АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/917/14
інстанції Войцеховська Я.В.
Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця «12» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Полікарпової О.М., Базіль
Л.В.при секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» на
рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 04 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про захист прав
споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивачка ОСОБА_5
звернулася до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 10 квітня
2012 року між нею та публічним
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» був укладений
кредитний договір, згідно з яким вона
отримала кредитні кошти у сумі 650000 грн.
на 20 років з терміном остаточного
погашення кредиту не пізніше 09 квітня
2032 року на придбання житлового будинку
і земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
зобов'язувалася сплачувати проценти за
користування кредитом у розмірі 17,5%
річних в порядку, на умовах та строки,
визначені договором.

На виконання вказаного договору нею
сплачувалися грошові кошти і, в тому
числі, 29 листопада 2012 року по квитанції
№31667545 нею внесено 36774,50 грн., однак
відповідач не зарахував цей платіж.

Натомість було зараховано лише 15000 грн.
по квитанції №31676631, по якій вона
грошові кошти не вносила.

Позивач просила зобов'язати
відповідача зарахувати внесений нею
платіж по квитанції №31667545 від 29
листопада 2012 року в сумі 36774,50 грн. та
здійснити відповідний перерахунок за
договором.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 04 лютого 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» зарахувати платіж внесений
ОСОБА_5 по квитанції №31667545(#31667545) від 29
листопада 2012 року як сплачений в сумі
36774,50 грн. за договором про іпотечний
кредит №12Р-018 від 10 квітня 2012 року та
провести відповідний перерахунок за
договором.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк
України» на користь держави судовий
збір в сумі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України»
подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, на
порушення норм цивільного
процесуального законодавства, просило
його скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити позивачці у задоволенні її
позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник банку
апеляційну скаргу підтримала з
підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим, ОСОБА_5 та її
представник просили залишити його без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 10 квітня 2012 року
між позивачкою та публічним
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» був укладений
договір про іпотечний кредит №12Р-018,
згідно з яким ОСОБА_5 отримала кредитні
кошти у розмірі 650000 грн. на придбання
житлового будинку та земельної ділянки
по АДРЕСА_1.

За умовами договору позичальник
зобов'язалася повернути кредитні кошти
не пізніше 09 квітня 2032 року, сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 17,5% річних.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору між банком і
ОСОБА_6 укладено договір поруки від 10
квітня 2012 року №12Р-018.

Судом також встановлено, що 29 листопада
2012 року згідно з квитанцією №31667545
(#31667545) в касу відповідача позивачкою
внесено на погашення кредитної
заборгованості 36774,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та
зобов'язуючи банк зарахувати платіж,
внесений позичальником 29.11.2012 року у
сумі 36774,50 грн. з проведенням
відповідного перерахунку за договором,
суд першої інстанції підставно виходив
з того, що надану позивачкою в якості
доказу квитанцію слід визнати належним
підтвердженням здійснення операції у
вказаній сумі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки правильно
визначившись з характером спірних
правовідносин, суд вірно застосував до
них норми матеріального права і дав
належну оцінку зібраним у справі
доказам.

Що стосується доводів апеляційної
скарги, то на думку колегії вони
зводяться лише до переоцінки доказів
та не містять обґрунтування
незаконності висновків, до яких дійшов
суд при їх оцінці.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Підтвердженням часткового виконання
своїх зобов'язань за кредитним
договором є надана позивачкою
квитанція від 29 листопада 2012 року про
внесення нею платежу у розмірі 36774,50
грн.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції про
ведення касових операцій банками в
Україні, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
№174 від 01.06.2011 року (зі змінами),
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України від 25.06.2011 року за №790/19528 банк
(філія, відділення) зобов'язаний видати
клієнту після завершення приймання
готівки квитанцію (другий примірник
прибуткового касового ордера) або
інший документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі. Квитанція або інший
документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі, має містити
найменування банку (філії, відділення),
який здійснив касову операцію, дату
здійснення касової операції (у разі
здійснення касової операції в
післяопераційний час - час виконання
операції або напис чи штамп «вечірня»
чи «післяопераційний час»), а також
підпис працівника банку (філії,
відділення), який прийняв готівку,
відбиток печатки (штампа) або
електронний підпис працівника банку
(філії, відділення) засвідчений
електронним підписом САБ.

Отже саме квитанція є підтвердженням
внесення позивачкою готівки в касу
банку і відтак є допустимим доказом в
розумінні ст. 59 ЦПК України.

У пункті 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
не може доводитися свідченням свідків
не лише заперечення факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин, а й факт його вчинення, а також
виконання зобов'язань, що виникли з
правочину.

Таким чином, суд першої інстанції
підставно не прийняв до уваги покази
свідків, т.я. вони не є допустимими
доказами при вирішенні питання при
виконанні зобов'язання.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції, т.я. воно ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У ХВ А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відхилити, а
рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 04 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук