Справа № 266/5278/13-ц
Провадженя № 2/266/160/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд
м. Маріуполя Донецької області у
складі:

головуючого -
судді Федотової В.М.

при секретарі -
Кравцові С.С.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ПАТ
«Фідобанк»- Манжур Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Маріуполя цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»,
третя особа ОСОБА_3 про визнання
недійсними п.2 розділу 1 кредитного
договору №1524 від 26 червня 2008року, п.п.2.4,
2.5,2.8 розділу 2 кредитного договору №1524
від 26 червня 2008року, п.1 додаткового
договору №1 від 26 вересня 2012року з
наступним визнанням недійсним у цілому
всього додаткового договору №1 з
додатками до нього, визнання дійсними
заборгованість по кредитному договору
станом на 26 листопада 2013року всього в
розмірі 11781, 47 доларів, строк погашення
повної заборгованості 26 червня 2028 року
, суд -

В С Т А
Н О В И В:

В грудні 2013року позивач звернувся
до суду з позовом, який було уточнено,
до відповідача , третя особа ОСОБА_3, в
якому просив визнати недійсними п.2
розділу 1 кредитного договору №1524 від 26
червня 2008року, п.п.2.4, 2.5,2.8 розділу 2
кредитного договору №1524 від 26 червня
2008року, п.1 додаткового договору №1 від
26 вересня 2012року з наступним визнанням
недійсним у цілому всього додаткового
договору №1 з додатками до нього, також
просив визнати дійсними :
заборгованість по кредитному договору
станом на 26 листопада 2013року всього в
розмірі 11781, 47 доларів, строк погашення
повної заборгованості 26 червня 2028 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав, в обгрунтування
заявлених вимог суду пояснив наступне.
26.06.2008р. між позивачем та ВАТ «СЕБ Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Фідобанк», було укладено кредитний
договір за умовами якого банк надав
позивачу споживчий кредит на придбання
квартири у сумі 43 500доларів США строком
до 26.06.2028 року. В подальшому у26.09.2012р. між
банком та ОСОБА_1 було укладено
додаткову угоду №1 від 26.09.2012р., згідно
умов якої, з його згоди було змінено
валюту кредитування та відбулись
коригування банківської ставки.
Договір укладав добровільно, на час
укладання кредитного договору умови
кредитування влаштовували, підпис на
кредитному договорі стоїть його.
Вважає, що в 2008р. бак ввів його в оману
при підписанні договору кредитування,
застосував плаваючу ставку
кредитування. В 2012р. банк при
підписанні додаткової угоди змінив
суттєві умови кредитування, і тому
вважає, що таким чином банк виправив ту
помилку яку допустив в 2008р. В зв'язку з
тим, що банк нечесно уклав з ним договір
кредитування, застосував плаваючу
ставку кредиту, вважає, що було
порушено ст.. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», тому просить
визнати недійсним п.2 розділу 1
Кредитного договору в частині
встановлення плаваючої ставки, ст..2.4,
2.5, 2.8 розділу 2 спірного договору -
стосовно процентів за користування
кредитом, також вважає, що визнання
недійсним пункту цього договору,
зобов'язує банк перерахувати сплачені
ним внески і вони підлягають
зарахуванню в рахунок погашення тіла
кредиту. Підтвердження того, що банк
діяв з порушеннями діючого
законодавства у нього не має, до банку
не звертався з проханням про перегляд
умов кредитування. Висновки про дії
банку з порушенням законодавства
зробив після того, як ознайомився з
судовою практикою та її узагальненням,
правовими висновками Верховного Суду
України - в листопаді 2013року. Тому
вважає, що строк позовної давності не
сплинув, і про своє порушене право
дізнався в листопаді 2013року. Стосовно
розміру заборгованості спору не має,
також ніхто не порушує його права
відносно кінцевого строку сплати
кредиту. Просив позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ
«Фідобанк» - Манжур Т.В., яка діє на
підставі довіреності , позов не
визнала, в обґрунтування своїх
заперечень суду пояснила, що ВАТ «Себ
Банк» ,з яким ОСОБА_1 укладав договір, не
було ліквідовано - відбулась лише
заміна назви банку. Дії банку при
укладанні кредитного договору не
протиречили діючим на той час Закону
України «Про захист прав споживачів» в
тому числі і ст.. 11 даного Закону, також
даний договір не протиречить вимогам
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про банки та банківську
діяльність». До того ж кредитний
договір є типовим, позивач не надав
суду підтвердження того, що дії банку
протиречили діючому законодавству,
було порушення законодавства. Проти
банку та його керівництва не має
кримінальних справ, банк не позбавляли
ліцензії. Розрахунок позивача не
коректний, позивач за весь час
кредитування не звертався до банку з
листами чи просьбами про перегляд умов
кредитування, чи укладання додаткової
угоди, також при укладанні кредиту
позивачу були роз'яснені умови
кредитування, порядок сплати кредитної
суми, він не просив укласти договір на
альтернативний умовах, самостійно без
тиску підписав кредитний договір.
Вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк
звернення до суду з зазначеним позовом,
просила застосувати строк позовної
давності і відмовити у задоволенні
позову.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не
з'явилась , надала заяву про розгляд
справи у її відсутність, позов
підтримує.

Суд заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи доказами,
якими вони обґрунтовують свої вимоги
та доводи, вважає, що позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач повинен зазначити і
довести підставу позову, тобто
обставини, з якими вона, як з юридичними
фактами, пов'язує свою матеріальну -
правову вимогу.

Судом встановлено, та підтверджено
матеріалами справи, що 26.06.2008р. між
ОСОБА_1 та ВАТ «Себ Банк» було укладено
кредитний договір №1524 за умовами якого
банк надав позивачу споживчий кредит
на придбання квартири у сумі 43
500доларів США строком до 26.06.2028 року . В
п.2 розділу 1 вказаного договору
визначені базові умови кредитування в
тому числі і те, що за даним кредитом
застосовується плаваюча ставка, яка
розраховується як сума значення LIBOR та
Фіксованого відсотку, який складає 9%
річних, періодичність перегляду LIBOR
щокварталу на дату перегляду LIBOR, дата -
кожного 20 числа місяців березня,
червня, вересня та грудня. (а.с.3-7)З
даними умовами позивач ознайомився і
поставив свій підпис.

26 вересня 2012р. між сторонами було
укладено додатковий договір №1 в якому
сторони взаємно підтвердили, що на день
укладання додаткового договору ОСОБА_1
має перед Банком поточну
заборгованість за основним договором в
розмірі 35 388,72 доларів США (п.1) п.2
передбачено, що сторони домовились
змінити основні умови кредитування, а
саме в рамках договору Банк надає
додатково кредитні кошти в сумі 289
833гривні 62копійки, загальний ліміт
заборгованості становить 35 388,72 доларів
США. п.2.5 передбачена річна ставка за
користування траншами в USD: 9,1537% +3
місячний LIBOR; річна ставка за
користування траншами в UAH - з 25 вересня
2012р. по 24 вересня 2013р. -11,52945% річних, в
період з 25 вересня 2013р. до закінчення
строку кредитування 13,52945% (а.с.21-28) З
даними умовами позивач також
ознайомився і поставив свій підпис.

Згідно ст.. 526 ЦК України -
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України -
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

ст. 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно Закону України «Поро захист
прав споживачів »- споживачем фізична
особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Згідно п.6 роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України №5
«Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав
споживачів» - заява про

захист прав споживача має містити
відомості : про те, яке право споживача
порушено; коли і в чому це виявилось;
про способи захисту, які належить вжити
суду; про розмір сум, що яких заявлено
вимоги, з відповідними розрахунками і
обґрунтуванням; про докази ,що
підтверджують позов.

Статтею 10 ЦПК України передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Згідно положень ст..57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» (в редакції на
час укладення спірного кредитного
договору) - договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

У договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення
кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого
кредиту може зазначатися, що
відсоткова ставка за кредитом може
змінюватися залежно від зміни
облікової ставки Національного банку
України або в інших випадках. Про зміну
відсоткової ставки за споживчим
кредитом споживач повідомляється
кредитодавцем письмово протягом семи
календарних днів з дати її зміни. Без
такого повідомлення будь-яка зміна
відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до ст. 215 ЦК України -
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.
Відповідно до вимог вказаних пунктів
ст..203 ЦК України - зміст правочину не
може суперечити цивільному кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства
(ч.1); особа яка вчиняє правочин повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2); волевиявлення
учасника правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі(ч.3);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,що
обумовлені ним(ч.5).

Суд вважає,що не один з пунктів
даної статті , а також ст.. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
не було порушено при укладені
кредитного договору №1524 від 26.06.2008р.
між ОСОБА_1 та ВАТ «Себ Банк» та
додаткового договору №1 від 26 вересня
2012року.

Відповідно до ст.256 ЦК України -
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст.. 267 ЦК України - сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Суд вважає, що строк позовної
давності для звернення до суду з
зазначеним позовом у ОСОБА_1 не сплинув,
так як про порушене своє право дізнався
в листопаді 2013р.

Таким чином, позивач не довів суду,
яке саме право споживача було порушено
з боку відповідача, які самі порушення
ст.. 203 ЦК України та 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» відбулись
при укладання кредитного договору та
додаткового договору , і які підстави
у відповідності до ст..215 ЦК України для
визнання пунктів та розділів
кредитного договору та додаткового
договору в цілому недійсним.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України -
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стосовно вимог, щодо визнання
дійсними суми заборгованості по
кредитному договору та строку
виконання зобов'язання - суд вважає, що
позивач не довів судові в чому саме
порушено, не визнано або оспорюється
його право за даними вимогами.

Керуючись ст.ст.15, 525, 526, 629, 638, 215, 203,
256, 267 ЦК України,ст.. 11 Закону України
«Про захист праву споживачів», ст. ст.
15, 31,57, 58, 59, 60,88,82, 196, 213, 214, 215 ЦПК України

В И Р І Ш
И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Фідобанк», третя особа ОСОБА_3 про
визнання недійсними п.2 розділу 1
кредитного договору №1524 від 26 червня
2008року, п.п.2.4, 2.5,2.8 розділу 2 кредитного
договору №1524 від 26 червня 2008року, п.1
додаткового договору №1 від 26 вересня
2012року з наступним визнанням недійсним
у цілому всього додаткового договору
№1 з додатками до нього, визнання
дійсними заборгованість по кредитному
договору станом на 26 листопада 2013року
всього в розмірі 11781, 47 доларів, строк
погашення повної заборгованості 26
червня 2028 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області, через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:
Федотова В. М.