Справа № 459/1135/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1408/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді - Копняк
С.М.

суддів: - Мацея
М.М, Монастирецького Д.І.

секретар -
Олексів О.А.

з участю представника відповідача -
Фарович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_5
та Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
м.Червонограді Львівської області на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 27
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області та Державного
підприємства «Львіввугілля» про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 27
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_5 9 000
грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог та в позові до ДП «Львіввугілля»
відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_5
та відповідач Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5
зазначає, що рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог є
незаконним та необґрунтованим. На
думку апелянта, судом першої інстанції
допущено невідповідність висновків
суду обставинам справи, що є підставою
для скасування рішення суду з
постановленням нового рішення.

Вважає, що розмір моральної шкоди,
визначений судом без врахувань
роз»ясень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
з подальшими змінами «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відповідно до якого розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
позовних вимог, залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин.

Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров»я
потерпілого, істотність вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках,
а також конкретних обставин по справі
і наслідків, що наступили. Відповідно,
розмір моральної шкоди 30 000,00 грн.
повністю є обґрунтованим, розумним та
справедливим, оскільки апелянт
внаслідок отриманого професійного
захворювання втратив працездатність
на 50% та став інвалідом третьої групи
безтерміново.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 27
листопада 2013 року змінити, стягнувши з
відповідача Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в користь позивача
20 000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання. Це ж
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог до ДП
«Львіввугілля» скасувати та
постановити нове рішення, яким
стягнути з ДП «Львіввугілля» в користь
позивача 10 000 грн. 00 коп. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
внаслідок професійного захворювання.

Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в обгрунтування
апеляційної скарги посилається на те,
що оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, вказує про те, що ЗУ
від 23.02.2007 року «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» виключено право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди Фондом, оскільки такий
не є винною особою у заподіянні
потерпілому ушкодження здоров»я.

Відшкодування моральної шкоди
у зв»язку з втратою працездатності
випливає з трудових правовідносин, а
відтак позивачем пропущений
трьохмісячний строк звернення з
позовом.

П.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 та п.3 ст.34 ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачали виплату
моральної шкоди, за наявності висновку
медичних закладів про факт заподіяння
моральної шкоди потерпілому, що не
враховано судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення.

На час встановлення вперше
стійкої втрати професійної
працездатності діяв Порядок
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями (МСЕК) ступеня
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов»язане з
виконанням трудових обов'язків, згідно
якого на МСЕК покладено обов»язок
встановлення факту спричинення
моральної шкоди. Позивач надав суду
лише довідку МСЕК, яка на думку
апелянта, може бути підставою тільки
для розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди, і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Позивачем не надано
жодного медичного висновку та доказу
про те, що саме від професійного
захворювання він терпить моральні і
фізичні страждання, а не від загальних
захворювань.

Вважає, що суд не взяв до уваги також
і те, що позивач знав при прийнятті на
роботу про шкідливі та небезпечні
умови праці на підприємстві та про
наслідки, які тягне за собою робота в
даних умовах. При виявленні перших
ознак хвороби позивач мав право
звільнитися з роботи, однак він надалі
продовжував працювати в шкідливих
умовах праці, чим надалі погіршував
стан свого здоров»я, що призвело до
встановлення стійкої часткової втрати
професійної працездатності у зв»язку з
професійним захворюванням.

Також судом не було враховано,
що позивачем не обґрунтовано розмір
відшкодування моральної шкоди.

Мотивує апеляційну скаргу
також і тим, що судом також не було
взято до уваги, що позивачу
здійснюються Відділенням виконавчої
дирекції Фонду в м.Червонограді
щомісячні страхові виплати у зв»язку з
частковою втратою професійної
працездатності. Було виплачено
одноразову страхову виплату у зв»язку
з встановленням вперше стійкої втрати
професійної працездатності у зв»язку з
трудовим каліцтвом та професійним
захворюванням.

Окрім того, на даний час
позивач може працювати на інших
роботах за професіями, які не пов"язані
з впливом шкідливих факторів, що також
підтверджується Індивідуальними
програмами реабілітації інваліда,
долучених позивачем до матеріалів
справи. В п.11.3.3. яких вказано, що позивач
може працювати поверхневим гірником,
поверхневим слюсарем.

Відповідач Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області просить ухвалити
нове рішення, яким скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 27 листопада 2013
року та відмовити в задоволенні позову
позивача ОСОБА_5 повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача в
підтримання мотивів викладених в
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
погоджується з правильністю висновків
суду першої інстанції, оскільки вони
зроблені на підставі правильного
встановлення існуючих правовідносин
між сторонами, а доводи апеляційних
скарг правильності оскаржуваного
рішення не спростовують. До такого
висновку колегія суддів дійшла з
врахуванням наступних обставин.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Стаття 23 Цивільного кодексу
України передбачає, що особа має право
на відшкодування моральної шкоди, яка,
зокрема полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної
частини Рішення Конституційного суду
України № 1-рп2 від 27.01.2004 року
передбачено, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють і моральні
та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1997
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
працездатності.

Відповідно до ст.9 Закону
України "Про охорону праці"
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", в
редакції закону, яка діяла на момент
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності та інвалідності,
моральну шкоду потерпілому
виплачує Фонд соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України.

Пунктом 3 ст.34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності", в
редакції закону, яка діяла на момент
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності та інвалідності,
передбачено відшкодування моральної
шкоди Фондом соціального страхування
від нещасних випадків та професійних
захворювань України.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що стаж роботи
позивача в підземних умовах шахти
вугільного басейну становить 16 років 10
місяців (а.с.9-10).

Протягом періоду роботи на
підприємстві "Львіввугілля" позивач
працював в шкідливих умовах праці. За
час виконання своїх посадових
обов'язків позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Згідно медичних документів,
позивачу ОСОБА_5 встановлено діагноз:
хронічний бронхіт, емфізема легень
другого ступеня, остеохондроз
поперекового відділку хребта з
больовими синдромами.

Відповідно до акту №715/15 від 15.04.2002
року позивачу ОСОБА_5 встановлено третю
групу інвалідності та 45 %
профзахворювання.

Відповідно до довідки обласної
МСЕК від 15.03.2005 року в результаті
переогляду позивачу встановлено 40%
втрати професійної працездатності.

Відповідно до довідки №028280
від 23.03.2010 року, виданої обласною МСЕК,
позивачу встановлено третю групу
інвалідності безтерміново.

Відповідно до довідки №447903
від 23.03.2010 року, виданої обласною МСЕК,
позивачу встановлено 50% втрати
працездатності безтерміново.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку щодо відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з ДП «Львіввугілля» в
користь позивача 10 000 гривень, оскільки
така є безпідставною.

На момент виникнення спірних
правовідносин діяв ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», відповідно до якого
визначено пакет видів соціальних
послуг та матеріального забезпечення
(виплат), які надаються потерпілим на
виробництві від нещасних випадків або
професійних захворювань у разі
настання страхового випадку.

Таким чином, потерпілі мають
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок Фонду державного
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області, якщо стійку втрату
працездатності у зв»язку із травмою на
виробництві або професійним
захворюванням вперше встановлено у
період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005
року, тобто під час дії законодавчих
актів, які надавали потерпілим таке
право.

Колегія суддів не приймає до
уваги посилання представника
відповідача про необхідність
встановлення факту моральної шкоди на
підставі висновків МСЕК, оскільки, як
вірно зазначено в рішенні суду першої
інстанції, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України №1-рп/2004
від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання. Крім
цього, наказ МОЗ України №212 від 22.11.1995
року, яким було передбачено
встановлення факту моральної шкоди на
підставі висновків МСЕК, втратив
чинність згідно наказу МОЗ України №420
від 05.06.2012 року.

З досліджених матеріалів
справи вбачається, що знайшли
підтвердження обставини заподіяння
позивачеві моральної шкоди, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, погіршення життєвих умов, що
потребує від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
вірно врахував той факт, що позивач не
має можливості повноцінно працювати та
для організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля, а відтак при визначенні
розміру відшкодування, керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності правильно
визначив таке в сумі 9 000 (дев»ять тисяч)
грн. 00 коп., а в іншій частині позову
відмовив за необґрунтованістю.

Наведе не спростовує твердження
апелянтів про незаконність рішення
суду першої інстанції, таке прийнято з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, а тому підстави
для його скасування відсутні. Суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази та правильно
визначив характер спірних
правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційних
скарг, доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,п.1 ч.1 ст.307,ст.308,313,п.1
ч.1 ст.314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_5 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області -- відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 27
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.