РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №521/19935/13-ц

Пр. № 2/521/2300/14

18 березня 2014 року

Малиновський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого судді -
Тополевої Ю.В.

за участю секретаря - Борисової
Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «АДМ
Іллічівськ» про поновлення на робочому
місці,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом до
Приватного акціонерного товариства
«АДМ Іллічівськ», в якому просив
поновити його на робочому місці на
посаді транспортувальника елеватора
шроту на підприємстві ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» та стягнути з ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
Позов обґрунтований наступними
обставинами. З 2007 року позивач працював
в ПрАТ «АДМ Іллічівськ» на посаді
транспортувальника шроту, з вересня 2010
року двічі був неправомірно звільнений
з займаного місця, після чого, за
рішенням суду був поновлений на роботі.
Як зазначає позивач, в зв'язку із тим, що
збоку адміністрації роботодавця був
моральний тиск на позивача про погрози
звільнення в будь-якому випадку,
позивач змушений був неодноразово
писати заяву про звільнення за власним
бажанням, але роботодавець категорично
відмовлявся підписувати заяву. На
думку позивача, завдяки штучній
реорганізації на підприємстві, його
було вирішено звільнити, про що позивач
отримав наказ про звільнення від 31.10.2013
року в зв'язку із скороченням штату.
Однак, як зазначає позивач, в цей період
по 07.11.2013 року він перебував на
стаціонарному лікуванні.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов в повному обсязі, просив його
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти позову,
надали письмові заперечення, в яких
просили відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 було
проінформовано про звільнення в
зв'язку із скороченням робочих місць та
про відсутність вакантних посад, що б
підходили позивачу за освітою та
кваліфікацією у встановлений законом
термін, після чого 31 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 було звільнено з посади
транспортувальника елеватора шроту та
виплачено йому вихідну допомогу. Про
тимчасову непрацездатність ОСОБА_1
відповідач не знав, так як ОСОБА_1,
будучі відстороненим від роботи 03.01.2013
року в зв'язку з відмовою пройти
перевірку знань з питань охорони праці
не з'являвся на роботі протягом всього
цього часу. Крім того, ОСОБА_1 не
повідомив адміністрацію про свою
тимчасову непрацездатність і 03.12.2013
року, коли звернувся до підприємства з
заявою про видачу йому дубліката
трудової книжки. Відповідач дізнався
про знаходження ОСОБА_1 в лікувальному
закладі з 29.10.2013 року по 07.11.2013 року
лише12.12.2013 року, після отримання
судової повістки про виклик в якості
відповідача, після чого, 13.12.2013 року
було внесено зміни до наказу про
звільнення ОСОБА_1 зі встановленням дня
звільнення наступного за останнім днем
непрацездатності позивача.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши
доводи сторін, дослідивши матеріали
справи, вивчивши нормативно-правові
акти, які регулюють спірні
правовідносини, проаналізувавши і
оцінивши докази в їх сукупності дійшов
до висновків про те, що позов не може
бути задоволений з наступних підстав.

Відповідно до дублікату трудової
книжки серії НОМЕР_1 наказом № 66-к від
26.03.2007 року ОСОБА_1 було прийнято на
посаду транспортувальника елеватору
шроту за сумісництвом. Наказом № 162-к
від 08.04.2008 року ОСОБА_1 було переведено
на постійне місце роботи.

Як вбачається із матеріалів справи, до
звільнення ОСОБА_1 31.10.2013 року, позивача
двічі було звільнено з займаної ним
посади в зв'язку із прогулом без
поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40
КЗпП України 22.09.2010 року та 19.03.2012 року.

28.11.2012 року наказом № 97-Ш ОСОБА_1 було
поновлено на посаді
транспортувальника елеватору шроту.

Наказом керівника ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» № 46-Ш від 20 серпня 2013 року
«Про реорганізацію на елеваторі
насіння та елеваторі шроту, скорочення
штату» на підприємстві було об'єднано
підрозділи Елеватору насіння,
Елеватору шроту та Елеваторне
господарство в один підрозділ -
Елеваторне господарство, а також
затверджено нову редакцію штатного
розпису, виключивши з нього посаду
транспортувальника Елеватору шроту (1
штатна одиниця) та слюсаря - ремонтника
Елеватору насіння (2 штатні одиниці).
Тим же наказом було прийнято рішення
попередити працівників, які обіймають
посади, що підлягають скороченню, не
менше ніж за два місяця про їх
звільнення 31 жовтня 2013 року згідно з п. 1
ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до акту від 21 серпня 2013 року
ОСОБА_1 був ознайомлений з
попередженням про звільнення за
скороченням штату з 31 жовтня 2013 року на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України а також
про відсутність вакантних посад,
підходящих позивачу за освітою і
кваліфікацією.

Як вбачається із зазначеного акту,
ОСОБА_1 відмовився від підписання
попередження, що і стало причиною
складання акту працівниками ПрАТ «АДМ
Іллічівськ».

Наказом керівника ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» від 31 жовтня 2013 року
трудовий договір з ОСОБА_1 було
припинено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Наказом керівника ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» № 67-Ш від 31 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 була виплачена вихідна допомога
в розмірі однієї середньої заробітної
плати, що підтверджується довідкою
ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 17 грудня 2013
року.

13 грудня 2013 року наказом керівника ПрАТ
«АДМ Іллічівськ» № 71-Ш до наказу № 64-Ш
від 31 жовтня 2013 року «Про припинення
трудового договору» було внесено
зміни, а саме - змінено дату звільнення
ОСОБА_1 на 08 листопада 2013 року.

Надаючи правову кваліфікацію
правовідносинам, які виникли між
сторонами, суд вважає, що оскільки
заявляючи позов ОСОБА_1 посилався на
незаконне звільнення, а відповідачем є
підприємство, з яким позивач
знаходився в трудових відносинах, то до
спірних правовідносин необхідно
застосувати положення глави ІІІ КЗпП
України, яка регулює відносини між
працівниками та підприємством щодо
укладення, зміни та припинення
трудового договору та глави ІІІ-А КЗпП
України, яка регулює забезпечення
зайнятості вивільнюваних працівників.

При детальному правовому аналізі
наказів про звільнення позивача та про
зміну дати звільнення суд дійшов до
висновку, що вони відповідають діючому
законодавству про працю України.

Так, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніш ніж
за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був
належним чином персонально
повідомлений про наступне звільнення.
Доводи позивача про те, що його не було
персонально повідомлено під особистий
підпис спростовується наявними у
матеріалах справи доказами, а саме:
Наказом № 46-Ш від 20 серпня 2013 року,
пунктом п'ятим якого передбачено
попередження не менше ніж за два місяця
працівників, які обіймають посади, що
підлягають скороченню про їх
звільнення 31 жовтня 2013 року;
попередженням про звільнення за
скороченням штату від 21 серпня 2013 року
за підписом генерального директора
ПрАТ «АДМ Іллічівськ»; актом,
складеним працівниками ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» в кількості чотирьох осіб
21 серпня 2013 року про те, що ОСОБА_1 був
ознайомлений з попередженням про
звільнення за скороченням штату з 31
жовтня 2013 року, але відмовився від
підписання про ознайомлення з ним.

Попередження про майбутнє звільнення
позивача підтверджується і
показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які пояснили, що в серпні 2013 року вони
та ще дві посадові особи ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» прибули за місцем
проживання позивача для його
попередження про звільнення 31 жовтня
2013 року.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1
відчинив двері, після чого йому стали
зачитувати повідомлення, однак, не
дослухавши до кінця та не підписавши
повідомлення, позивач зачинив двері.

Свідок ОСОБА_3 дав аналогічні
показання, однак не зміг чітко
відповісти, чи дослухав ОСОБА_1
повідомлення до кінця.

Надаючи правову оцінку показанням
зазначених свідків суд вважає їх
показання належними та достовірними,
так як свідки були допитані окремо один
від одного, в одному судовому
засіданні, що унеможливило спілкування
вказаних свідків між собою. Щодо
розходжень показань свідків відносно
моменту, коли ОСОБА_1 зачинив двері, не
дослухавши текст попередження, то суд
вважає їх незначними та такими, що
підтверджують неупередженість та
непідготовленість свідків щодо питань,
які стосуються предмету спору і
виникли в судовому засіданні, так як
особи по різному сприймають події, а
також надають їм оцінку та описують
події, свідками яких вони являються.

Крім того, сам позивач не заперечує той
факт, що вказані особи дійсно прибули
до місця його проживання та він
відчинив їм двері, однак надати суду
чітку відповідь, чому він не дослухав
до кінця повідомлення, ОСОБА_1 не зміг.

Суд критично відноситься до тверджень
позивача щодо нібито штучної
реорганізації на підприємстві. Доводи
позивача спростовуються дослідженими
в суді доказами, а саме: рапортом
начальника ЕН та ЕШ ОСОБА_3 від 01.08.2013
року; наказом № 46-Ш від 20 серпня 2013 року
«Про реорганізацію на елеваторі
насіння та елеваторі шроту, скорочення
штату»; наказом № 45-Ш від 20 серпня 2013
року «Про перевід»; деклараціями про
початок виконання будівельних робіт та
про готовність об'єкта до експлуатації;
витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ
Іллічівськ», введеного з 26.06.2013 року,
витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ
Іллічівськ», введеного з 23.08.2013 року,
витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ
Іллічівськ», введеного з 04.10.2013 року.

Крім того, скорочення штату
підтверджується також наказами
керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 31
жовтня 2013 року про звільнення за п. 1 ст.
40 КЗпП України ОСОБА_4 та від 15 жовтня 2013
року про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП
України ОСОБА_5

Судом встановлено, що при звільненні
ОСОБА_1 були також дотримані вимоги
діючого законодавства про працю щодо
неможливості переведення ОСОБА_1 на
іншу роботу за його згодою. Ця
обставина підтверджується наявністю в
попередженні про звільнення за
скороченням штату інформації про
відсутність вакантних посад,
підходящих позивачу за освітою і
кваліфікацією. Крім того, відсутність
вакантних посад підтверджується і вже
згаданими витягами із штатних
розписів.

Щодо переважного права на залишення
ОСОБА_1 на роботі суд зазначає наступне.
Ч. 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

В судовому засіданні, яке відбулось
25.02.2014 року, ОСОБА_1 пояснив, що під час
дії трудового договору останній раз на
роботі він з'являвся 11.02.2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 був відсутній без поважних
причин на робочому місці з грудня 2012
року по 31 жовтня 2013 року. Вказані
обставини підтверджуються
дослідженими судом докладними
записками, актами про відсутність
ОСОБА_1 на робочому місці без поважних
причин та табелями обліку використання
робочого часу. Крім того, заробітна
плата ОСОБА_1 в останній раз
виплачувалась за лютий 2013 року.

Крім того, 14 грудня 2012 року наказом №
524-о ОСОБА_1 було закріплено на
теоретичне навчання за начальником ЕН
та ЕШ. З вказаним наказом ОСОБА_1 не
погодився, про що власноручно написав
при ознайомлені з наказом.

25 грудня 2012 року ОСОБА_1 відмовився від
перевірки знань по питанням охорони
праці в зв'язку із тим, що він не має
намірів працювати далі
транспортувальником, що
підтверджується протоколом № 11/2012
засідання комісії по перевірці знань
по питанням охорони праці.

Відмова ОСОБА_1 від перевірки
підтверджується і показаннями свідка
ОСОБА_6, в присутності якої позивач
відмовився від перевірки знань, і яка
роз'ясняла позивачу наслідки його
відмови, передбачені ст. 46 КЗпП України.

3 січня 2013 року наказом № 1-о ОСОБА_1 був
відсторонений від роботи до 25 січня 2013
року до дати повторної перевірки. З
вказаним наказом ОСОБА_1 не погодився,
і повторно перевірку знань, назначену
наказом № 43-о від 11 лютого 2013 року не
пройшов.

При таких обставинах суд вважає, що
позивач взагалі не мав переважного
права на залишення на роботі при
скороченні штату працівників.

Вимоги законодавства про працю щодо
виплати вихідної допомоги при
припиненні трудового договору
відповідачем були дотримані при
звільненні позивача, що
підтверджується наказом ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» № 67-Ш від 31 жовтня 2013 року
та довідкою ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від
31.10.2013 року.

Крім того, дотримання вимог діючого
законодавства про працю при звільненні
ОСОБА_1 підтверджується і дослідженим в
суді актом перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 15-04-013/0217
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області, яка
проводилась за розглядом звернень
ОСОБА_1 від 17.01.2014 року та 27.01.2014 року.

Зазначеною перевіркою було виявлено
одне порушення, яке виразилось в не
нарахуванні позивачу грошової
компенсації за невикористані ним 3 дні
щорічної додаткової відпустки, що на
думку суду є незначним порушенням з
боку відповідача при звільненні
позивача та не є підставою для
поновлення позивача на роботі. Крім
того, відповідно до відомості
нарахування коштів № 13318 ОСОБА_1 з боку
відповідача було виплачено відпускні в
сумі 263 грн. 13 коп.

При вирішенні спору судом також було
з'ясовано дотримання відповідачем при
звільненні позивача вимог ст. 43-1 КЗпП
України щодо попередньої згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації.
Представником відповідача було
зазначено, що на ПрПТ «АДМ Іллічівськ»
немає первинної профспілкової
організації. Зазначене не
спростовувалось і позивачем.

Що стосується доводів позивача про
незаконність його звільнення в зв'язку
із його тимчасовою непрацездатністю,
суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

В матеріалах справи міститься витяг із
історії хвороби ОСОБА_1, відповідно до
якого ОСОБА_1 поступив в неврологічне
відділення МКЛ № 10 29.10.2013 року, а
виписаний був 07.11.2013 року.

Суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 не
проінформував відповідача про свою
тимчасову непрацездатність, після
свого звільнення, ОСОБА_1 звертався до
відповідача з заявою про видачу йому
запиту до поліклініки № 16 м. Одеси, при
цьому листок непрацездатності позивач
відповідачу також не надав. Всі ці
обставини були встановлені в ході
перевірки відповідача ТДІЗПП. Крім
того, ОСОБА_1 не повідомив відповідача
про своє знаходження в лікувальному
закладі № 10 і навіть тоді, коли
звернувся до відповідача з заявою про
видачу йому дублікату трудової книжки,
так як після поновлення позивача на
роботі 28.11.2012 року позивач трудову
книжку не приносив.

Судом встановлено, що відповідач
дізнався про тимчасову
непрацездатність ОСОБА_1 12.12.2013 року,
коли отримав судовий виклик до суду,
після чого, 13 грудня 2013 року відповідач
своїм наказом № 71-Ш вніс зміни до
наказу № 64-Ш від 31 жовтня 2013 року, а саме
змінив дату звільнення на 08 листопада
2013 року.

Копію цього наказу позивач отримав під
час судового засідання, яке було
призначено на 18 грудня 2013 року від
представника відповідача.

Такі дії відповідача по зміні дати
звільнення позивача суд вважає такими,
що не суперечать діючому законодавству
України про працю. Крім того, такий же
висновок міститься і в акті перевірки
ТДІЗПП.

При таких обставинах суд дійшов до
висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо поновлення його на
робочому місці не відповідають
фактичним обставинам справи і не
ґрунтуються на законі, а тому не можуть
бути задоволені.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 40, 42, 42-1, 43-1, 44, 49-2 КЗпП України, ст.
ст. 208, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«АДМ Іллічівськ» про поновлення на
робочому місці - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
Ю.В.
Тополева