Справа №: 671/198/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

при
секретарі Хрупайло Т.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Замори Д.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Волочиську
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
освіти, молоді та спорту Волочиської
районної державної адміністрації
Хмельницької області про визнання дій
та рішення незаконними, скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

встановив:

27 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
в суд до управління освіти, молоді та
спорту Волочиської районної державної
адміністрації Хмельницької області
(далі - Управління освіти) з позовом про
визнання незаконними дій та рішення
Управління освіти щодо відкликання
його з чергової відпустки та
скасування наказу № 202/в
від 15.07.2013 року, поновлення його на
посаді директора Видавської
загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів
Волочиського району Хмельницької
області (далі - Видавської ЗОШ) з 2
серпня 2013 року, стягнення з Управління
освіти 25823 грн. 16 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 02.08.2013 року по 02.02.2014 року,
стягнення з Управління освіти 3000 грн.
на відшкодування моральної шкоди. В
обгрунтування позову вказував, що
згідно наказу відділу освіти
Волочиської РДА від 29.08.2008 року № 129-к
він був призначений на посаду
директора Видавської ЗОШ з 29 серпня 2008
року. Наказом № 160/в від 17.06.2013 року йому
була надана чергова відпустка з 01 липня
2013 року по 05 серпня 2013 року, проте
наказом № 202/в від 15.07.2013 року
відповідач всупереч п. 14 ст. 10 Закону
України "Про відпустки" та ч. 8 ст. 179 КЗпП
України, безпідставно посилаючись на
необхідність запобігання загибелі або
псування майна роботодавця під час
робіт по ремонту приміщень Видавської
ЗОШ, відкликав його з відпустки з 19
липня 2013 року.

Далі позивач вказував, що наказом
№ 81-к від 01 серпня 2013 року він був
незаконно звільнений відповідачем за
п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - появу на
роботі в нетверезому стані, хоча такі
обставини не мали місця і він ніколи не
допускав появи на роботі в нетверезому
стані. В порушення вимог ч. 2 ст. 47 КЗпП
України копію наказу про звільнення
йому було вручено лише 09.01.2014 року
згідно його заяви від 30.12.2013 року, тому
вважає, що строк звернення до суду ним
не пропущений. Що стосується звернення
до суду з вимогами про визнання
незаконними дій та рішення відповідача
щодо відкликання його з чергової
відпустки та скасування наказу № 202/в
від 15 липня 2013 року, то в цій частині
вимог він пропустив строк звернення з
поважних причин - необхідністю догляду
за хворою малолітньою внучкою, а тому
просив суд поновити цей строк.

В обгрунтування позовних вимог
позивач також посилається на те, що
відповідачем не було взято його згоду
на відкликання з відпустки, не
проводилося фінансування ремонту
школи, а такий мав проводитися за
рахунок батьків учнів, працівників
школи та силами останніх.

Оскільки раніше відповідач двічі
незаконно звільняв його з роботи, тому
вважає дії відповідача щодо
оскаржуваного звільнення
упередженими. Вказує, що 25.07.2013 року він
не допустив порушень трудової
дисципліни, а наказ № 81-к від 01.08.2013 року
не містить визначення дати, часу та
обставин його появи на роботі в
нетверезому стані. Крім того, він був
звільнений з роботи з порушенням вимог
ст. 43 КЗпП України без попередньої
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації. Також
вказує, що внаслідок незаконного
звільнення йому була заподіяна
моральна шкода, що виразилася у
моральних стражданнях, погіршенні
ділової репутації та матеріального
становища сім'ї, необхідністю
докладення додаткових зусиль для
організації свого життя.

В судовому засіданні позивач та
його представник позов підтримали з
наведених у позовній заяві підстав.
Зокрема, позивач вказує, що показання
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
неправдивими, оскільки він з ними
перебуває в неприязних стосунках.
Також вважає упередженими дії
начальника Управління освіти
Плотнікової А.М., яка в складі з іншими
особами склала акт від 25.07.2013 року про
появу його на роботі в нетверезому
стані. Пояснив, що 25.07.2013 року від
проходження експертизи на стан
сп'яніння він відмовився у зв'язку з
тим, що це ображало його честь і
гідність.

Представник позивача в судовому
засіданні посилається також на те, що
позивач був звільнений в порушення
вимог ст. 149 КЗпП України без відібрання
в нього письмового пояснення.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав,
вказує на те, що позивач обгрунтовано
був відкликаний із відпустки, оскільки
приміщення Видавської ЗОШ потребувало
ремонту у зв'язку з підготовкою до
нового навчального року, а в одній із
кімнат школи була пошкоджена стеля.
Позивач погодився з відкликанням його
з відпустки і почав проводити ремонтні
роботи за рахунок наявних коштів. 25
липня 2013 року створена відповідачем
комісія прибула о 13 год. 15 хв. у
Видавську ЗОШ з метою перевірки
проведення ремонтних робіт в
приміщенні даної ЗОШ та підготовки її
до нового навчального року. Однак,
позивача в приміщенні школи не було. О 13
год 15 хв. позивач з'явився в школу в
нетверезому стані, про що комісією був
складений відповідний акт, складено
протокол про адміністративне
правопорушення, а лікарем Кулібабою
І.М. складено довідку та висновок від
25.07.2013 року щодо результатів медичного
огляду з метою виявлення стану
алкогольного сп'яніння позивача,
зокрема у висновку було відзначено, що
позивач відмовився від проходження
експертизи.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, показання свідків, вивчивши і
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку появи на роботі
в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

Частиною 8 ст. 79 КЗпП України
визначено, що відкликання з щорічної
відпустки допускається за згодою
працівника лише для відвернення
стихійного лиха, виробничої аварії або
негайного усунення їх наслідків, для
відвернення нещасних випадків,
простою, загибелі або псування майна
підприємства, установи, організації з
додержанням вимог частини шостої цієї
статті та в інших випадках,
передбачених законодавством. У разі
відкликання працівника з відпустки
його працю оплачують з урахуванням
тієї суми, що була нарахована на оплату
невикористаної частини відпустки.

Аналогічний порядок відкликання
працівників з відпустки передбачений і
ст. 12 Закону України "Про відпустки".

Судом об'єктивно встановлено, що
згідно наказу відділу освіти
Волочиської РДА від 29.08.2008 року №
29-К позивач ОСОБА_1 був призначений на
посаду директора Видавської
загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів
з 29.08.2008 року.

Наказом Управління освіти від 17
червня 2013 року № 160/в позивачу надано
щорічну основну відпустку тривалістю 35
календарних днів з 01 липня 2013 року по 05
серпня 2013 року.

Згідно наказу відповідача від
15.07.2013 року № 202/в у зв'язку з виробничою
необхідністю, пов'язаною з підготовкою
школи до роботи в новому навчальному
році на належному рівні, забезпеченню
до 05.08.2013 року якісного ремонту
шкільних приміщень, позивача
відкликано з відпустки з 19 липня 2013
року.

Наказом цього ж Управління освіти
від 01 серпня 2013 року № 81-К позивача
звільнено з посади директора
Видавської ЗОШ з 01 серпня 2013 року у
зв'язку з появою на роботі в
нетверезому стані (п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України).

Ці обставини підтверджуються
матеріалами справи і не оспорювалися в
судовому засіданні сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись в суд з даним позовом,
позивач не навів переконливих доказів
в підтвердження своїх вимог.

Судом встановлено, що згідно п.п.
3.32, 3.40, 3.48 посадової інструкції
директора ЗОШ, затвердженої
начальником відділу освіти
Волочиської РДА 23 липня 2010 року, в
обов'язки директора школи входить
забезпечення належної експлуатації
інженерно-технічних комунікацій,
обладнання і вживання заходів щодо
приведення їх у відповідність до
чинних стандартів, правил і норм з
охорони праці, своєчасна організація
оглядів та ремонту приміщень закладу
за рахунок коштів загального бюджету
та позабюджетних надходжень. Крім того,
створення умов, у встановленому
порядку, для роботи комісії з прийняття
закладу до нового навчального року, та
дотримання етичних норм поведінки, які
відповідають громадському статусу
педагога, у закладі, побуті,
громадських місцях.

Станом на 15.07.2013 року ремонтні
роботи приміщення Видавської ЗОШ не
були закінчені, зокрема, одне з
приміщень даної школи було не придатне
для користування ним у зв'язку з
необхідністю ремонту стелі, що не
заперечується позивачем та
підтверджується дослідженою в
судовому засіданні фотокопією цього
приміщення школи (а.с. 45-47).

Оцінюючи дані докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
наведені обставини стосовно
необхідності підготовки приміщення
школи до нового навчального року та
необхідності вжиття заходів щодо його
ремонту давали підстави відповідачу
для відкликання позивача з чергової
відпустки згідно вимог ч. 8 ст. 79 КЗпП
України та ст. 12 Закону України "Про
відпустки".

Відмовляючи позивачу в цій
частині позову, суд також приймає до
уваги, що позивач не заперечував проти
відкликання його з відпустки та
приступив до виконання зазначених вище
посадових обов'язків. При цьому
відповідачем були дотримані вимоги ст.
12 Закону України "Про відпустки"
стосовно його перебування в основній
відпустці до відкликання не менше 14
календарних днів.

Також не знайшли підтвердження в
судовому засіданні і твердження
позивача про незаконність його
звільнення за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, згідно п. 6.1 наведеної вище
посадової інструкції директор ЗОШ має
працювати в режимі робочого дня з 8 год.
00 хв. до 17 год. 00 хв. (обідня перерва з 12
год. 00хв. до 13 год. 00 хв.), може бути
відсутнім на робочому місці тільки
згідно Закону України "Про відпустки",
КЗпП України, в разі тимчасової
непрацездатності.

Встановлено, що 25.07.2013 року о 13 год.
15 хв. в приміщення Видавської ЗОШ
прибула комісія в складі начальника
Управління освіти Плотнікової А.М.,
начальника господарської групи
Управління освіти Жарковського І.С.,
дільничих інспекторів міліції
Самолюка О.В., Ковалішина Д.В., лікаря
відділення невідкладної медичної
допомоги Волочиської центральної
районної лікарні Кулібаби І.М., в
присутності батьків учнів школи
ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, і на
вимогу даної комісії позивач з'явився
на роботу у свій робочий кабінет,
перебуваючи при цьому в нетверезому
стані.

Ці обставини підтверджуються
актом від 25.07.2013 року, складеним
комісією в зазначеному складі,
протоколом засідання адміністративної
комісії Бронівської сільської ради
Волочиського району від 9 серпня 2013
року; протоколом про адміністративне
правопорушення № 0033472/665 від 25.07.2013 року
за ч. 1 ст. 179 КУпАП; довідкою Волочиської
районної лікарні № 209 від 25.07.2013 року,
згідно даних якої лікарем Кулібабою
І.М. у обстежуваного ОСОБА_1 о 13 год. 40 хв.
було об'єктивно виявлено: шкіра обличчя
гірперемована, запах алкоголю з рота,
тремор рук, порушення координації
рухів та утруднена мова; висновком
Волочиської районної лікарні щодо
результатів медичного огляду з метою
встановлення алкогольного сп'яніння
ОСОБА_1 від 25.07.2013 року,
складеного о 13 год. 40 хв., з якого
вбачається, що позивач відмовився від
проходження судово-медичної
експертизи на наявність стану
сп'яніння; показаннями свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15

Зокрема, свідок ОСОБА_15 в судовому
засіданні дав показання, що
25.07.2013 року у нього вдома з 11 год. до 13
год. позивач разом з іншими особами
вживали спиртні напої.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13 в
судовому засіданні показали, що були
очевидцями того, що позивач 25.07.2013 року
перебував на робочому місці в своєму
кабінеті в Видавській ЗОШ в
нетверезому стані, від нього було чути
запах алкоголю, мова була нечітка,
хитка хода, на пропозицію членів
комісії пройти обстеження на стан
сп'яніння позивач відмовився.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач не заперечував, що з
даними свідками він не перебуває в
сварці чи в неприязних стосунках, а
тому суд дійшов висновку, що підстави
сумніватися в правдивості показань цих
свідків відсутні.

Що стосується решти свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які також в
судовому засіданні підтвердили
обставини появи позивача 25.07.2013 року на
роботі в нетверезому стані, то,
оскільки встановлено, що з даними
особами позивач перебуває в неприязних
стосунках, суд до уваги ці показання не
приймає.

За наведених обставин, оцінюючи
докази у їх сукупності, суд дійшов
висновку про доведеність пояснень
представника відповідача стосовно
появи позивача на роботі 25.07.2013 року в
нетверезому стані.

Зазначені докази, в тому числі
показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14,
ОСОБА_13, ОСОБА_15, суд вважає
належними, оскільки вони містять
інформацію щодо заперечень
відповідача проти позову та є
переконливими стосовно обставин появи
на роботі позивача в нетверезому стані.

Приймаючи до уваги наведені вище
докази, суд виходить з того, що згідно з
роз'ясненнями Пленуму Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 25 Постанови від 6 листопада 1992 року №
9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", вирішуючи позови
поновлення на роботі осіб, трудовий
договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40
КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з
цих підстав можуть бути звільнені з
роботи працівники за появу на роботі у
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння
в будь-який час робочого дня, незалежно
від того, чи були вони відсторонені від
роботи, чи продовжували виконувати
трудові обов'язки. Нетверезий стан
працівника або наркотичне чи токсичне
сп'яніння можуть бути підтверджені як
медичним висновком, так і іншими видами
доказів, яким суд має дати відповідну
оцінку.

Так, відповідно до чинного
законодавства України порядок огляду
на стан сп'яніння регламентується
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 грудня 2008 року N 1103 "Про
затвердження Порядку направлення
водіїв транспортних засобів для
проведення огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції, і
проведення такого огляду" та наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 09 вересня 2009 року N 400/666 "Про
затвердження Інструкції про виявлення
у водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 6 жовтня 2009 р. за N 931/16947.

Згідно п. 1.3. вищевказаної
Інструкції, ознаками алкогольного
сп'яніння є: а) запах алкоголю з
порожнини рота; б) порушення
координації рухів; в) порушення мови; г)
виражене тремтіння пальців рук; ґ)
різка зміна забарвлення шкірного
покриву обличчя; д) поведінка, що не
відповідає обстановці.

Саме про наявність таких ознак у
позивача 25.07.2013 року було зазначено у
довідці Волочиської районної лікарні
№ 209 від 25.07.2013 року, а також вказали в
судовому засіданні у своїх показаннях
свідки ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач після складення
зазначеного вище акту від 25.07.2013 року
про появу його на роботі в нетверезому
стані не мав перешкод для звернення до
відповідного медичного закладу для
проведення огляду на предмет
знаходження в стані сп'яніння, однак
безпричинно відмовився від такого
огляду.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на те, що такий огляд міг би
принизити його честь і гідність,
оскільки проведення даного огляду
можливе і за умови особистого
звернення громадянина на підставі його
письмової заяви.

Наведене дає підстави суду дійти
висновку про те, що звільнення позивача
проведено правомірно, оскільки
доведено, що він з'явився на робочому
місці в нетверезому стані до
закінчення робочого дня, а тому в
задоволенні позову про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу і відшкодування
моральної шкоди слід відмовити.

Доводи позивача про те, що
відповідачем не були дотримані вимоги
ст. 43 КЗпП України щодо звільнення за
згодою виборного профспілкового
органу первинної профспілкової
організації є безпідставними.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Пленуму Верховного Суду України,
викладеними в п. 15
Постанови від 6 листопада 1992 року № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу
допускається лише за попередньою
згодою профспілкового органу, крім
випадків, передбачених статтями 43, 43-1
КЗпП України.

Так, ст. 43-1 КЗпП України
передбачено перелік умов, згідно яких
звільнення працівників допускається
без згоди профспілкового органу,
зокрема передбачено, що без згоди
профспілкового органу можуть бути
звільнені керівники, а тому,
враховуючи, що позивач, працюючи на
посаді директора Видавської ЗОШ, був
керівником даного навчального закладу,
розірвання трудового договору з ним як
керівником можливе з ініціативи
власника без попередньої згоди
профспілкового органу.

Суд також не приймає до уваги
посилання позивача на те, що в наказі
про звільнення не зазначено дату його
появи на роботі в нетверезому стані. Як
вбачається зі змісту даного наказу №
81-К від 01.08.2013 року, у ньому зазначено, що
позивача звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, а також вказано, що підставою
для звільнення позивача слугували,
зокрема, акт перевірки виконавської
дисципліни директора Видавської ЗОШ
від 25.07.2013 року, висновок та довідка
Волочиської районної лікарні від 25.07.2013
року, пояснення ОСОБА_14 та ОСОБА_13

За наведених вище обставин, суд
вважає безпідставними твердження
позивача про те, що він був звільнений у
зв'язку з упередженим відношенням до
нього відповідача.

Також є безпідставними вимоги
позивача про поновлення строку
звернення до суду з вимогою про
скасування наказу № 202/в від 15.07.2013 року,
оскільки встановлено, що позовні
вимоги в цій частині є
необгрунтованими, тобто позов в цій
частині задоволенню не підлягає.

Крім того, судом також не
приймається до уваги пояснення
представника відповідача про те, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з вимогами про поновлення на
роботі, оскільки згідно вимог чинного
законодавства питання щодо строку
звернення до суду вирішується лише у
випадку порушення прав позивача при
звільненні. Як зазначено вище,
звільнення позивача за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України проведено правомірно, що є
підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58-61, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 4, 40, 43, 43-1, 79 КЗпП
України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до управління
освіти, молоді та спорту Волочиської
районної державної адміністрації
Хмельницької області про визнання дій
та рішення незаконними, скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди відмовити.

На рішення через суд першої
інстанції, який його ухвалив, може бути
подано апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: