АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:22-796/3727/14
Головуючий у суді першої інстанції:
Савлук Т.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Семенюк Т.А. У Х
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення
частки у праві спільної сумісної
власності на квартиру, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 16 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні
скарги на рішення суду, в яких просять
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову, вважаючи, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом не враховано обставини, які мають
суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційних
скарг, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають.

Судом встановлено, що у листопаді
2013 року позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідача про визначення
частки у праві спільної сумісної
власності на квартиру, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що
відповідно до свідоцтва серії САА №
32233 про право власності від 9 липня 2010
року , виданого Дніпровською районною у
м. Києві державної адміністрацією
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної спільної сумісної власності
громадянину ОСОБА_3 та членам його
сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Зазначили, що між
сторонами склалися неприязні стосунки,
постійно виникають сварки з приводу
користування спірною квартирою,
внаслідок чого позивачі не можуть
повною мірою користуватися своїми
частками квартири, які не визначені. У
в'язку з викладеним просили суд
визначити частки у спільній сумісній
власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме:
1/3 частину за ОСОБА_3, 1/3 частину за
ОСОБА_4 , 1/3 частину за ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до свідоцтва серії САА №
32233 про право власності від 9 липня 2010
року, виданого Дніпровською районною у
м. Києві державної адміністрацією
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної спільної сумісної власності
громадянину ОСОБА_3 та членам його
сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно , який
виданий Комунальним підприємством
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
4 серпня 2010 року за ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 зареєстровано право власності
по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

За положенням ст. 345 ЦК України, фізична
або юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна та майна, що є в
комунальній власності. Приватизація
здійснюється у порядку, встановленому
законом.

Частиною 2 ст. 357 ЦК України визначено,
що якщо розмір частки у праві спільної
частковою власності не встановлений за
домовленістю співвласників або
законом, він визначається з
урахуванням вкладу кожного з
співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вважав його
необґрунтованим.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційних скарг, що судом
першої інстанції не було встановлено,
що між позивачами та відповідачем
укладався договір щодо їх часток у
власності, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи та встановлено
судом, сторонам спірна квартира
належить на праві спільної сумісної
власності в рівних долях. З витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно вбачається, що кожному з
співвласників належить по 1/3 частині
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Колегія суддів також не може
погодитись з доводами апелянтів, що
судом першої інстанції не розглянуто
питання щодо переведення спільної
сумісної власності сторін у спільну
часткову власність із визначенням
часток, оскільки, відповідно до ст. 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачі просили визначити частки у
спільній сумісній власності на
квартири АДРЕСА_1 по 1/3 частині,
позовних вимог щодо переведення права
власності зі спільної сумісної у
спільну часткову сторонами не
заявлялося.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не впливають на їх
правильність.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 січня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді