Справа № 752/1477/14-ц
Провадження по справі № 2/752/2192/14
У Х В А Л А

28.01.2014 року суддя Голосіївського
районного суду м. Києва Калініченко
Л.С., за участю секретаря Руденко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

17.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Одночасно ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою про забезпечення позову у
вищевказаній справі шляхом накладення
арешту на все рухоме та нерухоме майно,
що на праві приватної власності
належить відповідачу ОСОБА_2.

В судове засідання сторони не
викликались, що не суперечить вимогам
ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали поданої заяви,
суд приходить до висновку, що заява не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності та інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

Законом передбачено, що забезпечення
позову можливе лише в разі достатньо
обґрунтованого припущення про те, що
невжиття заходів забезпечення може у
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
передбачено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

В своїй заяві про забезпечення позову
ОСОБА_1 зазначає, що у позивача є
підстави вважати, що оскільки сума
заборгованості є значною, відповідачем
можуть бути вжиті заходи щодо
відчуження належного останній на праві
приватної власності майна на користь
третіх осіб, що може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, у разі задоволення позовних
вимог. Крім того, в зв'язку з тим, що, на
думку позивача, віповідач умисно та
свідомо ухиляється від виконання своїх
зобовязань, останній просить накласти
арешт на все рухоме та нерухоме майно
ОСОБА_2

Однак, заявником не надано перелік
майна на яке потрібно накласти арешт, в
заяві про забезпечення позову не
конкретизовано, на яке саме майно, що на
праві приватної власності належить
ОСОБА_2 потрібно накласти арешт. Крім
того, суду не надано жодних належних
доказів, на підтвердження належності
на праві приватної власності майна
відповідачу ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову повинні бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Слід також зазначити, що суд фактично
позбавлений можливості визначити
співмірність забезпечення позову із
заявленими позовними вимогами,
оскільки заявником не надано жодних
доказів для можливості визначення
судом співмірності забезпечення
позову шляхом накладення арешту на все
рухоме та нерухоме майно відповідача
ОСОБА_2 із заявленими позовними
вимогами, що суперечить ч. 3 ст. 152 ЦПК
України.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що заява про забезпечення позову є
необґрунтованою та такою, в
задоволенні якої слід відмовити.

Керуючись ст. 151 - 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції протягом п"яти днів з дня її
проголошення.

В разі, якщо ухвалу постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя