Справа №589/2058/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - ЛєвшаНомер провадження
22-ц/788/122/14 Суддя-доповідач - Сибільова Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк»

на заочне рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 30 травня 2013 року

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а
н о в и л а:

08 квітня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з вказаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що 22 листопада 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір,
згідно якого позивач надав відповідачу
кошти в сумі 4436,89 грн. у вигляді
споживчого кредиту зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом строком на
24 місяці.

Позичальник погодився на те, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка», складає між ним і банком
договір, підтвердивши це підписом у
заяві. Відповідно до умов договору,
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Позичальник взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим станом на 29 січня 2013 року
у нього виникла заборгованість в сумі
46689,45 грн., яка складається з: 4436,90 грн. -
заборгованість за кредитом; 15834,97 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом; 23718,08 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором; 500 грн. -
штраф (фіксована частина); 2199,50 грн. -
штраф (процентна складова).

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість у розмірі 46689,45 грн. за
кредитним договором №DNH4KP88460142 від 22
листопада 2006 року та судовий збір в
сумі 466,89 гр.

Заочним рішенням Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 30 травня 2013 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Вказує, зокрема, що суд першої
інстанції не взяв до уваги положення
ч.3 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Відповідач заяв чи клопотань щодо
застосування позовної давності не
подавав, а тому застосування судом
позовної давності без заяви
відповідача є порушенням норм
матеріального права. Крім того, суд не
врахував, що сторони в письмовій формі
уклали договір про збільшення строку
позовної давності до п'яти років, про що
зазначено в п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту, які є складовою
частиною укладеного між сторонами
кредитного договору.

Відповідач про час і місце розгляду
справи апеляційним судом сповіщений
відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за
адресою його місця проживання,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, яка
підтримала апеляційну скаргу з
мотивів, в ній викладених, пояснивши,
що до позовної заяви банк помилково
додав Умови і правила надання
банківських послуг, які не діяли на час
укладення сторонами кредитного
договору, а тому банк на підтвердження
позову під час розгляду справи судом
першої інстанції надав суду Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам, які діяли на час укладення
кредитного договору і з якими
погодився позичальник, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» пропустив позовну
давність для звернення до суду за
захистом свого порушеного права.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він
суперечить нормам матеріального права
та обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору №DNH4KP88460142 від 22
листопада 2006 року банк надав
ОСОБА_2 для придбання ноутбука
споживчий кредит у розмірі 4436,89 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом на
строк до 24 місяців.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява позичальника
разом з запропонованими банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, Тарифами складає між ним і
банком кредитно-заставний договір, про
що свідчить його підпис у заяві (а.с.9-10).

На час укладення кредитного договору
діяли затверджені наказом ПАТ КБ
«ПриватБанк» № 391 від 21 березня 2006 року
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам (а. с. 64- 67).

Згідно договору, погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з 21
по 28 число кожного місяця позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 237,76 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інші витрати згідно Умов (а.с.10).

Заявою позичальника передбачено, що
згідно п. 4.2 Умов при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 6% на місяць, розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом.

Згідно п. 4.2 Умов, при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту, передбачених заявою та п. п.
3.2.2, 3.3.3 даних Умов, позичальник сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у подвійному розмірі від
розміру, зазначеному у тарифах та
Заяві. Розраховані відповідно до цього
пункту Умов відсотки сплачуються
позичальником окремо понад зазначеної
у Заяві суми щомісячного платежу по
кредиту разом з несплаченими залишком
попереднього щомісячного платежу.

Згідно наданих позивачем розрахунків,
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором щодо своєчасного повернення
кредиту та сплати відсотків за
користування грошовими коштами, станом
на 29 січня 2013 року відповідач мав
загальну заборгованість в розмірі 46689,44
грн., з яких: 4436,90 грн. - заборгованість
за кредитом; 15834,97 грн. - заборгованість
по процентах за користування кредитом;
23718,08 грн. - заборгованість з пені; 500
грн. - штраф (фіксована частина), 2199,49
грн. - штраф (відсоток від суми
заборгованості) (а.с.6-7).

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що між сторонами виник спір, що
випливає з виконання умов кредитного
договору, укладеного між позивачем та
відповідачем, який має борг перед
банком.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Позикодавець має право на
отримання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачають, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду про необхідність відмови
в задоволенні позову в зв'язку зі
спливом позовної давності.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу; загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила;
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

При ухваленні заочного рішення,
застосовуючи позовну давність, суд
послався на роз'яснення, які містяться
в ч. 2 п. 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, згідно яких, враховуючи положення п.
7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку з цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Між тим, Законом України від 1 грудня 2005
року № 3161-1У «Про внесення змін до
Закону України «Про захист прав
споживачів», який набрав чинності з 13
січня 2006 року, Закон України «Про
захист прав споживачів» викладено в
новій редакції.

З цього часу абзац перший та пункт 7
абзацу другого частини 11 статті 11
вказаного Закону («Права споживача в
разі придбання ним продукції в кредит»)
передбачають, що якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винагороди від
споживача за таке звернення. При цьому
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Верховний Суд України в постанові від 20
листопада 2013 року у цивільній справі
№6-126цс13 висловив правову позицію,
обов'язкову для всіх судів України
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
згідно якої пункт 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

В постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13)
висловлена позиція, згідно якої у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Таким чином, посилання банку в
апеляційній скарзі на безпідставність
застосування судом позовної давності
без заяви про це відповідача
ґрунтуються на вказаних вимогах норм
матеріального права.

В той же час колегія суддів вважає
необгрунтованими доводи скарги банку
про наявність підстав для стягнення
нарахованої суми заборгованості у
повному розмірі.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має
право зменшити розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника,
якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Колегія суддів бере до уваги той факт,
що банк-позивач протягом тривалого
часу не виконував положення п. п. 3.3.3, 3.3.4
Умов, відповідно до яких банк має право
при порушенні позичальником
зобов'язань за кредитним договором
застосувати певні правові наслідки
такого невиконання; проводити аналіз
кредитоспроможності позичальника,
здійснювати перевірку цільового
використання кредиту, а також
фінансового стану позичальника і стану
предмета застави, на підставі чого
визначати подальші відносини з
позичальником. Проте банк впродовж
багатьох років не заявляв позову до
відповідача, що сприяло збільшенню
неустойки.

З врахуванням всіх обставин справи,
колегія суддів вважає за можливе
зменшити розмір пені та визначити її у
сумі 10000 грн.

Згідно з п. 5.3 Умов нарахований штраф у
фіксованому розмірі в сумі 500 грн. та
штраф у розмірі 5% від суми позову є
окремими видами відповідальності, а
тому також підлягають стягненню.

Проте, враховуючи, що розмір штрафу у
вигляді 5% від суми позову
вираховується від загальної суми тіла
кредиту, процентів та пені, сума цієї
складової штрафу в зв'язку зі
зменшенням суми пені буде становити:
(4436,90 грн. (заборгованість за кредитом) +
15834,97 грн. (заборгованість по процентах
за користування кредитом) + 10 000 гр.
(пеня) : 100 х 5 = 1513,59 гр., а не 2199,49 гр., як
зазначено в позові банку.

Загальна сума заборгованості, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, складає: 4436,90 грн.
(заборгованість за кредитом) + 15834,97 грн.
(заборгованість по процентах за
користування кредитом) + 10 000 гр. (пеня) +
500 гр. (штраф, фіксована складова) + 1513, 59
гр. (штраф, процентна складова) = 32285, 46
гр.

В задоволені позову банку в іншій
частині необхідно відмовити.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права; норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

З матеріалів справи вбачається, що при
подачі позовної заяви позивач сплатив
судовий збір в сумі 466, ,89 гр. і при
оскарженні рішення суду - 233, 45 гр.

Враховуючи принцип пропорційності
стягнення судових витрат відповідно до
положень ст. 88 ЦПК України і те, що банк
виграв позов на 69%, з відповідача на
його користь підлягає стягненню
судовий збір в сумі 483, 23 гр.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 30 травня 2013 року в даній справі
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» 32285, 46 гр., в тому
числі: заборгованість за тілом кредиту
4436,90 грн., заборгованість по процентах
за користування кредитом 15834,97 грн.,
пеня - 10 000 гр., штраф: 500 грн. - фіксована
складова, 1513,59 гр. - процентна складова.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» 483,23 гр. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -