Справа №2-175/3893/13-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
Бойка О.М.

при секретарі - Ярмош
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом,

в с т а н о в и в :

Позивачка у судовому засіданні позов
підтримала та просив її вимоги
задовольнити у повному обсязі і
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житлом за адресою
АДРЕСА_1.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні надали письмові
заперечення проти позову, у яких
вважали пред'явлені вимоги ОСОБА_1 не
обґрунтованими, безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню,
тому просили суд відмовити у їх
задоволенні.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому
засіданні підтримала пред'явлений
позов у повному обсязі та просила суд
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
власником житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Право
власності на вищезазначене майно
підтверджується Свідоцтвом на право
власності на житловий будинок
(домоволодіння) від 05.11.2002 року, видане
на підставі розпорядження (рішення)
виконкому Кіровської селищної Ради №135
від 23.10.2002 року. Фактично за
вищевказаною адресою вона
зареєстрована та проживає з 10 травня 1976
року, що підтверджується відповідною
довідкою Кіровської селищної Ради.

Як встановлено у судовому засіданні,
відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживав однією сім'єю, без шлюбу з
донькою позивачки - ОСОБА_3, з 1990 року до
квітня 2012 року без реєстрації за
адресою: АДРЕСА_2. На даний час будь-які
відносини між ними припинені.

Згідно довідки Кіровської селищної
Ради від 16.07.2013 року за №1110 відповідач з
03 травня 1990 року зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1. Проте, як встановлено
судом та вбачається з матеріалів
справи, з моменту реєстрації та до
сьогоднішнього дня ОСОБА_2 взагалі не
проживав за вищевказаною адресою та не
приймав участі у витратах на утримання
будинку, що підтверджується довідкою
квартального комітету та довідкою
Кіровської селищної Ради. Фактична
адреса проживання відповідача з травня
2012 року є: АДРЕСА_3.

Неодноразові звернення ОСОБА_1 про
добровільне зняття з реєстраційного
обліку з будинку, який належить їй на
праві власності, ОСОБА_2 проігнорував
та не вчинив жодних дій, спрямованих на
усунення перешкод позивачці у
користуванні її майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 постійно влаштовує сварки із
позивачкою та погрожує їй фізичною
розправою (а.с. 55-58).

Так, право позивачки на належне їй
домоволодіння гарантується
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних прав свобод, до
якої Україна приєдналась 17 липня 1997
року відповідно до Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 р.,
Першого протоколу та протоколів
№2,№4,№7 та №11 до «Конвенції»,
закріплено принципи непорушності
права приватної власності, який
означає право свободи на безперешкодне
користування своїм майном закріпляє
право власника володіти,
користуватися, розпоряджатися
належним йому майном на власний розсуд,
вчиняти щодо свого майна будь-які
угоди, відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб
(ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає право власнику майна
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням
володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, а згідно ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном

Статтею 383 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник житлового
будинку має право використовувати
помешкання для власного проживання та
проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3
Сімейного кодексу України визнає
сім'єю спільне проживання осіб, що
пов'язані спільним побутом та мають
взаємні права та обов'язки. Частина 2
статті 415 Цивільного кодексу України
встановлює, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Крім того, згідно ст. 7 Закону України
від 11 грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, відповідач, не проживаючи
у належному позивачці домоволодінні
більш ніж шість місяців, втратив право
користування житловою площею у
вищевказаному домоволодінні згідно до
вимог ст. 156 ЖК України

Відповідно статей 319, 391 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
таких прав.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2
дійсно створює перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1, який належить їй на праві
власності, вважаю, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212, 214, ЦПК
України, ст.ст. 16, 15, 383, 391, 405, 415 ЦК
України, ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житлом - будинком АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.М. Бойко