Номер провадження № 22-ц/785/2846/14
Головуючий у першій інстанції Смокіна
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт», комісії по
трудовим спорам Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про визнання
незаконним та скасування рішення
комісії з трудових спорів № 7 від 02.04.2013
року, визнання незаконним та
скасування наказу № 44-с від 19.03.2013 року
в частині переміщення на посаду,
поновлення на посаді та відшкодування
моральної шкоди,-

встановила:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що наказом № 44-с від
19.03.2013 року Державного підприємства
(далі ДП) «Ізмаїльський морський
торговельний порт» його було
переміщено постійно за ст. 32 КЗпП
України на інше робоче місце -
виробничу дільницю (далі ВД) 85 км з
21.03.2013 року. При переміщенні змінились
його посадові обов'язки, а саме, згідно
Довідника кваліфікаційних
характеристик професій працівників,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України № 863 від 10.12.2001 року,
до завдань та обов'язків механізаторів
(докерів механізаторів) комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2-го класу відносяться
навантажувально-розвантажувальні
роботи. На ВД 85 км ніяких
навантажувально-розвантажувальних
робіт, як станом на 19.03.2013 року, так і на
теперішній час, не проводиться, а
виконуються лише господарські роботи.
Позивач зазначив, що земельна ділянка,
розташована на ділянці 84-85 км лівого
берегу р. Дунай знаходиться в межах
Старонекрасівської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
отже структурний підрозділ «виробнича
дільниця 85 км» знаходиться у іншій
місцевості (іншому населеному пункті).

Таким чином, вважає переміщення на ВД 85
км проведеним з порушенням вимог ст. 32
КЗпП України, оскільки відбулось за
відсутності його згоди. Рішенням КТС №
7 від 02.04.2013 року його переміщення було
визнано законним та таким, що не
суперечить діючому законодавству.
ОСОБА_3 вважає, що переміщення пов'язане
з його діяльністю як голови первинної
профспілкової організації ВПС «Захист
справедливості».

Крім того, позивач зазначив, що
неправомірними діями відповідача йому
завдано моральну шкоду, яку він оцінює
в 3000 грн..

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 04 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано рішення комісії з трудових
спорів № 7 від 02.04.2013 року про визнання
законним та таким, що не суперечить
діючому законодавству, переміщення
ОСОБА_3.

Визнано незаконним та скасовано
наказ № 44-с від 19.03.2013 року в частині
переміщення ОСОБА_3 на посаду
механізатора (докера механізатора)
комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2 класу виробничої дільниці 85
км. Поновлено ОСОБА_3 на посаду
механізатора (докера механізатора)
комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2 класу (8333.0) ВПК-2 (1500000).

Додатковим рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 грудня 2013 допущене негайне
виконання рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 грудня 2013 в частині поновлення
ОСОБА_3 на посаду механізатора (докера
механізатора) комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2 класу (8333.0) ВПК-2 (1500000).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» подало до суду
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що матеріали справи не містять
належних доказів наявності виробничої
необхідності переміщення позивача на
ВД 85 км, крім того, зазначене
переміщення відбулося без його згоди у
порушення вимог ч. 1 ст. 32 КЗпП України,
та робота, на яку було направлено
ОСОБА_3, знаходиться у іншій місцевості.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що наказом №
44-с від 19.03.2013 року ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт» ОСОБА_3
було переміщено постійно за ст. 32 КЗпП
України з 21.03.2013 року на посаду
механізатора (докера-механізатора)
комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2 класу ВД 85 км з відрядною
оплатою праці по годинній тарифній
ставці 22,38 грн. за годину за фактично
відпрацьований час у межах
спеціальності (професії), обумовленої
трудовим договором, з попереднім
графіком роботи та без змін умов оплати
праці.

Позивач не погодився з зазначеним
наказом та звернувся до Комісії по
трудовим спорам.

Рішенням Комісії по трудовим спорам № 7
від 02.04.2013 року визнано законним та
таким, що не суперечить діючому
законодавству, переміщення ОСОБА_3 на
посаду механізатора
(докера-механізатора) комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2 класу ВД 85 км (а.с.36).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
за якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначеною цієї
угодою, з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядкові, а власник
підприємства зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю і
угодою сторін.

Частиною першою ст. 32 КЗпП України
передбачено, що переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, а також
переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу, та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Переведення на іншу роботу - це
переміщення працівника, при якому
змінюється робота, яку виконує
працівник, його спеціалізація,
кваліфікація, посада.

Направлення на роботу в іншу
місцевість, відповідно до вимог
трудового законодавства, вважається
переведенням працівника. При цьому
слід виходити з того, що інша
місцевість - це інший населений пункт.

За правилами ч. 2 ст. 32 КЗпП України, не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ, у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

Переміщення є законним, якщо згідно
ст.ст.21,31,32 КЗпП України воно буде
проводиться в межах трудового договору
і не передбачає істотних його змін.
Виходячи зі змісту цих норм, істотними
умовами праці є система та розмір
оплати праці, пільг, режиму роботи,
встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій,
зміну розрядів і найменування посад та
інші умови, які за певних обставин слід
вважати істотними.

Як вбачається з довідника
кваліфікаційних характеристик
професій працівників, затвердженого
наказом Міністерства транспорту
України № 863 від 10.12.2001 року, до завдань
та обов'язків механізаторів (докерів
механізаторів) комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2-го класу відносяться:
виконання навантаження, вивантаження,
перевантаження, переміщення, складання
та кріплення всіх вантажів у трюмах і
на палубах суден, у залізничних
вагонах, на автомобілях і складських
площах із застосуванням кранів або
екскаваторів двох різних груп; кранів
або екскаваторів однієї групи в
поєднанні з одним із видів
підйомно-транспортних машин
(механізмів)…; здійснення керування
підйомно-транспортними і
перевантажувальними машинами
(механізмами), що застосовуються;
проведення щозмінного технічного
обслуговування машин (механізмів),
вантажозахоплювальних та інших
пристроїв, участь в інших видах
технічного обслуговування й ремонту;
усунення несправності, яку було
вичавлено; виконання стропування й
ув'язування вантажів, які потребують
підвищеної обережності.

У суді першої інстанції представники
відповідача не заперечували того, що на
ВД 85 км не тільки позивачем, а й іншими
докерами-механізаторами здійснюються
господарські роботи, а саме: зачистка
площ, покіс, просапка трави, прибирання
території. Зазначені роботі являються
допоміжними та передбачені Галузевими
нормами часу на допоміжні та
господарські роботи, що виконуються
робітниками, зайнятими на
вантажно-розвантажувальних роботах у
морських портах (а.с.141-147).

Але колегія суддів звертає увагу, що
посадові обов'язки докера-механізатора
2-го класу на ДП "Ізмаїльський морський
торговельний порт" визначені
довідником кваліфікаційних професій
працівників, який затверджений наказом
Міністерства транспорту України, та
погоджені Міністерством праці та
соціальної політики України, тобто є
нормативно-правовим актом на відміну
від Галузевих норм часу, на які
посилається апелянт.

Також як вбачається з довідки
начальника ВД 85 км Кісеоларь Д.П. за №
ЮО 03-01/550 від 18.09.2013 року, з 21 березня 2013
року по 29 серпня 2013 року на ВД 85 км.
навантажувально-розвантажувальних
робіт силами докерів не проводилась
(а.с.101).

Таким чином, позивач виконував не свої
безпосередні обов'язки, що передбачені
довідником кваліфікаційних професій
працівників, а виключно господарські
роботи, які не відповідають його
посаді.

Пунктом 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 01.11.1996 року
№ 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»
судам роз'яснено, що при розгляді
трудових спорів судам слід мати на
увазі, що ч. 3 ст. 43 Конституції України
використання примусової праці
заборонено. У зв'язку з цим не можуть
застосовуватись як такі, що суперечать
Конституції України, правила ст.ст. 32, 33,
34 КЗпП України, відомчих положень чи
статутів про дисципліну тощо, які
передбачають можливість тимчасового
переведення працівника без його згоди
на іншу роботу в порядку
дисциплінарного стягнення, у разі
виробничої необхідності або простою а
також можливість виконання ним роботи,
не передбаченої трудовим договором.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.1992 року
№ 7 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» передбачено, що
переміщення не може бути
невмотивованим, не обумовленим
інтересами виробництва.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання
представника відповідача на те, що
переведення ОСОБА_3 було обумовлено
виробничою необхідністю, оскільки
зазначене спростовується матеріалами
справи.

Договір між ДП "Ізмаїльський морський
торговельний порт" та ТОВ «УКР МЕТ» від
27.01.2012 року згідно п. 8 діяв до 31.12.2012 року
(а.с.40-46). Посилання в апеляційній скарзі
на пролонгацію зазначеного договору та
додаткову угоду від 27.12.2013 року, колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
зазначена додаткова угода в матеріалах
справи відсутня та представником
відповідача у ході розгляду справи в
апеляційній інстанції не була надана.

Що стосується договору між ДП
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» та ТОВ «Євро Метал Івест», що був
укладений 16.04.2013 року та Меморандуму
про співпрацю, який було укладено 21.03.2013
року, то вони були укладені після
видання наказу про переміщення
позивача, тобто після 19.03.2013 року. А
посилання апелянта на те, що
необхідність укладання зазначеного
договору та сам процес його оформлення
розпочалися значно раніше, ще до
переміщення позивача, на думку суду, є
необґрунтованим та таким, що не
заслуговує на увагу, оскільки
пропозиція укласти договір у
майбутньому не може бути доказом
обґрунтованості переміщення.

Будь-яких договорів між ДП
"Ізмаїльський морський торговельний
порт" та ТОВ «Еконоватика» суду надано
не було.

Зазначені обставини свідчать про
відсутність виробничої необхідності
переміщення позивача на ВД 85 км.

Крім того, як правильно зазначив суд
першої інстанції, позивача направлено
на роботу в іншу місцевість (інший
населений пункт), оскільки відповідно
до довідки № 10-10-10682 відділу
Держземагенства в Ізмаїльському
районі Одеської області від 10.04.2013 року
земельна ділянка, на якій розміщена ВД
85 км, розташована в межах території
Старонекрасівської сільської ради
Ізмаїльського району (а.с.8). Зазначене
підтверджується також державним актом
на право постійного користування
землею (а.с.155-160).

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що переміщення позивача є
переведенням, яке відбулось без згоди
останнього у порушення вимог ч. 1 ст. 32
КЗпП України.

На підставі зазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції, дослідивши усі матеріали
справи, ухвалив обґрунтоване, законне
рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» відхилити.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко