Справа № 1305/347/2011
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Н.О.
Провадження № 22-ц/783/2198/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представників релігійної громади
Римо-католицької Церкви в смт. Великий
Любінь Городоцького району Львівської
області ОСОБА_2 і ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2, яка діє в
інтересах членів релігійної громади
Римо-католицької Церкви в Україні, які
проживають в смт. Великий Любінь
Городоцького району на рішення
Городоцького районного суду
Львівської області від 30 листопада 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5
в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області, треті особи ОСОБА_9, Служба у
справах дітей Городоцької РДА
Львівської області про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, -

встановила:

В березні 2011 року позивачі ОСОБА_4
та ОСОБА_5 в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 звернулись з позовом до
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області, треті особи ОСОБА_9, Служба у
справах дітей Городоцької РДА
Львівської області про визнання права
власності на нерухоме майно, квартиру
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що в 1987 році, вони, як члени
сім'ї ОСОБА_10, на законних підставах,
згідно ордеру №66 від 24.08.1987 року
виданого Великолюбінською селищною
радою народних депутатів на виконання
рішення виконкому Великолюбінської
селищної №307 від 13.08.1987 року, вселились
у квартиру АДРЕСА_1. З того часу
постійно проживають в ній та відкрито
користуються цією квартирою. Жодних
претензій до них щодо користування
цією квартирою та щодо своїх прав на
неї ніхто не заявляв, а тому вважають,
що відповідно ст.344 ЦК України набули
право власності на спірне житло.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 30 листопада 2011
року позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Вказане рішення суду оскаржила ОСОБА_2,
яка діє в інтересах членів релігійної
громади Римо-католицької Церкви в
Україні, які проживають в смт. Великий
Любінь Городоцького району. В
апеляційній скарзі, посилається на
незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалення рішення без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Зазначає, що судом фактично не залучено
до участі у справі громаду
Римо-католицької Церкви в смт. Великий
Любінь, не дивлячись на те, що
результати розгляду справи зачіпають
права і законні інтереси цієї громади,
як власника квартири у якій проживали
позивачі. Вважає, що ця обставина
вплинула на помилкове ухвалення
рішення судом. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити (т.2
а.с. 2-6).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
обґрунтування доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду з урахуванням доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

У відповідності до положень ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

Власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Спосіб
захисту регламентує конкретні
цивільні правовідносини.

Колегія суддів вважає, що вказані
вимоги процесуального закону судом у
повному обсязі не були дотримані,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
серпні 1987 року ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 вселилися в кімнату
АДРЕСА_1 на підставі ордеру №66 від
14.08.1987 року, виданого на сім'ю з п'яти
осіб відповідно до рішення виконкому
Великолюбінської селищної ради за №307
від 13.08.1987 р. (а.с.47,48).

Таким чином, приймаючи рішення щодо
надання сім'ї ОСОБА_12 ордеру на
вселення в дане житло, очевидним є те,
що Великолюбінська селищна рада, діючи
в межах своїх повноважень, виходила з
того, що вказаний будинок належав
територіальній громаді смт. В.Любінь
Городоцького р-ну та відноситься до
комунальної власності.

Саме з цих правових підстав за рішенням
Великолюбінської селищної ради
Городоцького р-ну №1256 від 30.07.2010 року
ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію
квартири АДРЕСА_1.

З довідки Великолюбінської селищної
ради від 21.01.2011 року №287; будинкової
книги на будинок АДРЕСА_2; акту комісії
Великолюбінської селищної ради від
22.06.2011 року вбачається, що позивачі
зареєстровані та проживають у квартирі
№ 3 зазначеного будинку.

Статтею 60 Закону України від 21
травня 1997 р. 280/97-ВР ( 280/97-ВР ) "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати
об'єкти права комунальної власності
у постійне або тимчасове
користування юридичним та фізичним
особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати,
використовувати як заставу, вирішувати
питання їхнього відчуження, визначати
в угодах та договорах умови
використання та фінансування об'єктів,
що приватизуються та передаються
у користування і оренду;
Доцільність, порядок та умови
відчуження об'єктів права
комунальної власності визначаються
відповідною радою.

Право комунальної власності
територіальної громади захищається
законом на рівних умовах з правами
власності інших суб'єктів. Об'єкти
права комунальної власності не
можуть бути вилучені у територіальних
громад і передані іншим суб'єктам
права власності без згоди
безпосередньо територіальної
громади або відповідного рішення
ради чи уповноваженого нею органу,
за винятком випадків, передбачених
законом.

Згідно відповіді селищного голови
Великолюбінської селищної ради від
11.04.2006 року спірний будинок не є
державним житловим фондом, не є у
господарському віданні державних
підприємств, установ, організацій.

В той же час, в матеріалах справи
відсутні належні та достовірні докази
того, що квартира АДРЕСА_1, де
проживають позивачі, у встановлений
законом спосіб перейшла із власності
територіальної громади до інших
суб'єктів власності, чи з відповідних
правових підстав належить іншим
суб'єктам власності, чи є безхазяйним
майном, а отже фактично залишається
майном територіальної громади села на
території якого знаходиться вказаний
будинок.

Більш того, як видно із копій свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
серії САЕ №401561 та серії САЕ №284098
релігійній громаді Римо-католицької
Церкви в смт. Великий Любінь за
рішеннями виконавчого комітету
Великолюбінської селищної ради від
30.04.2010 р. та від 30.09.2011 року передано на
праві власності квартири АДРЕСА_3, що
свідчить про те, що Великолюбінська
селищна рада по відношенню до
вказаного об'єкту нерухомості діяла як
власник.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що
набуття у власність житлового
приміщення державного чи комунального
житлового фонду відбувається за
нормами житлового законодавства в
порядку приватизації, відповідно до
положень України та Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», які є спеціальними
нормами та помилково вважав, що на ці
правовідносини поширюються норми ст.344
ЦК України. Суд не врахував вимог ст.9 ЦК
України щодо субсидіарного
застосування норм ЦК України.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що при поданні позивачами
даного позову суду стало відомо, що
спірна будівля житлового будинок
АДРЕСА_2 була збудована
римо-католицькою громадою смт.В.Любінь
Городоцького р-ну, яка вважає даний
об'єкт нерухомості своєю власністю та з
2010 року вчиняє дії щодо повернення
частини вказаного будинку для потреб
громади (а.с.31), а вирішення даного спору
безпосередньо зачіпає права та
інтереси цієї громади, як суб'єкта
права власності.

Однак релігійна громада
Римо-католицької Церкви в смт. Великий
Любінь не була залучена судом у
встановлений спосіб до участі у даній
справі.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає достатніх правових підстав
для визнання за позивачами ОСОБА_4,
ОСОБА_5 права власності на спірну
квартиру за набувальною давністю, у
зв'язку з чим їх позов не підлягає
задоволенню.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що
оскаржуване рішення слід скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, п.2 ч.1ст.307, ч.1ст.309, ст.313, ч.2 ст.314,
ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
яка діє в інтересах членів релігійної
громади Римо-католицької Церкви в
Україні смт. Великий Любінь
Городоцького району Львівської
області задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 30 листопада 2011
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Великолюбінської
селищної ради Городоцького району
Львівської області, треті особи ОСОБА_9,
Служба у справах дітей Городоцької РДА
Львівської області про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.