АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2810/14 Справа № 2-81/11
Головуючий у 1 й інстанції - Ілюшик І.
А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 11 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності та
витребування майна, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є об`єктом права спільної
сумісної власності та витребування
майна, мотивуючи тим, що з вересня 2000
року до 29 квітня 2009 року вони з
відповідачем знаходилися у фактичних
шлюбних відносинах, проживали разом
однією сім'єю, без реєстрації шлюбу. Від
спільного проживання вони мають двох
дітей - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що під час сумісного
проживання з відповідачем ними було
придбано в 2006 році - автомобіль «Sens»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
43.000 грн., в 2008 році за їх спільні кошти
було придбано та змонтовано в належній
відповідачу квартирі індивідуальне
газове опалення, що коштувало 10.000 грн.
Крім того, у відповідача знаходиться
майно, яке фактично належить їх донці
ОСОБА_4, а саме: письмовий стіл, шафа для
одягу та дзеркало зі столиком. Вказане
майно придбане ними за 2000 грн. Після
народження дочки для неї була придбана
пральна машина «Вірпул» за 2000 грн.
Також відповідач утримує у себе
належну їй на праві власності газову
піч, яку вона придбала в 1997 році за 1000
грн. Під час сумісного проживання на
ім'я відповідача був відкритий
депозитний рахунок у Вільногірському
відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», на який
він щомісячно перераховував свій
щомісячний дохід.

Посилаючись на те, що 29 квітня 2009 року
відповідач змусив її та дітей залишити
житло, яке є його власністю, просила
поділити між нею та відповідачем
належне їм на праві спільної сумісної
власності майно, виділив ОСОБА_3 в
особисту приватну власність
автомобіль марки «Sens», реєстраційний
номер НОМЕР_1, вартістю 43000 грн., систему
індивідуального газового опалення, яка
розташована в квартирі АДРЕСА_1,
вартістю 10.000 грн., стягнути на її
користь з відповідача грошеву
компенсацію в розмірі 26.500 грн.;
виділити їм з відповідачем в особисту
приватну власність по 1/2 частині
грошевого (депозитного) вкладу,
відкритого на ім'я ОСОБА_3, на гроші які
були перераховані на вклад в період з 01
січня 2004 року по 29 квітня 2009 року;
визнати за нею право власності на 1/2
частинку дачі, розташованої в дачному
кооперативі «Ремонтник» і залишити
вказану дачу в їх спільній часткові
власності. Зобов'язати ОСОБА_3
передати їй газову піч, письменний
стіл, шафу для одягу та дзеркало зі
столиком, пральну машину «Вірпул».

Ухвалою Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2012 року прийнято відмову ОСОБА_2 від
частини позову. Провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, та витребування
майна в частині визнання за ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку
дачі, розташованої у дачному
кооперативі «Ремонтник».

Заявою від 02 грудня 2013 року ОСОБА_2
збільшила позовні вимоги і просила
визнати право спільної сумісної
власності між нею та відповідачем на
автомобіль марки «Sens», реєстраційний
номер НОМЕР_1, вартістю 33.453 грн.02 коп. та
грошові кошти внесені на рахунок
ОСОБА_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі
79.349 грн. 99 коп. В порядку поділу майна
визнати за нею право власності на 1/2
частку вартості майна і визнати право
власності на 1/2 частку за відповідачем.
Відповідач повинен відшкодувати їй
грошові кошти в розмірі 1/2 частки від
того майна, яке вона зазначила, в
розмірі 56.401 грн.50 коп., виходячи з
розрахунку вартості автомобіля та
грошових коштів, які були внесені до
ПАТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині,
раніше заявлених вимог, змін не має.

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 11
грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 11 грудня
2013 року та ухвалення нового рішення,
яким задовольнити її вимоги,
зазначаючи, що суд ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
обговоривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом фактичних
обставин у справі та їх повноту,
колегія суддів не находить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду.

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що з березня 2003
року по 29 квітня 2009 рік сторони
проживали в квартирі АДРЕСА_1. Мають
двох дітей - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. В інших
шлюбах сторони не перебували.

В матеріалах справи міститься товарний
чек №74 від 10 жовтня 2001 року на газову
плиту, покупцем якої є ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, автомобіль марки
DAEWOO Sens, реєстраційний номер НОМЕР_1,
належить ОСОБА_3 (а.с.25).

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк від 28
серпня 2009 за №185 вбачається, що на ім'я
відповідача ОСОБА_3 27 квітня 1999 року був
оформлений депозитний рахунок. 17
грудня 2003 року кошти в розмірі 54.000 грн.
та 11.000 грн. перекладено на два рахунки.
Термін депозитів скінчився 21 березня
2005 року і кошти перекладено на інший
рахунок в сумі 69.000 грн. 30 березня 2006
року відповідач зняв з рахунку 69.002
грн.99 коп. і цей рахунок було закрито
(а.с.30-35).

Згідно висновку експерта
автотоварознавця по визначенню
ринкової вартості КТЗ №1320-13 від 27
червня 2013 року, дійсна вартість
автомобіля марки DAEWOO Sens, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3,
складає величину 33.453 грн. 02 коп.
(а.с.176-185).

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року №11 судам роз`яснено, що при
застосуванні ст.74 СК України, яка
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

За правилами ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини ;(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд ;за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Майно, набуте під час спільного
проживання особами, які не перебувають
у зареєстрованому шлюбі між собою, є
об'єктом їхньої спільної сумісної
власності, якщо: 1) майно придбане
внаслідок спільної праці таких осіб, як
сім`ї (при цьому спільною працею осіб
слід вважати їхні спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України
слід виходити з того, що ця норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, які притаманні
подружжю.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст.74 СК України суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу в період, упродовж
якого було придбано спірне майно
(постанова Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року у справі N6-97цс11;
постанова Верховного Суду України від
12 грудня 2012 року у справі N6-148цс12).

Першочергово по даній категорії справ
виникає необхідність встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю й на підставі цього
застосовувати до майна, набутого під
час такого спільного проживання, режим
права спільної сумісної власності.
Відповідач позов не визнав, проти того,
що між ним та позивачем були фактичні
шлюбні відносини заперечував, тому
вказані обставини також підлягали
доказуванню. Однак позивачем питання
про встановлення факту сумісного
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу не ставилось, тому суд
не мав можливості встановити вказаний
факт в процесі цього судового розгляду.
Сторони в судовому засіданні
стверджували, що це питання предметом
іншого судового розгляду не було та
судовим рішенням вказаний вище факт не
встановлено.

З тексту позовної заяви вбачається, що
позивач заявила вимоги про розподіл
автомобіля, банківського вкладу та
системи індивідуального опалення,
посилаючись на те, що воно сумісно
придбано під час проживання її та
відповідача з 01 січня 2004 року до 29
квітня 2009 року, зокрема, система
індивідуального опалення встановлена
за їх спільні з відповідачем кошти.
Однак позивачем не надано жодного
належного та допустимого доказу того,
що вказане майно придбане за рахунок
спільних коштів сторін. Натомість
відповідачем надані відповідні докази
щодо джерел надходження коштів, які
витрачені на придбання майна, а саме:
виписки з банківського рахунку,
договір позики, розписка, пояснення
свідків. Тому вказані докази можуть
бути враховані судом у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції відмовляючи в позові вірно
зазначив, що відповідач факт
проживання однією сім'єю та ведення
спільного господарства з ОСОБА_2 не
визнав; врахував, що докази на
підтвердження факту перебування з
відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах, зокрема, відповідне судове
рішення, в матеріалах справи відсутні,
а в межах даної справи позовна вимога
про встановлення факту перебування з
відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах позивачкою не заявлялась.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що з'ясувавши в
достатньо повному об'ємі права та
обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм правову
оцінку, суд першої інстанції
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 11
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: