Справа № 159/1611/14-ц
Провадження № 2-п/159/5/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Ковель
25 березня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Бойчука
П.Ю.,

за участю: секретаря Конашук
М.А.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковелі заяву ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення, -

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 18 лютого 2014 року, ухваленим
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів, позовні
вимоги позивача задоволені в повному
обсязі. Зокрема зазначеним рішенням
вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700 грн.
щомісячно, починаючи з 23 грудня 2013 року
і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 243,60
грн. судового збору. Рішення в частині
стягнення аліментів за один місяць
звернуто до негайного виконання.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до
суду із заявою про перегляд вказаного
заочного рішення, покликаючись на те,
що його неявка в судове засідання,
призначене на 18 лютого 2014 року мала
поважні причини. З 15 лютого 2014 року по 27
лютого 2014 року він перебував в м.
Тернопіль та, в зв'язку з сімейними
обставинами, не зміг прибути в судове
засідання. Заявником стверджується, що
він, знаючи, що не зможе бути присутнім
в даному судовому засіданні, 17 лютого
2014 року подав до суду заяву про
відкладення розгляду справи. Вважає, що
судом прийнято рішення на підставі
матеріалів і доказів, наданих лише
позивачем, що призвело до неповного
з'ясування обставин справи та
прийняття необґрунтованого рішення.

В своїй заяві про скасування
заочного рішення заявник, не
заперечуючи свого обов'язку утримувати
свою неповнолітню доньку - ОСОБА_3, не
погоджується із сумою аліментів, яку
просила стягнути позивач на утримання
доньки. При цьому зазначив, що його
заробітки є мінливі та незначні. При
цьому він матеріально допомагає своєму
батькові - ОСОБА_4, який є інвалідом ІІ-ї
групи, та своїй старшій повнолітній
доньці та внучці. Виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
від 6 до 18 років, вважає, що справедливим
розміром аліментів на утримання
неповнолітньої дочки буде по 400 грн.
щомісячно.

Враховуючи наведене, заявник
просив суд врахувати викладені
обставини, визнати причину його неявки
в судове засідання поважною, а докази
такими, що мають істотне значення для
правильного вирішення справи,
скасувати заочне рішення від 18 лютого
2014 року та призначити справу до
розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні заявник
ОСОБА_1 повністю підтримав свою заяву
про перегляд судового рішення з
підстав, викладених в ній. Просив заяву
задовольнити, заочне рішення суду
скасувати та призначити справу в
загальному порядку.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання
по розгляду даної заяви не з'явилась,
хоча належним чином була повідомлена
про дату, час та місце розгляду заяви.
Причин неявки суду не повідомила, а
тому, в силу вимог ч. 1 ст. 231 ЦПК України,
її неявка не перешкоджає розгляду
заяви.

Заслухавши пояснення заявника,
вивчивши матеріали зазначеної вище
цивільної справи та докази, надані
відповідачем, суд вважає, що заява про
перегляд заочного рішення підлягає
залишенню без задоволення з наступних
підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК
України, у результаті розгляду заяви
про перегляд заочного рішення суд може
своєю ухвалою залишити заяву без
задоволення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України,
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Аналіз зазначеної норми дає
підстави прийти до висновку, що заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено наявність
одночасно двох умов:

- відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин;

- докази, на які посилається
відповідач, мають істотне значення для
правильного вирішення справи.

Заявником наведено ряд підстав,
зважаючи на які, на його думку, дане
заочне рішення підлягає скасуванню.
Однак з такими висновками заявника
погодитись не можна, оскільки вказані
ним підстави для скасування заочного
рішення не підтверджуються
матеріалами справи, а обставини, на які
він посилається, не мають істотного
значення для правильного вирішення
справи.

Зокрема судом встановлено, що
відповідач був належним чином
повідомленим про дату, час та місце
судового розгляду справи, що ним не
заперечується та підтверджується його
власноручною розпискою про отримання
судової повістки /а.с. 24/.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК
України, особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані добросовісно
здійснювати свої процесуальні права і
виконувати процесуальні обов'язки.

Покликання заявника на ту
обставину, що на момент постановлення
заочного рішення він перебував поза
межами м. Ковеля, є безпідставними,
голослівними та не підтверджуються
будь-якими доказами.

Згідно довідки старшого секретаря
Ковельського міськрайонного суду
ОСОБА_5, в період з 17 по 18 лютого 2014 року
заява від ОСОБА_1 про відкладення
розгляду справи не надходила.
Зазначена довідка повністю спростовує
доводи заявника щодо подання ним
клопотання про відкладення розгляду
справи.

За таких обставин суд визнає, що
відповідач був належним чином
повідомленим про дату, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився без поважних причин, суд про
причини неявки не повідомив, що дало
суду відповідні правові підстави
постановити заочне рішення по даній
справі.

Окрім цього заявник в своїй заяві
про перегляд заочного рішення не
посилається на жоден доказ, який би мав
істотне значення для правильного
вирішення справи, а лише аналізує
положення норм матеріального та
процесуального права, які суд мав
можливість врахувати при
постановленні рішення і у відсутності
відповідача.

Так доводи заявника про надання
ним матеріальної допомоги іншим особам
не знайшли свого підтвердження в ході
розгляду заяви.

Відповідно до ст. 180 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Виходячи із зазначених норм, слід
прийти до висновку, що батьки в
однаковій мірі несуть обов'язок щодо
утримання дитини.

Станом на день постановлення
заочного рішення, розмір прожиткового
мінімуму для дітей віком від 6 до 18
років складав 1286,00 грн.

Таким чином батьки в обов'язковому
порядку зобов'язані щомісячно
забезпечити дитину прожитковим
мінімумом, тобто - по 643 грн. кожен з них.

Заочним рішенням присуджено до
стягнення з відповідача аліменти в
розмірі 700 грн., що незначно перевищує
зазначений вище розмір (643 грн.), який
відповідач обов'язково має надати на
утримання дитини.

Таким чином доводи відповідача
про необхідність стягнення з нього
аліментів в мінімальному розмірі (385,80
грн.) є безпідставними, а тому суд
відхиляє їх.

З огляду на викладене, покликання
заявника на ту обставину, що суд
порушив норми процесуального права,
розглянувши спір у його відсутності, не
впливають в даному випадку на
правильність ухваленого рішення,
оскільки жодних доказів в заперечення
позовних вимог відповідач не надав.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про безпідставність заяви про
перегляд заочного рішення, а відтак -
про необхідність залишити її без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України,
суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 18 лютого 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

П.Ю.Бойчук