АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/654/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«БРОКБІЗНЕСБАНК», яка подана
представником ПАТЕНКОМАнатолієм
Володимировичем, на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
30 жовтня 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановила:

В грудні 2013 року позивач ПАТ
«Брокбізнесбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, посилаючись на
невиконання умов укладеного 23.05.2006 року
між сторонами кредитного договору №
68-06Ф, а також рішення Дарницького
районного суду м. Києва 18.11.2011 року, яким
було стягнуто на користь банку з ОСОБА_3
333639 грн. 95 коп. заборгованості шляхом
звернення стягнення на заставне майно -
автомобіль Lexus, шляхом реалізації цього
автомобіля.

Оскільки на даний час рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
18.11.2011 року не виконане, заборгованість
ОСОБА_3 перед банком не погашена, тому
позивач просив стягнути
заборгованість на суму 374 757 грн. 16 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 30 жовтня 2013 року позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Брокбізнесбанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 39 038 грн. 13 коп., 390 грн. 38 коп.
судового збору, а всього стягнуто - 39 428
грн. 51 коп.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ПАТ «Брокбізнесбанк» -
Патенок А.В. подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права.

Вказував, що відповідно до п. 9
Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», задоволення позову
кредитора про звернення стягнення на
предмет іпотеки/застави не є
перешкодою для пред'явлення позову про
стягнення заборгованості з поручителя
за тим самим договором кредиту у разі,
якщо на час розгляду справи
заборгованість за кредитом не
погашена.

На даний час заборгованість ОСОБА_3
перед ПАТ «Брокбізнесбанк» не погашена
та складає 46 885, 67 доларів США, що за
курсом НБУ становить 374 757 грн. 16 коп.,
тому апелянт вважає необґрунтованими
висновки суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; відповідач
вважала доводи апеляційної скарги
безпідставними та просила залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
представник ПАТ «Брокбізнесбанк»
посилався на те, що 23.05.2006 року між
сторонами було укладено кредитний
договір № 68-06Ф, відповідно до якого
банк надав відповідачу грошові кошти у
розмірі 35 000 доларів США на строк до 22
травня 2007 року зі сплатою 13 % річних та
судові витрати.

В забезпечення виконання зобов'язання,
23 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір застави рухомого
майна № 68-06, відповідно до якого ОСОБА_3
надає банку в заставу належний їй на
праві власності автомобіль марки Lexus
RX300, 2005 року випуску, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_5, державний номер
НОМЕР_1.

В зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору, ПАТ
«Брокбізнесбанк» в грудні 2007 року
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
шляхом звернення стягнення на
заставлене майно, визнання недійсним
правочину та витребування майна з
чужого незаконного володіння. Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
18.11.2011 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк»
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3
на користь банку 333 639 грн. 95 коп.
заборгованості шляхом звернення
стягнення на заставне майно -
автомобіль Lexus, шляхом реалізації цього
автомобіля, визнано недійсним договір
купівлі-продажу даного автомобіля,
укладений 17.06.2006 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, витребувано з незаконного
володіння ОСОБА_4 вказаний автомобіль,
шляхом його передачі банку. Дане
рішення залишено в силі ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Оскільки рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 18.11.2011 року
не виконане, заборгованість ОСОБА_3
перед банком не погашена, то позивач
просив стягнути заборгованість на суму
374 757 грн. 16 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
заборгованість ОСОБА_3 по даному
кредитному договору № 68-06ф від 23.05.2006
року становить 46 885,67 доларів США станом
на 14.08.2013 року. Оскільки заборгованість
по даному кредитному договору в сумі 42
001,63 доларів США стягнута рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
18.11.2011 року шляхом звернення стягнення
на заставне майно, то суд дійшов
висновку про необхідність стягнення
різниці між нинішньою та стягнутою
рішенням суду сумою заборгованості: 46
885,67 доларів США - 42001,63 долари США = 4884,04
долари США, що за курсом НБУ на день
розрахунку складає 39 039 грн. 13 коп.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується та вважає їх такими, що не
відповідають обставинам справи, та
прийнятими з порушенням норм
матеріального права, що відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.05.2006 року між АБ «Брокбізнесбанк»,
правонаступником якого є позивач ПАТ
«Брокбізнесбанк», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 68-06ф, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит на суму 35 000 доларів США строком
з 23 травня 2006 року до 22 травня 2007 року,
зі сплатою 13% річних.

В забезпечення виконання зобов'язання,
23 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3
було укладено договір застави рухомого
майна № 68-06, відповідно до якого ОСОБА_3
надає банку в заставу належний їй на
праві власності автомобіль марки Lexus
RX300, 2005 року випуску, державний номер
НОМЕР_1.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 листопада 2011 року було
задоволено позовні вимоги ПАТ
«Брокбізнесбанк» та стягнуто з ОСОБА_3
на користь позивача заборгованість на
суму 333 639 грн. 95 коп. шляхом звернення
стягнення на заставне майно у вигляді
автомобіля марки Lexus RX300, 2005 року
випуску, державний номер НОМЕР_2,
шляхом реалізації цього автомобіля в
установленому законом порядку.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля марки Lexus
RX300, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_6,
укладений 17.06.2006 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_4 шляхом зобов'язання ОСОБА_4
передати ПАТ «Брокбізнесбанк»
автомобіль Lexus RX300, 2005 року випуску,
кузов НОМЕР_6, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
26 квітня 2012 року зазначене рішення
Дарницького районного суду м. Києва в
частині звернення стягнення на предмет
застави було скасоване та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ПАТ «Брокбізнесбанк» - відмовлено.

Однак ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року
рішення Апеляційного суду м. Києва від
26 квітня 2012 року було скасоване, а
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 листопада 2011 року - залишено
в силі.

Постановою державного виконавця ВДВС
Дарницького РУЮ у м. Києві від 10.01.2013
року було відкрите виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-4996/11, виданого 15.11.2012 року про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Брокбізнесбанк» 333 639 грн. 95 коп.
заборгованості шляхом звернення
стягнення на автомобіль марки «Lexus RX300»,
2005 року випуску, кузов НОМЕР_6,
реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом
реалізації цього автомобіля.

Проте дані про виконання рішення в
частині погашення заборгованості
шляхом реалізації автомобіля - в
матеріалах справи відсутні.

Вищевказаними рішеннями судів
встановлено, що 17.06.2006 року ОСОБА_3 без
згоди банку уклала з ОСОБА_4 біржову
угоду, за умовами якої останній придбав
заставлений автомобіль Lexus RX300.

Як вбачається із копії заяви
начальника ВДВС Єнакіївського
міського управління юстиції Головного
управління юстиції у Донецькій
області від 16.08.2013 року до Дарницького
районного суду м. Києва про
встановлення порядку виконання
рішення, на примусовому виконанні
вказаного відділу знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-4996
виданого 13.12.2012 року Дарницьким
районним судом м. Києва про
витребування з незаконного володіння
ОСОБА_4 шляхом зобов'язання ОСОБА_4
передати ПАТ «Брокбізнесбанк»
автомобіль Lexus RX300, 2005 року випуску,
кузов НОМЕР_6, д.н. НОМЕР_2.

08.02.2013 року державним виконавцем
встановлено, що майно, яке необхідно
передати за виконавчим документом, у
боржника відсутнє. За інформацією ВРЕР
м. Єнакієве при УДАІ ГУ МВС України в
Донецькій області від 26.07.2013 року
зазначений автомобіль за ОСОБА_4 не
значиться, вказаний транспортний засіб
був знятий ОСОБА_4 з реєстраційного
обліку та 17.10.2012 року на підставі
довідки рахунку зареєстрований за
ОСОБА_6 З викладеної заяви державного
виконавця вбачається, що наявні
обставини роблять неможливим
виконання рішення у спосіб та порядок,
встановлений у виконавчому документі.

З пояснення представника позивача в
судовому засіданні встановлено, що у
задоволенні вказаної заяви державного
виконавця про встановлення або зміну
способу і порядку виконання рішення -
судом відмовлено.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що уклавши кредитний
договір, отримавши кредитні кошти в
розмірі 35 000 доларів США, прийнявши на
себе зобов'язання повернути кредит та
сплатити за його користування
проценти, ОСОБА_3 не виконала даного
зобов'язання, заборгованість за
кредитним договором не повернула.

Заперечення ОСОБА_3 проти даного позову
не можуть бути прийняті до уваги
колегією суддів, оскільки рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
18 листопада 2011 року у задоволенні її
позовних вимог про визнання кредитного
договору недійсним - відмовлено, при
цьому встановлено факти отримання
ОСОБА_3 кредитних коштів та
невиконання умов кредитного договору
по їх поверненню.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у п. 17 Постанови № 5 від 30.03.2012
року, наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором станом на 14.08.2013 року
загальний розмір заборгованості
становить 46 885,67 доларів США, що у
перерахунку в національну валюту за
курсом НБУ станом на день розрахунку
становить 374 757 грн. 16 коп. Зазначена
сума заборгованості включає: суму
непогашеного кредиту - 35 000 доларів США,
заборгованість за процентами за
користування кредитом у розмірі 2218,9
доларів США (розрахована за період з
31.05.2006 року по 28.09.2007 року як різниця між
нарахованими та сплаченими процентами
за вказаний період, в подальшому
проценти не нараховувались).

Відповідно до п.7.1 кредитного договору
банком нарахована неустойка в розмірі
подвійної відсоткової ставки по
кредиту за період - 1 рік до моменту
звернення до суду - з 14.08.2012 року до
13.08.2013 року. За невиконання основного
зобов'язання по сплаті кредиту
нарахована неустойка в сумі 9090, 9
доларів США, що становить 72 660 грн. 05
коп.; за несплату заборгованості по
процентах - 576,31 доларів США, що
становить 4606 грн. 45 коп.

Посилання суду першої інстанції на ту
обставину, що заборгованість у розмірі
42 001,63 доларів США вже стягнута з
відповідача на користь позивача,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
18.11.2011 року заборгованість стягнута
шляхом звернення стягнення на предмет
застави, шляхом реалізації заставного
майна.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 9
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення заборгованості,
у тому числі шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки/застави,
одночасне заявлення відповідних вимог
у разі, якщо позичальник є відмінною
від особи іпотекодавця (майновий
поручитель), одночасне заявлення вимог
про стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки) належить виключно
позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3, 4 ЦПК)

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України якщо
сума, одержана від реалізації предмета
застави, не покриває вимоги
заставодержателя, він має право
отримати суму, якої не вистачає, з
іншого майна боржника в порядку
черговості відповідно до статті 112
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 24 Закону України «Про заставу»
передбачено, що у випадках, коли суми,
вирученої від продажу предмета
застави, недостатньо для повного
задоволення вимог заставодержателя,
він має право, якщо інше не передбачено
законом чи договором, одержати суму,
якої не вистачає для повного
задоволення вимоги, з іншого майна
боржника в порядку черговості,
передбаченої законодавством України.

За змістом вказаних норм, у кредитора
для задоволення своїх грошових вимог є
право звернення стягнення на предмет
застави; разом із тим, звернення
стягнення на предмет застави не
припиняє грошового зобов'язання
боржника в тому разі, коли сума,
одержана від продажу предмета застави,
не покриває вимоги заставодержателя, й
у такому випадку закон передбачає
право кредитора одержати суму, якої не
вистачає для повного задоволення його
вимоги, з іншого майна боржника.

Проте, матеріалами справи встановлено,
що рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 18.11.2011 року про звернення
стягнення на заставлений автомобіль,
про витребування вказаного автомобіля
в ОСОБА_4 та передачу його ПАТ
«Брокбізнесбанк» для реалізації - на
даний період часу не виконано,
автомобіль зареєстровано за іншою
особою, при цьому заборгованість
ОСОБА_3 перед банком не погашена, а тому
колегія суддів вважає помилковими
висновки суду першої інстанції про
необхідність стягнення лише різниці
між сумою заборгованості, що
розрахована банком станом на 14.08.2013
року, та визначеною рішенням суду від
18.11.2011 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про обґрунтованість
доводів апеляційної скарги, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі, а саме:
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості у загальному
розмірі 374 757 грн. 16 коп.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню також судові
витрати, що складаються зі сплаченого
судового збору при пред'явленні позову
(3441 грн.) та подачі апеляційної скарги (
1720 грн. 50 коп.), що становить 5161 грн. 50
коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«БРОКБІЗНЕСБАНК» - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 30 жовтня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов Публічного акціонерного
товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Києва, (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_4) на користь Публічного
акціонерного товариства
«БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованість за
кредитним договором № 68-06Ф від 23.05.2006
року в сумі 374 757 (триста сімдесят чотири
тисячі сімсот п'ятдесят сім) грн. 16 коп.
та витрати по сплаті судового збору в
сумі 5161 грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: