Номер провадження № 22-ц/785/2897/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою відкритого
акціонерного товариства Фірма «ЄВГО»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної працівниками при виконанні
трудових обов'язків за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 13 січня 2014 року,

встановила:

ВАТ Фірма «ЄВГО» звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної
шкоди, заподіяної працівниками при
виконанні трудових обов'язків.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 липня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Одеської області від 22 листопада 2012
року, у задоволені позову ВАТ Фірма
«ЄВГО» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 17 квітня 2013 року рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 12 липня 2012 року, ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
22 листопада 2012 року скасовано.

Справу передано до суду першої
інстанції на новий розгляд.

13 травня 2013 року справу було повернуто
на адресу Малиновського районного суду
м. Одеси.

В обґрунтування позову генеральний
директор ВАТ Фірма «ЄВГО» послався на
те, що ОСОБА_3 працювала у ВАТ фірма
«ЄВГО» з 01 червня 2007 року на посаді
адміністратора супермаркету «Будинок
меблів» та очолювала бригаду
матеріально-відповідальних осіб.

З нею укладено договір про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність. 20 липня 2008 року
ОСОБА_3 написала заяву на звільнення з 04
серпня 2009 року. Оскільки вона очолювала
бригаду матеріально-відповідальних
осіб, то 02 серпня 2009 року був виданий
Наказ № 85/1-ок, яким ОСОБА_3 було
зобов'язано взяти участь в
інвентаризації з передачею
товарно-матеріальних цінностей.

ОСОБА_4 працювала у ВАТ фірма «ЄВГО» на
посаді продавця непродовольчих
товарів супермаркету «Будинок меблів»
з 02 квітня 2008 по 28 серпня 2009 року. З нею
укладено договір про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність.

ОСОБА_5 працювала у ВАТ фірма «ЄВГО» на
посаді продавця непродовольчих
товарів супермаркету «Будинок меблів»
з 13 грудня 2007 року. З нею укладено
договір про колективну (бригадну)
матеріальну відповідальність. 20 липня
2008 року ОСОБА_5 подала заяву про
звільнення її з 20 липня 2009 року.
Оскільки вона являлась членом бригади
матеріально-відповідальних осіб, то 03
серпня 2009 року був виданий Наказ
№69/3-ок, яким ОСОБА_5 було зобов'язано
взяти участь в інвентаризації з
передачею товарно-матеріальних
цінностей.

ОСОБА_6 працювала у ВАТ фірма «ЄВГО» на
посаді продавця непродовольчих
товарів супермаркету «Будинок меблів»
з 01 серпня 2008 року по 17 серпня 2009 року. З
нею укладено договір про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність.

Згідно наказу № 95 від 06 серпня 2009 року у
зв'язку зі зміною складу бригади
матеріально-відповідальних
працівників, в період з 07 серпня 2009 року
по 09 серпня 2009 року було проведено
контрольну перевірку інвентаризації
підзвітних відповідачам
товарно-матеріальних цінностей і
виявлено недостачу меблів загальною
вартістю 51011,36 грн. (розрахунок суми
міститься в матеріалах справи).

Усі члени колективу (бригади) у складі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 були
належним чином повідомлені про
підстави, необхідність, дату і час
проведення інвентаризації підзвітних
відповідачам товарно-матеріальних
цінностей однак, всупереч прийнятим на
себе зобов'язанням з договору
колективної (бригадної) матеріальної
відповідальності, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 ухилились від участі в
інвентаризації. Лише ОСОБА_6 брала
участь у проведенні інвентаризації 07
серпня 2009 року. Про що 09 серпня 2009 року
членами комісії був складений Акт.

Відповідачі не надали пояснень з
підстав відсутності під час проведення
інвентаризації та не пояснили причини,
не принесли будь-яких заперечень чи
обґрунтувань з виявленої недостачі.

Недостача утворилась внаслідок
колективного недбалого та
безвідповідального ставлення членів
бригади до збереження
товарно-матеріальних цінностей.

Вина ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
недостачі товарно-матеріальних
цінностей підтверджується актами
контрольної перевірки інвентаризації
цінностей №81, №82, №83, №84 від 7 серпня 2009
року.

Приймаючи до уваги те, що колективна
(бригадна) матеріальна
відповідальність є повною солідарною
матеріальною відповідальністю,
позивач просив суд стягнути солідарно
з ОСОБА_3 на користь ВАТ фірма «ЄВГО»
12752,84 грн. (дванадцять тисяч сімсот
п'ятдесят дві гривні 84 копійки) для
відшкодування матеріальної шкоди;
стягнути солідарно з ОСОБА_4 на користь
ВАТ фірма «ЄВГО» 12752,84 грн. (дванадцять
тисяч сімсот п'ятдесят дві гривні 84
копійки) для відшкодування
матеріальної шкоди; стягнути солідарно
з ОСОБА_6 на користь ВАТ фірма «ЄВГО»
12752,84 грн. (дванадцять тисяч сімсот
п'ятдесят дві гривні 84 копійки) для
відшкодування матеріальної шкоди;
стягнути солідарно з ОСОБА_5 на користь
ВАТ фірма «ЄВГО» 12752,84 грн. (дванадцять
тисяч сімсот п'ятдесят дві гривні 84
копійки) для відшкодування
матеріальної шкоди.

В судовому засіданні:

- представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити;

- представник відповідачів позов не
визнав, про що надав письмові пояснення
по справі, та просив відмовити у його
задоволенні.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 13 січня 2014 року позов
ВАТ Фірма «ЄВГО» задоволено.

Суд першої інстанції:

- стягнув солідарно з ОСОБА_3 на користь
ВАТ фірма «ЄВГО» 12752,84 грн. для
відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнув солідарно з ОСОБА_4 на користь
ВАТ фірма «ЄВГО» 12752,84 грн. для
відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнув солідарно з ОСОБА_6 на користь
ВАТ фірма «ЄВГО» 12752,84 грн. для
відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнув солідарно з ОСОБА_5 на користь
ВАТ фірма «ЄВГО» 12752,84 грн. для
відшкодування матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 (в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6.) просить рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 13 січня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення
про відмову ВАТ Фірма «ЄВГО» в
задоволенні позовних вимог в повному
об'ємі, посилаючись на невідповідність
рішення обставинам справи; порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд
першої інстанції на підставі ст. 1166 ЦК
України, ст.ст. 130, 134, 135-1, 135-2 КЗпП
України, правомірно виходив з
наступного.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 були
працівниками підприємства ВАТ Фірма
«ЄВГО».

01 січня 2009 року між відповідачами та
позивачем був укладений договір про
повну бригадну відповідальність.
Договір про колективну (бригадну)
матеріальну відповідальність був
укладений із усім колективом
відповідачів та підписаний кожною з
них, згідно доданої до матеріалів
справи копії договору.

Ніяких доказів незаконності укладання
договорів про колективну (бригадну)
матеріальну відповідальність
відповідачами надано не було, договір
не оспорений.

З преамбули договору про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність від 01 січня 2009 року
вбачається, що на відповідачок було
покладено наступні обов'язки:
колективна (бригадна) матеріальна
відповідальність за зберігання майна
та інших цінностей переданих їм для
виконання трудових обов'язків.

Відповідно до п. 15 договору про повну
матеріальну бригадну відповідальність
розмір шкоди, заподіяний колективом,
підприємству визначається відповідно
до ст. 135-3 КЗпП України.

П. 16 договору про повну колективну
матеріальну відповідальність
визначено, що спричинена колективом
шкода підприємству, яка підлягає
відшкодуванню, розподіляється між
членами зазначеного колективу
пропорційно місячній тарифній ставці
(посадовому окладу) за фактично
відпрацьований час за період від
останньої інвентаризації до дня
виявлення шкоди.

За період укладення договору про повну
колективну матеріальну
відповідальність від 01 січня 2009 року до
дати звільнення відповідачів охороною
підприємства не було зафіксовано
жодного випадку несанкціонованого
виносу товарно-матеріальних цінностей
із залу магазину, відсутні і заяви
відповідачів про не створення всіх
необхідних умов для виконання
обов'язків. При цьому директор ВАТ
Фірма «ЄВГО» Головко Є.В. пояснив, що
нестача цінностей відбулась лише з
причини їх неправильного обліку, який
був зроблений виключно відповідачами.

В матеріалах даної справи містяться
заяви ОСОБА_9 на ім'я генерального
директора, в яких вона вказує про
продаж певного товару з проханням
засвідчити у документах відповідні
операції щодо його руху, однак вони не
були зареєстровані та на них не має
резолюції директора, тому вони не
можуть вважатися доказами.

Остання інвентаризація
товарно-матеріальних цінностей на
підприємстві проводилась станом на 30
червня 2009 року, що було підтверджено
актами інвентаризації за цей період та
показаннями сторін.

На підставі вищевикладеного, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
необхідність задоволення зазначеного
вище позову.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідачі
не довели ті обставини, на які вони
посилалась як на підставу своїх
заперечень щодо вищевказаного позову,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 (в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) -
відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 13 січня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
відкритого акціонерного товариства
Фірма «ЄВГО» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної
шкоди, заподіяної працівниками при
виконанні трудових обов'язків -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко