Провадження №: 2/752/1369/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок В.С.

при секретарі - Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

встановив:

у листопаді 2013 року позивач звернувся в
Голосіївський районний суд м. Києва з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором б/н від 28
квітня 2006 року в розмірі 2 556,36 доларів
США, що в гривневому еквіваленті
становить 20 432,96 грн., а також судових
витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
між банком та відповідачем 28 квітня 2006
року був укладений кредитний договір
б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав
кредит в сумі 2 000,00 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 19,20 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Банк виконав свої зобов'язання за
кредитним договором, однак, ОСОБА_1, в
свою чергу, зобов'язань за договором не
виконав, тому банк відповідно до умов
договору має право вимагати від
останнього погашення виниклої
заборгованості.

Зазначає, що станом на 30 вересня 2013 року
заборгованість ОСОБА_1 за кредитом
становить 2 556,36 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 20 432,96
грн.

Позивач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності та зазначенням того, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та не заперечує проти ухвалення
по справі заочного рішення (а.с. 33).

Відповідач в судове засідання не
з»явився, подав заяву, в якій зазначив,
що проти пред'явленого до нього позову
заперечив, просив суд застосувати
наслідки пропуску строку позовної
давності (а.с. 24-25).

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступне.

Судом встановлено, що між ЗАО КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем
ОСОБА_1 28 квітня 2006 року укладено
кредитний договір б/н, відповідно до
якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 2 000,00
доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 19,20 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
(а.с. 7-11).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України банк
зобов'язаний надати кредит
позичальнику в розмірі та на умовах, що
передбачені кредитним договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений термін
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей термін.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст. 611 ЦК
України).

Судом встановлено, що позивач виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором, надавши відповідачу
зазначені вище кошти.

Доказів зворотного в розпорядження
суду з боку відповідача, як того
вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано.

Згідно з умовами договору кредиту
ОСОБА_1 зобов'язався погашати
заборгованість по кредиту, процентам
за користування ним, по перевищення
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених
договором.

Як встановлено в ході розгляду справи,
ОСОБА_1 всупереч договірним
зобов'язанням, належним чином не
виконав їх, у встановлені графіком
терміни не погашав кредит та проценти
за користування ним.

Доказів на підтвердження зворотного
відповідачем не надано.

Судом встановлено, що через неналежне
виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих
на себе зобов'язань, заборгованість
останнього за кредитним договором
станом на 30 вересня 2013 року становить 2
556,36 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 20 432,96 грн. (а.с.
3-5).

При цьому у суду відсутні підстави для
не прийняття до уваги розрахунку боргу,
здійсненого позивачем, а з боку
відповідача такий висновок суду не
спростований.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги умови кредитного договору беручи
до уваги всі надані суду докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги ПАТ
«ПриватБанк» є обґрунтованими,
обставини, викладені в позовній заяві,
знайшли своє підтвердження в ході
розгляду справи, вимоги позивача
доведені належними доказами.

Разом з тим, згідно ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ст. ст. 257, 261 ЦК
України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, з аналізу положення зазначеної
статті можна дійти висновку про те, що
позовна давність не може
застосовуватись без заяви сторони.

В ході розгляду справи від відповідача
надійшла заява про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, оскільки останній сплив ще 28
квітня 2009 року (а.с. 24-25).

Проте, суд, вважаючи вимогу відповідача
про застосування наслідків спливу
позовної давності, в повній мірі не
погоджується з обґрунтуванням
відповідача з даного приводу та
вказаним ним строком, з якого строк
позовної давності має обраховуватись.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку за період з 09 червня 2006 року
по 30 вересня 2013 року, відповідач у
справі має заборгованість по кредиту в
розмірі 913,36 доларів США, по відсотках - 1
161,69 доларів США (а.с. 3-5).

Аналіз проведеного позивачем
розрахунку дає суду підстави вважати,
що вказані суми стали наслідком
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань, починаючи з 30 квітня
2010 року, тому, на думку суду, строк
пред'явлення банком вимог до
відповідача сплив 30 квітня 2013 року (а.с.
5).

Як вбачається з матеріалів справи, банк
звернувся до суду 19 листопада 2013 року
(а.с. 1).

Відтак, при звернені в суд з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості ПАТ «ПриватБанк»
порушило строки звернення з позовом до
суду, встановлені ст. 257 ЦК України.

Відповідач подав клопотання про
застосування строків позовної
давності при вирішенні заявленого
позову, що за правилами ст. 267 ЦК України
є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню з причин
пропуску строків позовної давності
позивачем при зверненні з позовом до
суду.

За наведених обставин, понесені
позивачем судові витрати,
відшкодуванню також не підлягають.

З огляду на викладене, на підставі ст.
ст. 256 - 258, 525, 526, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.
ст. 10, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.С. Пасинок