Справа № 206/6763/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2014 року Самарський районний
суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Маймур Г.Я,

за участю секретаря
Сіянко Ю.С,

відповідача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

представників третіх осіб
Козинко Д.В,

Компанець А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
ОСОБА_7, треті особи: Головне
архітектурно-планувальне управління
Дніпропетровської міської ради,
Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області та Виконком
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та відшкодування моральної
шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В :

30 вересня 2013р. ОСОБА_5 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
ОСОБА_7, треті особи Головне
архітектурно-планувальне управління
Дніпропетровської міської ради,
Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області та виконком
Самарської районної у
м.Дніпропетровську ради, про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та відшкодування моральної
шкоди, який обґрунтувала тим, що
частина домоволодіння АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0,0970га.
належить їй на праві власності.

Позивач вказала, що відповідачу ОСОБА_6
на праві власності належить
домоволодіння АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - діти
відповідачки ОСОБА_6

З урахуванням уточнених позовних
вимог позивач посилалася на те, що
належна їй земельна ділянка межує із
земельною ділянкою, яка належить на
праві власності відповідачу ОСОБА_6 На
межі знаходився паркан, який належав їй
на праві власності та входив у
собівартість її частини домоволодіння.

10 серпня 2013року о 5год. 30хв. відповідачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 без погодження з нею
частково розгородили паркан із сітки
«рабиці», викинули будівельні
матеріали та встановили суцільний
бетонний «європаркан» висотою 2-2,2м.

Відповідачі встановили паркан із
порушенням будівельних норм та правил,
які порушують інсоляційний режим її
земельної ділянки. Паркан повинен бути
прозорим або гратним, а також його
висота не може перевищувати 1,6м.

Згідно будівельних норм та правил
відстань між будівлями повинна бути не
менше 1м, а паркан від сараю знаходиться
на відстані близько 15см, що перешкоджає
провітрюванню стіни сараю.

Оскільки вона заперечувала проти
встановлення паркану, відповідачі
викликали міліцію. Працівникам міліції
відповідачі надали дозвіл Виконкому
Самарської районної в
м.Дніпропетровську ради на
встановлення суцільного паркану
висотою 2-2,2м.

Збудований відповідачкою паркан є
капітальною спорудою, а капітальні
споруди від межі сусідньої земельної
ділянки повинні знаходитися на
відстані не менше 1м.

Встановлений відповідачами паркан
затіняє її земельну ділянку протягом
68,4м. та порушено провітрювання
земельної ділянки. Внаслідок
затемнення та відсутності
провітрювання земельної ділянки
насадження позбавлені нормального
розвитку. Земельна ділянка на відстані
2-х метрів від паркану на протязі всього
паркану взагалі не придатна для
вирощування рослин.

При зведенні паркану порушено вимоги
п.3.25 ДБН 360-92** Планування і забудова
міських і сільських поселень, згідно
якого огорожа, яка класифікується як
споруда на межуючій лінії земельних
ділянок може бути виконана за умови
погодження із нею та із
світлопрозорого матеріалу (сітки) для
забезпечення нормальної інсоляції
земельних ділянок.

Відповідачами при встановленні
паркану не були дотримані правила
добросусідства, передбачені ст.103
Земельного кодексу України щодо
обрання такого способу використання
своєї земельної ділянки, яким би
власнику сусідньої земельної ділянки
завдавалося б найменше незручностей, в
тому числі і затінення.

Згідно ст.21 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
огорожі є малими архітектурними
формами, розміщення яких здійснюється
за рішенням власника з дотриманням
вимог законодавства, державних
стандартів, норм і правил. Встановлення
огорожі відповідачами також не
відповідає вимогам зазначеної норми
закону.

Її права порушені, так як паркан не
прозорий, обмежено огляд земельної
ділянки, що є небезпечним для життя та
здоров'я, а також майна через
можливість проникнення на земельну
ділянку злодіїв. Через паркан вона
позбавлена можливості відпочинку у
своєму садку, оскільки перебування
біля бетонного паркану шкідливе для
здоров'я. Вона боїться залишати свою
садибу без нагляду, так як у її
відсутність до неї можуть проникнути
сторонні особи. Також їй страшно
виходити на подвір'я ввечері та вночі.
Вона позбавлена можливості бачити, хто
знаходиться за парканом і
спілкуватися у своєму дворі може лише
пошепки.

Незаконними діями відповідачів їй була
спричинена моральна шкода. Оскільки
вона дуже перехвилювалась в день
встановлення паркану, у неї була
гіпертонічна криза, внаслідок чого
вона була змушена звертатися за
медичної допомогою. Завдану
відповідачами моральну шкоду вона
оцінює в 20000грн.

Посилаючись на ці обставини позивач
просила зобов'язати відповідача ОСОБА_6
знести бетонний паркан та відновити
паркан із сітки «рабиці». Стягнути із
відповідачів солідарно моральну шкоду
20тис.грн.

В судових засіданнях позивач та її
представник підтримували заявлені
позовні вимоги. Позивач наполягала на
їх задоволені і стверджувала, що з боку
відповідачів не виконуються правила
добросусідства. В останньому судовому
засіданні вона покинула зал судового
засідання і просила розглядати справу
за її відсутності.

Відповідачі заперечували проти позову,
посилаючись на те, що із позивачем не
можливо підтримувати нормальні
стосунки. А при встановлені паркану
вони керувалися державними нормами,
серед яких немає заборони встановлення
таких парканів. Старий паркан не
зносили і знаходиться він на місці.
Моральна шкода не була спричинена
позивачу. А захворювання у неї
пов'язані із похилим віком.

Представник виконкому Самарської
районної у м.Дніпропетровську ради
вважала позов частково правомірним і
пояснила, що комісією виконкому було
проведено обстеження домоволодінь
позивача та відповідачів. При цьому
встановлено, що на межі земельних
ділянок стоїть старий паркан та
відповідачами встановлено новий
паркан по межі на своїй території.
Паркан не повинен перевищувати висоту
1,45м. - 1,80м. і не бути цільним, повинен
мати отвори для провітрювання та не
загороджувати проходження світла до
оселі сусідів. Відповідачам ОСОБА_1
було роз'яснено право на заміну старого
паркану та встановлення - нового з
дотриманням правил добросусідства.
Виконком не надавав відповідачам
дозвіл на встановлення «європаркану»
висотою 2-2,2м.

У своїх поясненнях представник
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області вважав
позов безпідставним і пояснив, що у
відповідності до п.3.19* ДБН 360-92**
«Планування і забудова міських і
сільських поселень»: поверховість
забудови, граничні розміри житлових
будинків, площа забудови, вимоги до
господарських будівель, їх складу,
огорожі ділянок, благоустрою території
встановлюються місцевими правилами
забудови в залежності від розміру
ділянок, умов інженерного обладнання,
інсоляції будинків та територій, інших
нормативних вимог і регіональних
традицій. Введенні в дію ДБН В.2.2-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення.»
не визначають вимог до огорожі ділянок
та не встановлюють максимальну висоту
і матеріал огорожі.

В письмових поясненнях представник
Головного архітектурно-планувального
управління Дніпропетровської міської
ради вказав, що під час улаштування
огорожі земельної ділянки необхідно
керуватися державними будівельними
нормами України ДБН Б.2.2-5:2011
«Благоустрій територій», СНіП 03.03.01-87
«Несучі та огороджуючи конструкції»,
СН 441-72* «Вказівки по проектуванню
огороджень площадок та ділянок
підприємств, будівель та споруд», СНіП
11-22-81 «Кам'яні та амокам'яні
конструкції» і гл.17 «Добросусідство»
Земельного кодексу України. Відповідно
до п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій
територій» висота огороджень має бути
не більше ніж 2м. на межі сусідніх
земельних ділянок та забезпечувати
нормативну інсоляцію і провітрювання
суміжних територій. Дотримання правил
добросусідства є одним із основних
обов'язків власників землі та
землекористувачів, які зобов'язані
співпрацювати при вчинені дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них та обирати такі
способи використання земельних
ділянок, за яких власникам,
користувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей, в тому числі затінення
ділянок(т.1 а.с.81-92, т.2 а.с.39).

Вислухавши сторони та їх
представників, представників третіх
осіб, свідків та письмові докази, що у
матеріалах справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.4 та 7 ст.41 Конституції
України право приватної власності є
непорушним. Використання власності не
може завдавати шкоди правам та
свободам громадян, погіршувати
екологічну ситуацію та природні якості
землі.

У відповідності до ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК
України при здійсненні своїх прав,
особа зобов'язана утримуватися від дій,
які могли б порушити права інших осіб
чи завдати шкоди довкіллю. А також не
допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживанням права в інших
формах.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачу на праві власності належить
2150 частина домоволодіння АДРЕСА_1. А
згідно Державного акту про право
власності на землю від 30 червня 1999р. їй
належить земельна ділянка площею
0,0970га.(т.1 а.с.5).

Відповідно до технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1, що знаходиться у
власності ОСОБА_5, по АДРЕСА_1
зареєстрований в Дніпропетровському
міжміському бюро технічної
інвентаризації Дніпропетровської
обласної ради на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право власності і записаний у
реєстрову книгу за №12969072 (т.1 а.с.27-30).

Згідно копій договору купівлі продажу
земельної ділянки по АДРЕСА_2,
Державного акту про право власності на
земельну ділянку від 1 грудня 2004р,
технічного паспорту та домової книги,
зазначена садиба та земельна ділянка
площею 0,0700га. належать відповідачу
ОСОБА_6(т.1 а.с.67-75).

Сторони є сусідами між собою, а належні
їм земельні ділянки межують. Спору про
межу немає. На межі знаходиться старий
прозорий паркан із сітки «рабиці».

10 серпня 2013р. за вказівкою власника
садиби відповідача ОСОБА_6 без
попередження і узгодження із
позивачем, в порушення чинного
законодавства, не реагуючи на її
категоричні заперечення, встановлено
рядом біля межового паркану із сітки
«рабиці» бетонний «європаркан»
висотою не менше 2м.-2,2м. із незначними
щілинами внизу.

Суд вважає, що сусідка позивача
відповідач ОСОБА_6 порушила правила
добросусідства і встановила не
прозорий високий паркан, що потягло
затемнення, погіршення провітрювання,
нормального розвитку рослин та
інсоляційного режиму земельної
ділянки позивача.

Те, що зазначена огорожа споруджена із
порушеннями підтверджується також
технічним висновком.

Виходячи з висновку
будівельно-технічного дослідження
спеціалістом, споруда огорожі між
земельною ділянкою домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 (21/50 частин) та
земельною ділянкою домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_2 не відповідає вимогам
нормативно-правових актів у галузі
будівництва, а саме вимогам п.3.19* ДБН
360-92** «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських
поселень», п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Планування
та забудова міст, селищ і
функціональних територій. Благоустрій
територій» та п.2 СН 441-72* «Указания по
проектированию ограждений площадок и
участков предприятий, зданий и
сооружений» в частині максимально
допустимої висоти у 2м - фактично 2,18м.(т.1
а.с.36-44).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач при споруджені нового
паркану не дотрималась правил
добросусідства, вимог щодо висоти
паркану, матеріалу, прозорості, а також
санітарних норм.

Вимоги позивача щодо усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення залізобетонного
паркану підтверджені показаннями та
письмовими поясненнями представників
третіх осіб, показаннями свідків,
висновком будівельно-технічного
дослідження, листами та рішенням
виконкому Самарської районної у
м.Дніпропетровську ради, а також
протоколом окремої процесуальної дії -
тобто оглядом паркану судом на місці за
адресами знаходження земельних
ділянок і встановленого нового
паркану(т.1 а.с.36-62,157-159).

Із показань свідка ОСОБА_8 вбачається,
що він як спеціаліст досліджував
питання щодо встановленого без згоди
позивача паркану. Він підтвердив свій
висновок і пояснив, що в ході
дослідження було ідентифіковано дві
огорожі, одна стара прозора - із сітки
«рабиці», а друга нова глуха
залізобетонна - 4-х секційний
«європаркан». Висота огорожі повинна
бути не більше 1,6м. Ним виконано в
декількох місцях заміри та здійснено
фотографування -зроблено 8 фототаблиць.
Також зроблені заміри, приблизно 10,
мінімальна висота 2-м, а максимальна
2.30-м. За існуючими вимогами паркан не
відповідає нормам та правилам
добросусідства і це може підтвердити
кожен експерт.

Свідок ОСОБА_9 із Самарського РВ в
судовому засіданні показав, що позивач
викликала дільничного інспектора
Самарського РВ із-за конфлікту через
встановлення бетонного паркану
сусідами ОСОБА_1. Він з'ясував, що
сторони в складних стосунках між
собою. Тоді була лише частина паркану.
Старий паркан не був зруйнований і
ОСОБА_5 категорично вимагала не ставити
новий паркан.

Доводи відповідача про те, що на своїй
земельній ділянці вона має право
будувати такий бетонний паркан, суд не
приймає до уваги, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що на межі із
позивачем давно існує прозорий паркан
із сітки «рабиці» і питання щодо
встановлення нового паркану із
сусідкою не узгоджено, порушені
правила добросусідства, а тому є
необхідність демонтажа встановленого
відповідачем бетонного паркану.

Посилання на відсутність вимог щодо
висоти та матеріалу із якого
встановлено паркан, не може бути
підставою для відмови у позові, так як
порушені вимоги земельного
законодавства в частині
добросусідства.

Що стосується вимог позивача про
поновлення старого паркану із сітки
«рабиці», то суд вважає, що вони не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні. Позивач не надала суду
доказів про те, що відповідачі
зруйнували вказаний старий паркан. А в
кінці судового засідання по суті
визнала, що старий паркан із сітки
«рабиці» знаходиться на місці на межі
із земельною ділянкою відповідача.

Ці обставини підтвердили представник
виконкому Самарської районної у
м.Дніпропетровську ради та свідки
ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Суд виїжджав за місцем знаходження
садиб позивача та відповідача, про що
складено протокол зазначеної
процесуальної дії - огляду парканів на
місці і при цьому встановлено, що
старий паркан знаходиться на межі, а
«європаркан» - рядом біля межі на
земельній ділянці відповідача.

Правових підстав для задоволення
позову в частині моральної шкоди та
стягнення із відповідачів солідарно
20тис.грн, суд не вбачає.

Позивачем не доведено, що її стан
здоров»я погіршився через
встановлення відповідачами паркану.

Щодо тілесних ушкоджень позивачки, то
це питання не вирішується в цивільному
провадженні. Із листа першого
заступника начальника слідчого
управління Головного управління МВС
України в Дніпропетровській області
вбачається, що за заявою позивачки
внесено відомості до Єдиного реєстру
досудових розслідувань і ведеться
слідство відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК
України (т.1 а.с.34-35).

Посилання позивача на висновок
судово-медичного експерта щодо легких
тілесних ушкоджень позивачу, суд не
приймає до уваги, так як нанесення
тілесних ушкоджень не є предметом
спору по даній цивільній справі(т.1
а.с.35).

Вказані вище спірні правовідносини
регулюються ст.41 Конституції України,
главою 17 Земельного кодексу України,
якою передбачені правила
добросусідства та їх зміст, а також
Цивільним кодексом України.

Згідно ч.1ст.103 ЗК України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

В ч.ч.2 та 3 ст.103 ЗК України зазначено, що
власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).
Вони зобов'язані співпрацювати при
вчиненні дій, спрямованих на
забезпечення прав на землю кожного з
них ( встановлення, зберігання межових
знаків тощо).

Статтею 104 ЗК України передбачено
попередження сусідів щодо шкідливого
впливу на сусідню земельну ділянку, а
саме власники та землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
припинення діяльності на сусідній
земельній ділянці, здійснення якої
може призвести до шкідливого впливу на
здоров'я людей, тварин, на повітря,
земельні ділянки та інше.

Відповідно до ч.1 ст.106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились, або
стали невиразними.

А згідно ч.2 ст.108 ЗК України власники
сусідніх земельних ділянок можуть
користуватися межовими спорудами
спільно за домовленістю між ними. До
того часу, поки один із сусідів
зацікавлений у подальшому існуванні
спільної межової споруди, вона не може
бути ліквідована або змінена без його
згоди.

Частиною 5 ст.373, ч.3ст.373 та ч. 4 ст.376 ЦК
України, передбачено, що власник
(користувач) земельної ділянки може
використовувати земельну ділянку на
свій розсуд за умови, якщо це не порушує
прав інших осіб та здійснює він це з
додержанням санітарних, екологічних та
інших норм і правил.

Аналізуючи приведені вище норми права,
суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог у заявлений
позивачем спосіб тобто про усунення
позивачу перешкод в користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
встановленого бетонного паркану по
межі.

При розгляді справи сторонам судом
неодноразово було роз'яснено їх право
на мирову угоду та на клопотання про
призначення судово-технічної
експертизи щодо правомірності
встановлення нового залізобетонного
паркану без узгодження із позивачем чи
то інших експертиз. Але сторони
відмовилися заявляти такі клопотання,
наполягаючи на своїх поясненнях. За
таких обставин суд постановив судове
рішення при наявних доказах.

Згідно п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує питання
як слід розподілити між сторонами
судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що
судові витрати складаються із судового
збору та витрат пов'язаних із розглядом
цивільної справи.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
вважає за необхідне стягнути позивачу
судові витрати: повернення оплати
судового збору та технічного
дослідження, загалом на суму 3050грн. із
відповідача ОСОБА_6(т.1 а.с.1, т.2 а.с.20).

Керуючись ст.ст. 13, 23, 317, 319, 321, 391, 1167 ЦК
України, ст.ст. 3- 8, 10, 11, 15, 18, 57- 60, 88, 107, 118,
119, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст.103, 108
Земельного кодексу України, ст.21 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
ОСОБА_7, треті особи: Головне
архітектурно-планувальне управління
Дніпропетровської міської ради,
Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області та Виконком
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою - задовольнити частково.

Зобов'язати відповідачку ОСОБА_6
усунути ОСОБА_5 перешкоди в
користуванні земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення
встановленого бетонного паркану по
межі, яка розділяє земельні ділянки по
АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2.

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 про відновлення паркану із
сітки «рабиці» та стягнення моральної
шкоди в сумі 20000грн. - відмовити.

Стягнути із відповідачки ОСОБА_6 судові
витрати у сумі 3050грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

С У Д Д Я