Справа № 219/4266/2013-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2014 року Артемівський міськрайонний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді

Худіної О.О.

при секретарі

Смага Н.М.

за участю відповідача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Артемівську цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_1, у якому вказала, що
на підставі договору купівлі-продажу
будинку від 14.01.2004 року їй на праві
приватної власності належить будинок
АДРЕСА_1. У будинку крім неї
зареєстрований відповідач по справі
ОСОБА_1, її колишній чоловік, шлюб з яким
розірвано 27.06.2012 року. З 2008 року
відповідач ОСОБА_1 не мешкає у
зазначеному будинку, комунальні
платежі не сплачує, місце його
проживання позивачу невідомо. Оскільки
відповідач залишається зареєстрованим
в квартирі, позивач змушена нести
додаткові матеріальні затрати,
позбавлена права розпорядитися своєю
власністю. Враховуючи той факт, що
відповідач безпідставно
зареєстрований у будинку позивача і
своєю реєстрацією перешкоджає їй у
здійсненні права користування та
розпорядження належною їй власністю,
позивач просить усунути перешкоди в
здійсненні права користування та
розпорядження власністю шляхом
позбавлення права користування
відповідача жилим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1.

У судове засідання позивачка не
явилась з невідомої причини, про день
слухання повідомлялась належним чином.
Заяву про відкладення слухання справи
до суду не надала. З врахуванням
позиції відповідача та представника
відповідача, які наполягали на
розгляді справи по суті, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутність позивачки за наявними
матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому
засіданні не визнав позовні вимоги
ОСОБА_3 та зазначив, що спірний будинок
АДРЕСА_1 він придбав під час шлюбу з
позивачкою ОСОБА_3 за свої кошти, але
договір купівлі-продажу було оформлено
на позивачку. Після розірвання шлюбу з
позивачкою вони спільне майно не
ділили. Під час подачі позову ОСОБА_3
свідомо ввела в оману суд, надала хибні
свідчення про те, що будинок належить
тільки їй. Крім того після розриву
відносин з позивачкою він мешкав за
адресою: АДРЕСА_2 у матері, про що
позивачка добре знала. Також він часто
приїздив в гості до рідної сестри, яка
мешкає за адресою: АДРЕСА_3 і
неодноразово бачив позивачку, яка
утаїла він нього своє звернення до
суду. Просить відмовити позивачці в
задоволенні позову, оскільки спірний
будинок АДРЕСА_1 належить йому з
позивачкою як спільне майно і
придбаний ними в період шлюбу.

Представник відповідача ОСОБА_2
підтримав пояснення відповідача та
просив відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позову про усунення перешкод в
здійсненні права користування та
розпорядження власністю шляхом
позбавлення права користування ОСОБА_1
жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Суд, заслухавши пояснення
відповідача, його представника
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ст. 319 ч. 1, 2 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном за
власним розсудом. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

В поданій позовній заяві позивачкою
ОСОБА_3 зазначено, що відповідач не
мешкає за місцем реєстрації з 2008 року.
Зазначене підтверджено довідкою
голови квартального комітету № 15 від
16.05.2013 року (а.с.6).

Згідно договору купівлі-продажу
будинку з приватизованою земельною
ділянкою від 14.01.2004 року та Витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно будинок за адресою АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3 (а.с.7,8).

Згідно копії свідоцтва про
розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 розірвано 27.06.2012 року (а.с.12).

Однак відповідно копії Актового
запису про одруження № 115 від 25.06.1998
року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
зареєстровано 25.06.1998 року відділом РАГС
м. Брянка Луганської області (а.с.52).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, суд вважає, що позов
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
здійсненні права користування та
розпорядження власністю не доведений у
судовому засіданні і з огляду на
вищевикладене не може бути
задоволений, оскільки відповідач
ОСОБА_1 не може бути протиправно
позбавлений цього права володіти,
користуватись та розпоряджатись
належним йому майном чи обмежений у
його здійсненні.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 14, 60, 209, 214, 215, 224-226
ЦПК України, ст. 319, 321, 391 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні та розпорядженні
власністю шляхом позбавлення права
користування ОСОБА_1 житловим будинком
АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Донецької області через
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області, а особами, які
приймали участь у розгляді справи
однак не були присутні під час його
проголошення протягом 10 днів з часу
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку апеляційного
оскарження.

Рішення складено у дорадчій
кімнаті у єдиному примірнику.

Головуючий суддя
О.О.Худіна