АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/7541/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Процько Я.В. Провадження №
22-ц/789/134/14 Доповідач - Шевчук
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткача З. Є., Міщія О. Я.,

при секретарі - Дудіна Т.В.

з участю сторін - представника
апелянта ОСОБА_1 -ОСОБА_2

представника ПАТ "Дельта Банк" - Коцюби
Н.Я.

апелянта - ОСОБА_4

його представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 24 жовтня 2013
року, приватного нотаріуса
Тернопільського нотаріального округу
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 24 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Кредитпромбанк", ОСОБА_6,
треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний
нотаріус Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним іпотечного
договору,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із позовом до ПАТ
«Кредитпромбанк», ОСОБА_6, третіх осіб
на стороні відповідачів: ОСОБА_8,
ОСОБА_7, приватний нотаріус
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсним іпотечного
договору № 13/06/101/07-Склв від 18 січня 2007
р., укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк»
та ОСОБА_6 В обгрунтування вимог
посилався на те, що в квітні 2012 року із
листа ДВС йому стало відомо, що 18 січня
2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які діяли по
довіреності від імені його дружини,
було укладено іпотечний договір в
забезпечення виконання їх зобов'язань
по кредитних договорах, згідно якого в
іпотеку було передано квартиру НОМЕР_1
та гараж НОМЕР_2, що знаходяться в
АДРЕСА_1. Зазначає, що спірний договір
іпотеки суперечить чинному
законодавству, оскільки він як
співвласник, не давав згоди на її
передачу в іпотеку для забезпечення
зобов'язань по кредитах.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 24 жовтня 2014
року позов задоволено.

Договір іпотеки №13/06/101/07-Склв від
18 січня 2007 р., укладений між відкритим
акціонерним товариством
"Кредитпромбанк" та ОСОБА_7, ОСОБА_8, від
імені яких діяла ОСОБА_6, посвідчений 18
січня 2007 року приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
відповідно до якого в іпотеку передано
трьохкімнатну квартиру НОМЕР_1 з
гаражем "НОМЕР_2", що знаходиться в
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 108,2
кв.м., житловою - 52,1 кв.м, площа гаража -
20,1 кв.м - визнано недійсним.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 24 жовтня 2013
року задоволено заяву ПАТ
"Кредитпромбанк" про накладення арешту
на предмет іпотеки.

Накладено арешт на трьохкімнатну
квартиру НОМЕР_1 з гаражем "НОМЕР_2", яка
знаходиться в будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 108,2 кв.м., житловою - 52,1
кв.м, площа гаража - 20,1 кв.м.

Роз'яснено іпотекодавцю, що такий
арешт підлягає зняттю після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти за кредитним договором, а у разі
визнання кредитного договору
недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої статті
1057-1 ЦК України.

Ухвалою від 15 листопада 2013 року
задоволено заяву ПАТ "Кредитпромбанк"
про виправлення описки в ухвалі суду .

Доповнено мотивувальну та
резолютивну частину ухвали
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 24 жовтня
2013 року, вважаючи, що договір іпотеки
№13/06/101/07-Склв від 18 січня 2007 р.
укладений на забезпечення виконання
кредитних договорів №06/06/07 - Склв від 18
січня 2007 року, укладеного між ПАТ
"Кредитпромбанк" та ОСОБА_8 і №06/07/07
-Склв від 18 січня 2007 року, укладеного
між ПАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_7.

Задоволено заяву ОСОБА_1 про
виправлення описки в рішенні суду.

Другий абзац резолютивної
частини рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 24 жовтня 2013
року у вищезазначеній справі
викладено так:

"Договір іпотеки №13/06/101/07-Склв від
18 січня 2007 р., укладений між відкритим
акціонерним товариством
"Кредитпромбанк" та ОСОБА_7, ОСОБА_8, які
діяли від імені ОСОБА_6, посвідчений 18
січня 2007 року приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
Зіновійовійвич, відповідно до якого в
іпотеку передано трьохкімнатну
квартиру НОМЕР_1 з гаражем "НОМЕР_2", що
знаходиться в будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 108,2 кв.м., житловою 52,1
кв.м., площа гаража - 20,1 кв.м. - визнано
недійсним."

В апеляційній скарзі на ухвалу
суду від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, якою відмовити у задоволенні
заяви ПАТ "Кредитпромбанк" про
накладення арешту, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обгрунтування
вимог посилається на те, що він не є
позичальником кредитного договору,
тому до даних правовідносин не може
бути застосована ст.1057-1 ЦК Укрїни.

В апеляційній скарзі приватний
нотаріус ОСОБА_9 просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
В обгрунтування вимог посилається на
те, що при укладенні договору іпотеки
від імені ОСОБА_6 на підставі
довіреності жодним чином не було
порушено норми ч.3 ст.238 ЦК України.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта
Банк" просить скасувати рішення та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
повному обсязі в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права. В обгрунтування вимог зазначає,
що суд першої інстанції безпідставно
прийшов до висновку, що згода, надана
позивачем на передачу квартири в
заставу має індивідуальний характер
та стосується права його дружини
тільки на укладення договору застави
та для отримання кредиту нею. Крім того
вважає, що суд безпідставно не взяв до
уваги заяву про застосування строків
позовної давності.

Представник апелянта ОСОБА_1
підтримала апеляційну скаргу,
зіславшись на доводи, викладені в ній .

Представник ПАТ "Дельта Банк" та
приватний нотаріус ОСОБА_10 заперечили
апеляційну скаргу ОСОБА_1, ухвалу суду
від 24 жовтня 2013 року вважають законною.

Представник ПАТ "Дельта Банк" та
приватний нотаріус ОСОБА_10 підтримали
апеляційні скарги на рішення суду від 24
жовтня 2014 року.

Представник ОСОБА_1 заперечила
апеляційні скарги, рішення вважає
законним.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, ознайомившись з
матеріалами справи, доводами
апеляційної скарги в її межах, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги ПАТ
"Дельта Банк", приватного нотаріуса
ОСОБА_9 підлягають до задоволення, а
апеляційна скарга ОСОБА_1, до
задоволення не підлягає виходячи із
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
та ОСОБА_6 перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 1997
року, що підтверджується свідоцтвом
про одруження, виданим 02 серпня 1997 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Тернопільської міської ради.

Відповідно до договору купівлі -
продажу квартири з гаражем від 16 січня
2004 року, посвідченого приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстрованого за реєстровим номером
127, під час перебування у вказаному
шлюбі, придбано квартиру НОМЕР_1 та
гараж НОМЕР_2, що знаходяться в будинку
АДРЕСА_1, яку було оформлено на дружину
ОСОБА_6

20 листопада 2006 року ОСОБА_1 склав
заяву, якою надав своїй дружині ОСОБА_6
згоду на заставу нею набутої під час
сумісного проживання в шлюбі квартири
НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1 разом
з гаражем НОМЕР_2, для отримання кредиту
на

умовах визначених на її розсуд, а
також на укладання відповідного
договору. Справжність підпису ОСОБА_1
на даній заяві засвідчена Кононенко
М.О., консулом Посольства України у
Французькій Республіці, зареєстровано
в реєстрі за № 572 - 485.

20 листопада 2006 року ОСОБА_6 видала
довіреність, якою уповноважила ОСОБА_8
та ОСОБА_7 бути її представниками з
усіма необхідними повноваженнями у
всіх установах, підприємствах і
організаціях, управляти і
розпоряджатися усім її майном, вчиняти
усі передбачені законом цивільні
правочини по управлінню та
розпорядженню майном, в тому числі:
приватизувати, купувати, продавати,
приймати в спадщину, обмінювати,
здавати в оренду, передавати в заставу
та приймати в заставу, виступати
майновим поручителем у випадку
укладання договорів застави,
здійснювати розрахунки по укладених
угодах та інші дії. Ця довіреність
посвідчена Кононенко М.О. - консулом
посольства України у Французькій
республіці, зареєстрована в реєстрі за
номером 572 - 486.

18 січня 2007 року ОСОБА_8 уклав з ВАТ
«Кредитпромбанк» кредитний договір №
06/07/07 - Склв, за умовами якого отримав
кредит в сумі 40'000 доларів США терміном
до 16 січня 2009 р. зі сплатою за
користування кредитом 14,15% річних.

18 січня 2007 року ОСОБА_7 уклала з
ВАТ «Кредитпромбанк» кредитний
договір №06/06/07 - Склв, за умовами якого
отримала кредит в сумі 40000 доларів США
терміном до 16 січня 2009 р. зі сплатою за
користування кредитом 14,15% річних.

18 січня 2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
діючи від імені ОСОБА_6 по довіреності
від 20 листопада 2006 року, уклали з ВАТ
«Кредитпромбанк» іпотечний договір №
13/06/101/07 - Склв, за умовами якого ОСОБА_6
стала майновим поручителем ОСОБА_8 та
ОСОБА_7, по укладених ними кредитних
договорах від 18 січня 2007 року,
передавши в іпотеку квартиру НОМЕР_1 та
гараж НОМЕР_2, загальною площею 128,3 кв.м.,
що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.
Даний іпотечний договір посвідчено
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за № 296.

26 червня 2013 року між ПАТ
"Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк"
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги, відповідно до якого ПАТ
"Кредитпромбанк" відступив, а ПАТ
"Дельта Банк" набув право вимоги до
боржників про кредитних та
забезпечувальних договорах.

Задовольняючи позов про визнання
недійсним іпотечного договору, суд
першої інстанції виходив з того, що він
вчинений без дотримання нотаріальної
згоди ОСОБА_1 на майнову поруку та
передачу квартири та гаража в іпотеку
під забезпечення виконання зобов'язань
третіх осіб, вчинений поза його волею
та порушує його майнові права. Колегія
суддів не погоджується з даним
висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно зі ст. 65 ЦК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Відповідно до положень ст.578 ЦК
України майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою усіх співвласників.

Предмет іпотеки - квартира НОМЕР_1
та гараж НОМЕР_2, загальною площею 128,3
кв.м., що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1. є спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Відповідно до ч.3 ст. 65 CK України
для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Статтею 1 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що іпотека - це
вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 25 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» при оспорюванні
кредитного договору чи договору
поруки, застави/іпотеки іншим із
подружжя суди мають виходити з такого.
При оспоренні договору застави
(іпотеки) суд має враховувати положення
статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у
спільній власності, може бути передане
у заставу лише за згодою іншого з
подружжя, який у разі пред'явлення
позову про звернення стягнення на таке
майно має бути залучений до участі у
справі.

З матеріалів справи вбачається,
що 20 листопада 2006 року позивач надав
письмову згоду на передачу в іпотеку
спільного майна, а саме: квартири
НОМЕР_1 та гараж НОМЕР_2, загальною
площею 128,3 кв.м., що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1. Дана згода засвідчена
Кононенком М.О., консулом Посольства
України у Французькій Республіці та
зареєстрована в реєстрі за № 572 - 485.

Посилання представника позивача
на те, що ОСОБА_1 дав згоду на передачу в
іпотеку спільного майна тільки на
умовах отримання його дружиною ОСОБА_6
кредиту не заслуговують на увагу
колегії суддів як безпідставні,
оскільки положення ст 65 СК України не
стосуються прав одного з подружжя на
отримання кредиту , так як кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

Крім того з заяви від 20 листопада
2006 року вбачається, що позивач дав
згоду на заставу ОСОБА_6 квартири для
отримання кредиту на умовах визначених
на її розсуд, а також на укладання
відповідного договору.

В той же день 20 листопада 2006 року
ОСОБА_6 видала довіреність, якою
уповноважила своїх батьків ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 на розпорядження її майном, при
цьому маючи згоду чоловіка на передачу
в іпотеку спільного майна. Ця
довіреність також посвідчена
Кононенко М.О. - консулом посольства
України у Французькій республіці,
зареєстрована в реєстрі за номером 572 -
486.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що позивач в
установленому порядку дав згоду на
передачу в іпотеку спільного майна .

Згідно із ч.1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.238 ЦК
України, представник може бути
уповноважений на вчинення лише тих
правочинів, право на вчинення яких має
особа, яку він представляє. Представник
не може вчиняти правочин від імені
особи, представником якої він
одночасно є.

Згідно зі ст. 239 ЦК України
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
справа та обов'язки особи, яку він
представляє.

Як вбачається з матеріалів справи
20 листопада 2006 року ОСОБА_6 видала
довіреність, якою уповноважила своїх
батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 управляти і
розпоряджатися усім її майном, бути її
представниками з усіма необхідними
повноваженнями у всіх установах,
підприємствах і організаціях вчиняти
усі передбачені законом цивільні
правочини по управлінню та
розпорядженню майном. Крім інших прав
щодо вчинення дій з розпорядження
житлом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було надане
право на укладення договорів іпотеки
цього майна.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства

Скориставшись наданими правами
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали 18 січня 2007 року
з ВАТ «Кредитпромбанк» іпотечний
договір № 13/06/101/07 - Склв, за умовами
якого ОСОБА_6 стала майновим
поручителем ОСОБА_8 та ОСОБА_7, по
укладених ними кредитних договорах від
18 січня 2007 року, передавши в іпотеку
квартиру НОМЕР_1 та гараж НОМЕР_2,
загальною площею 128,3 кв.м., що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином посилання позивача
на те, що спірні договори були укладені
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у своїх інтересах,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки договори іпотеки укладені в
інтересах ВАТ «Кредитпромбанк», а не в
інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Зокрема, у
разі невиконання позичальниками
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором , саме ВАТ «Кредитпромбанк»,
буде мати право на звернення стягнення
на предмет іпотеки, тобто такий
правочин укладається в інтересах
банку, а не в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Крім того, на момент посвідчення
даного іпотечного договору п 44
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
не містив вимоги про зазначення в
тексті договору наявність згоди
другого з подружжя з посиланням на
реєстровий номер за яким ця згода
посвідчена та дату її посвідчення , а
тому висновок суду першої інстанції,
що спірні договори укладені з
порушенням закону є безпідставним,
оскільки 20 листопада 2006 року позивач
дав згоду дав згоду на заставу
спільного майна.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 діяли в межах
повноважень наданих їм по довіреності
і при укладенні договору іпотеки не
було порушено вимог ст. 238 ЦКУкраїни.,
якою визначені підстави щодо заборони
вчинення правочинів за довіреністю.

За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема,
коли зміст правочину суперечить ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства.

Отже, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог щодо відповідності
змісту правочину ЦК України та іншим
актам цивільного законодавства саме на
момент вчинення правочину.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що спірний правочин не
суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а тому суд
першої інстанції безпідставно визнав
його недійсним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Ст.257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач про порушення своїх прав
дізнався в 2012 році, а тому не пропустив
строки позовної давності.

Постановляючи ухвалу про
накладення арешту на спірну квартиру,
суд обгрунтовано виходив з положень
ст.1057-1 ЦКУкраїни.

Відповідно до ч.5 ст.1057-1 ЦК
України, визнаючи недійсним договір
застави, який забезпечував виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, суд за заявою кредитодавця
накладає арешт на майно, яке було
предметом застави. Такий арешт
підлягає зняттю після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти за кредитним договором, а у разі
визнання кредитного договору
недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої цієї
статті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
стверджує, що ст.1057-1 ЦК України не може
бути застосована до спірних
правовідносин, які виникли у зв'язку з
укладенням сторонами договору іпотеки
від 18 січня 2007 року, оскільки вона
набрала чинності з 04 листопада 2012 року,
а в силу положень ч.ч.1,2 ст.5 цього
Кодексу акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності, акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Такі доводи апелянта не
заслуговують на увагу.

Хоча вказана правова норма -
ст.1057-1 і розміщена в ЦК України, однак
за своєю правовою природою частина 5 є
нормою процесуального права, оскільки
врегульовує не особисті немайнові та
майнові відносини (ч.1 ст.1 цього
Кодексу), а питання, пов'язані із
забезпеченням прав сторони у
цивільному процесі (в даному випадку -
кредитодавця), зокрема, щодо виконання
можливого рішення суду про
застосування правових наслідків
недійсності правочину.

Тому у відповідності з ч.3 ст.2 ЦПК
України суд обгрунтовано застосував
наведені правові норми, які були
чинними на час розгляду і вирішення
справи.

Крім того, процесуальні відносини
між сторонами щодо забезпечення
вищевказаних прав відповідача виникли
не при укладенні спірногодоговору, а у
зв'язку з визнанням його недійсним,
тобто після набрання чинності ст.1057-1 ЦК
України. Ці правовідносини продовжують
існувати і на даний час. Відтак
твердження ОСОБА_1 про застосування
судом зворотної дії законодавства у
часі є безпідставним.

За таких обставин, ухвалене
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України. Зазначені вище
порушення привели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315, 319, 324;
325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Апеляційні скарги приватного
нотаріуса Тернопільського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 24 жовтня 2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Кредитпромбанк", ОСОБА_6, треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним іпотечного
договору відмовити.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 24 жовтня 2013
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук