Єдиний унікальний номер 227/4599/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2704/2014
Головуючий у 1 інстанції - Хандурін
Доповідач - Осипчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 11" березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого-судді: Осипчук О.В.,

суддів: Ткачук С.С., Смєлік С.Г,

при секретарі: Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовною заявою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу
за кредитним договором від 10 серпня 2006
року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що
відповідно до умов кредитного договору
відповідачу був наданий кредит у
розмірі 7500 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Заборгованість за кредитним
договором станом на 31 липня 2013 року
складає 37276,20 гривень, в тому числі:
заборгованість за кредитом - 7760,04
гривень, заборгованість за процентами -
27264,91 гривень, штраф у розмірі 500 гривень
(фіксована частина) та 1751,25 гривень
(процентна складова). Просив стягнути з
відповідача суму заборгованості та
понесені судові витрати.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 січня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 37276 грн.
20, коп., та понесені судові витрати у
сумі 372,76 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач через свого
представника ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позовних вимог
в повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що суд першої
інстанції не визначив момент початку
перебігу позовної давності. Суд не
зважив на те, що кінцевий термін
повернення кредитних коштів
відповідає строку дії картки, який по
поясненням представника позивача не
може перевищувати двох років. Тобто
кінцевий термін дії картки не міг бути
довшим за серпень 2008 року. Судом не
прийнято до уваги, що остання сплата
ним коштів відбулася 28.12.2007 року. Судом
не врахована подана ним письмова заява
про застосування строку позовної
давності, а також висновки Верховного
Суду України, викладені в постанові від
06.11.2013 року по справі № 6-11цс13.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 підтримали доводи
скарги у повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
Бондаренко Д.Ю. заперечував проти
скарги, просив рішення суду залишити
без змін.

Апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що 10 серпня 2006 року між
закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», та відповідачем
ОСОБА_1 укладено кредитний договір без
номеру, який складається з заяви
позичальника та умов і правил надання
банківських послуг.

Заява позичальника підписана 10 серпня
2006 року відповідачем особисто, в заяві
зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився та
згідний із умовами надання банківських
послуг, які були надані йому у
письмовій формі.

Відповідно до заяви позичальника
відповідачу був наданий кредит у
розмірі 7500 гривень, зі сплатою
відсотків за користування кредитом 3%
на місяць.

З розрахунку заборгованості за
договором від 10 серпня 2006 року, станом
на 31 липня 2013 року заборгованість
ОСОБА_1 за кредитом складає 37276,20
гривень, в тому числі: заборгованість
за кредитом - 7760,04 гривень,
заборгованість за процентами - 27264,91
гривень, штраф у розмірі 500 гривень
(фіксована частина) та 1751,25 гривень
(процентна складова).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що строк
кредитного договору не закінчився,
пункт 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг передбачає дію
договору протягом 12 місяців з моменту
підписання і якщо протягом цього
строку жодна із сторін не проінформує
другу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же строк.

З таким висновком суду погодитися не
можливо, до нього суд дійшов порушивши
норми матеріального та процесуального
права, про що обґрунтовано зазначає
відповідач в апеляційній скарзі.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст. 526, ст. 629, ст.
1049, ст. 1050, ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Як убачається із змісту п. 5.2 Умов та
правил надання банківських послуг,
банк має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань
повністю чи у визначеній банком
частині у випадку невиконання
боржником своїх боргових зобов'язань
та інших зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Колегія суддів погоджується із
висновком суду про те, що відповідач
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання та що жодна із сторін
не інформувала іншу про припинення
Кредитного договору. Водночас, із Умов
і правил надання банківських послуг
випливає, що договір є чинним у межах
строку дії карти.

Апеляційним судом було з'ясовано у
представника позивача строк дії карти,
а отже строк дії кредитного договору.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості відповідач останній
платіж зробив 28.12.2007 року. Як пояснив в
апеляційному суді представник
позивача строк дії картки закінчився в
останній день квітня 2008 року, тобто
строк позовної давності для звернення
позивача до суду, навіть виходячи з
кінцевого строку виконання зобов'язань
за кредитним договором, сплив 30 квітня
2011 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (п.5.4) строк
погашення по Кредиту ( кредитний ліміт,
кредитна лінія) по платіжним карткам
без встановленого мінімального
обов'язкового платежу, проводиться у
наступному порядку: строк погашення
процентів по Кредиту - щомісяця за
попередній місяць; строк погашення
Кредиту - в повному обсязі, не пізніше
останнього дня місяця, зазначеного у
платіжній картці.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Таким чином умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути проценти частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено щомісячними
платежами, повинна обчислюватися з
моменту настання строку погашення
чергового платежу.

Колегія суддів не погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
того, що банк не пропустив строк
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості, оскільки
позивач звернувся до суду з цим позовом
28 серпня 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення (частина 3). Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові (частина
4).

З матеріалів справи вбачається, що
16.01.2014 року відповідачем було подано до
суду письмові заперечення, які містять
в собі заяву про застосування позовної
давності відповідно до ч.3 і ч. 4 ст. 267 ЦК
України(а.с.43).

Апеляційний суд не приймає до уваги
посилання представника позивача на те,
що позовна давність не пропущена
внаслідок пролонгації договору,
оскільки із Правил користування
платіжною картою випливає, що договір є
чинним у межах строку дії карти, строк
дії якої не поновлювався, і в даному
випадку строк дії договору обмежується
строком дії картки, який визначений
квітнем 2008 року.

Доводи апеляційної скарги про
помилкове незастосування судом
позовної давності є обґрунтованими,
тому рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволені позову у зв'язку
із спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,316 ЦПК України,
апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 січня 2014 року скасувати.

Відмовити у задоволені позову
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором .

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий:

Судді: