печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1991/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Волкової С.Я.,

при секретарі - Баранівській
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом державного
підприємства «Наш дім» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач державне підприємство «Наш
дім» 27.01.2014 р. звернувся до суду із
позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
просить визнати їх такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
кімнати АДРЕСА_1, зобов'язання
відповідачів вчинити дії щодо зняття з
реєстрації місця проживання за
зазначеною адресою, посилаючись на те,
що зазначений сімейний гуртожиток
знаходиться на балансі та
обслуговуванні підприємства, 16.03.2010 р.
відповідачці ОСОБА_1 було видано ордер
№5 на право зайняття житлової площі
кімнати АДРЕСА_1 площею 12,4 кв.м. в
гуртожитку у складі сім'ї - одна особа, а
також право на реєстрацію за вказаною
адресою, ОСОБА_1, реалізуючи свої права,
25.03.2010 р. зареєструвала свої місце
перебування за вказаною адресою, а
28.09.2010 р. надала згоду на реєстрацію
ОСОБА_2, який не входить до складу її
сім'ї, при цьому відповідачі жодного
дня не перебували у трудових
відносинах із підприємством і не
рахувались на обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
крім того упродовж тривалого періоду
вони без поважних причин не проживають
у зазначеному жилому приміщенні, не
оплачують житлово-комунальні послуги,
їх речей у гуртожитку немає.

В судовому засіданні представники
позивача Іванюта І.В., Мойсеєнко Т.А.
підтримали позовні вимоги державного
підприємства «Наш дім», просили їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення
позовних вимог державного
підприємства «Наш дім», посилаючись на
їх безпідставність, підтвердила, що у
кімнату ніколи не вселялася, що із
особистих міркувань у вересні 2010 р.
надала згоду на реєстрацію ОСОБА_2, який
не входив до складу її сім'ї, за
зазначеною адресою.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, про час і місце судового
розгляду справи оповіщений у
встановленому порядку.

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2, які тимчасово прописані
у кімнаті АДРЕСА_1, близько десяти
місяців в спірному приміщенні не
проживають, комунальні послуги по
утриманню житла не сплачують, їх речей
в гуртожитку немає. Згідно актів від
11.02.2013 р., 27.05.2013 р., 16.08.2013 р., 29.10.2013 р.,
24.12.2013 р., складених комісією
працівників державного підприємства
«Наш дім» у присутності мешканців
кімнат НОМЕР_1,НОМЕР_2, затверджених
керуючим санацією підприємства,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 у гуртожитку по АДРЕСА_1
не проживають, їх особисті речі там
відсутні.

Відповідно до п.13 Примірного положення
про гуртожиток, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР №208 від
3.06.1986 р., і яким відповідно до ст.131 ЖК
України визначається порядок
користування гуртожитком, право
користування жилою площею при
тимчасовій відсутності зберігається
за громадянами, які вибули з гуртожитку
у зв'язку з призовом на дійсну строкову
службу, а також за офіцерами, які вибули
із гуртожитку у зв'язку з призовом із
запасу на дійсну військову службу на
строк до трьох років. Виходячи з цього,
в інших випадках правила ч.2 ст.71 ЖК
України про збереження жилого
приміщення за тимчасово відсутніми
громадянами не можуть поширюватись на
осіб, які тимчасово відсутні у
гуртожитку. Разом з тим, із врахуванням
схожості правовідносин щодо
використання жилої площі у гуртожитку
із правовідносинами, що регулюються
загальними правилами ч.1 ст.71 ЖК
України, при відсутності осіб, які
мають право користування жилим
приміщенням державного або
громадського житлового фонду,
відповідно до ст.11 ЦПК України
положення цих правил про збереження за
відсутнім права на жиле приміщення
протягом шести місяців слід
застосовувати і при тимчасовій
відсутності у гуртожитку особи, якій в
ньому надавалася жила площа.

Суд, враховуючи викладене, знаходить
позовні вимоги державного
підприємства «Наш дім» в частині
визнання відповідачку такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням кімнати АДРЕСА_1, в частині
визнання відповідача таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
кімнати АДРЕСА_1 обґрунтованими, в
судовому засіданні доведеними.

Щодо вимог державного підприємства
«Наш дім» про зобов'язання
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 вчинити
дії щодо зняття з реєстрації місця
проживання за адресою гуртожитку, то
суд вбачає, що реєстрація місця
проживання є похідним правом від права
користування жилим приміщенням, а тому
зазначені вимоги заявлені передчасно;
в судовому засіданні ані позивачем, ані
його представниками не надано доказів,
що підприємству безпідставно було
відмолено органом, що проводить
реєстрацію фізичних осіб, у знятті
відповідачів з реєстрації, тобто з
даного приводу спору між сторонами на
момент постановлення рішення не
виникло.

Суд, враховуючи позовні вимоги
державного підприємства, на підставі
ст.88 ЦПК України саме з відповідачки
ОСОБА_1 в дохід держави слід присудити
121,80 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,
169,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов державного підприємства «Наш
дім» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
кімнати АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
кімнати АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 121,80
грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ