.2012 року -
а.с.11), в сумі 178227,00 грн. (квитанція від
20.03.2012 року - а.с.10) здійснювались нею за
рахунок коштів, отриманих від продажу
успадкованої нею та її братом ОСОБА_8
квартири АДРЕСА_3, яка була продана за
606784,00 грн., підтверджуються копією
договору купівлі-продажу зазначеної
квартири від 17.03.2012 року (а.с.35-36),
показаннями свідків ОСОБА_7 (батька
відповідачки), ОСОБА_8 (брата
відповідачки) і фактично не
спростовані позивачем ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 не заперечує про
те, що відповідачка ОСОБА_3 за рахунок
власних коштів проводила ремонтні
роботи та облаштування спірної
квартири після передачі їй майнових
прав на квартиру та реєстрації права
власності на квартиру на її ім»я, тощо
(а.с.60-79).

Ствердження позивача ОСОБА_2 про
те, що складовою першого внеску за
майнові права на квартиру є кошти від
продажу належного йому автомобіля
Тойота Королла 1.6, 2009 року випуску,
номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 135000,00
грн., складовою другого внеску є його
особисті кошти в сумі 50000,00 грн., як
отримані у борг від ОСОБА_6, які
заперечуються відповідачкою ОСОБА_3,
судом не приймаються, оскільки
позивачем надано лише копію
довіреності від 22.01.2012 року на ім»я
ОСОБА_10 з питань володіння,
користування та розпорядження
зазначеним автомобілем (а.с.50); свідку
ОСОБА_6 фактично не відомо за рахунок
яких коштів сплачувались внески за
майнові права на квартиру; зазначені
обставини фактично виходять за межі
предмету спору у даній справі, тощо.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з

поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст.68, 69 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Дружина та чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70, 71 СК України у разі поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення. Майно, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно ч.7 ст.57 СК України, якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні обставини справи та надані
сторонами докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що
квартира АДРЕСА_1, майнові права на яку
перейшли до ОСОБА_3 (відповідачки) після
розірвання шлюбу між сторонами, не може
бути визнана об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, тому в
задоволенні позову ОСОБА_2 має бути
відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК
України, на підставі ст.ст.60, 61-63, 68, 69, 70
СК України, ст.16, 316, 328, 357, 368, 369, 392 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання квартири АДРЕСА_1 об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя; про визнання права власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2
в порядку поділу спільного майна
подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Парамонов М.Л.