Справа №
Провадження № 2/271/506/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року

Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки у складі:

головуючого:
Заставенко М.О.,

при секретарі:
Бановій О.М.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Лошакової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Макіївці цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області про
стягнення суми моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області про
відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.05.1991р.
по 09.10.2003р. він перебував у трудових
відносинах з АП «Шахта ім. А.Ф.
Засядько», працював на посаді
підземного електрослюсаря,
переводився в прохідники 5 розряду та
був звільнений за власним бажанням.

При виконанні своїх трудових
обов'язків ОСОБА_3 заробив професійне
захворювання, а саме: хронічну
вертеброгенну попереково-крижову
радикулопатію в стадії тривалого
загострення з больовим
мишечно-тонічним синдромом про що було
складено акт № 20 від 04.02.2005 року
розслідування професійного
захворювання.

Відповідно до виписки із акту огляду
МСЕК позивачу було встановлено 40 %
втрати професійної працездатності
безстроково та визнано інвалідом 3
групи. Відповідно до наказу № 2013к від
09.10.2003р. ОСОБА_3, був звільнений з роботи
за власним бажанням на підставі ст. 38
КЗпП України.

У зв'язку з травмою працездатність
позивача знизилась, йому доводиться
докладати додаткових зусиль для
ведення нормального життя. Після
травми вважає себе неповноцінною
людиною: не може займатися своїми
улюбленими заняттями, відчуває біль у
попереку, відчуває біль у положенні
сидячі, біль віддає у ліву ногу. У
зв'язку з отриманим захворюванням
відчуває почуття незручності, сорому,
смутку, безпорадності від становища, що
склалося. Просив суд стягнути з
Відповідача 15000 гривень на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок хвороби на
виробництві.

Представник позивача ОСОБА_1 у
судовому засіданні позовні вимоги
позивача підтримала та послалася на
обставини та факти, викладені у позовні
заяві. Просила суд стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі міста
Макіївки на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду у розмірі 15000 гривень.

Представник відповідача Лошакова О.М.,
у судовому засіданні позовні вимоги
позивача не визнала та пояснила, що з
01.04.2001 року набрав чинності Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" №1105
від 23.09.1999 року. Цей Закон визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві.
Законом України № 717 від 23.02.2007 року "Про
внесення змін до Закону України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
20.03.2007р., виключено дію абзацу 4 ст.1 (в
частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей,
п.п."е"п.1 ч. 1 ст.21, ч.3 ст.28 та ч.3 ст.34
Закону №1105. Саме виключені статті
цього Закону регламентували порядок
відшкодування потерпілим на
виробництві сум моральної шкоди.

Довідка МСЕК про відсоток втрати
професійної працездатності не є
підставою для розрахунку і
відшкодування потерпілому
матеріальної шкоди - частини
втраченого заробітку і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. При проходженні
огляду МСЕК потерпілому не було
встановлено факт спричинення
морального страждання, а саме на МСЕК
покладений обов'язок стосовно
визначення факту спричинення
морального страждання. Згідно до ст.137
ЦПК України у позовні заяві про
відшкодування моральної шкоди повинно
бути зазначено, в чому полягає ця шкода,
з яких міркувань виходив позивач,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується. З'ясовано,
що ніяких доказів, які б могли
підтвердити факт спричинення
моральної шкоди позивачем не надано.
Згідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала. Ст. 237- 1 КЗпП
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться в разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, утрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Тому у задоволенні позову
просили відмовити, для вирішення
питання про наявність факту моральної
шкоди направити документи позивача до
МСЕК.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З наданих до суду доказів
встановлено, що ОСОБА_3 знаходився у
трудових відносинах з підприємством
АП «Шахта ім. А.Ф. Засядько» з 28.05.1991р. до
08.10.2003р., працював електрослюсарем,
переводився в прохідники 5 розряду з
повним робочим днем, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.7). Відповідно до акту № 20
розслідування хронічного професійного
захворювання від 04.02.2005р., факторами,
які призвели до хвороби є важка фізична
праця (а.с.4-5). Згідно з висновком
комісії лікарсько-експертної комісії
№ 6448 від 05.01.2005 року відповідальним за
виникнення професійного захворювання
слід вважати професію - прохідник (а.с.8).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК № 069022
від 24.02.2005р. ОСОБА_3 первинно було
встановлено 40% втрати професійної
працездатності безстроково від 24.02.2005р.
(а.с.3).

Згідно з підп. „е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28
Закону України від 23.09.1999р. «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в редакції, що діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин, потерпілому від
нещасного випадку компенсується
моральна шкода за наявності факту
заподіяння цієї шкоди.

Як зазначив Конституційний Суд України
в п. 4.1. свого Рішення від 27.01.2004р. по
справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення Законом
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Крім того, ч. 3 ст. 34 цього Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в редакції, що діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що
висновок МСЕК про встановлення
наявності чи відсутності спричинення
моральної шкоди особам, у яких
встановлено стійку втрату
працездатності внаслідок шкідливих
умов праці, не є обов'язковим, оскільки
спричинення моральної шкоди в таких
випадках є очевидним.

Згідно абз. 3 п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" право на
отримання потерпілим страхових виплат
у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за
моральну шкоду, виникає в особи з дня
встановлення їй такої стійкої втрати
працездатності за висновком МСЕК,
тобто встановленням висновком МСЕК від
24.02.2005 року втрати працездатності
позивачем, було передбачено
відшкодування моральної шкоди, яка
заподіяна умовами виробництва.

Суд вважає, що внаслідок
ушкодження здоров'я позивачеві
спричинено моральну шкоду, яка полягає
у тому, що позивач позбавлений
можливості повноцінно жити, займатися
улюбленим заняттям, не може
матеріально забезпечувати сім'ю, у
нього постійно виникають складнощі у
зв'язку з відчуттям болю у попереку,
відчуває біль у положенні сидячі, біль
віддає у ліву ногу. Таким чином, після
захворювання у позивача порушений
звичний спосіб життя.

Суд не може погодитись з
посиланням представника відповідача
на Закон України №717 від 23.02.2007р. "Про
внесення змін до Закон України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яким було виключено
дію положень статей Закону, що
регламентували порядок відшкодування
потерпілим на виробництві сум
моральної шкоди, оскільки він набрав
чинності з 20 березня 2007 року.

Відповідно до вимог ст. 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної сили в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідність особи.

За таких обставин суд, вирішуючи
питання про розмір страхового
відшкодування моральної шкоди,
враховує ступінь втрати позивачем
професійної працездатності - 40%, його
стан здоров'я, дії відповідача,
направлені на поновлення здоров'я,
глибину, характер і тривалість
моральних страждань позивача та засади
розумності і справедливості, вважає, що
розмір відшкодування моральної шкоди
має бути встановленим у розмірі 12000
гривень.

На підставі ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, абз.3 п.22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№6 "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі міста
Макіївки про стягнення суми моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Червоногвардійському районі міста
Макіївки на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 12000
(дванадцять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

СУДДЯ: