Справа № 130/2830/13-ц Провадження №
22-ц/772/653/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Заярний А. М.Категорія:
5Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі
головуючого судді Сала Т.Б., суддів
Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при
секретарі Іщук О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 16 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк", третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Жмеринська районна державна
адміністрація, як орган опіки і
піклування, про визнання права
власності на грошові кошти та усунення
перешкод у володінні та користуванні
майном, про стягнення коштів, шляхом
звернення стягнення на депозитний
вклад, -

встановила:

ОСОБА_7 звернувся з
вищезазначеним позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на
грошові кошти в сумі 10 000 дол. США та
просив усунути перешкоди у володінні і
користуванні цими коштами в зазначеній
сумі, зобов'язавши ПАТ КБ «ПриватБанк»
видати кошти останньому з депозитного
рахунку ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.11.2013 року ОСОБА_2 подав до суду
заяву про уточнення позовних вимог, в
якій просив стягнути з відповідачів, як
спадкоємців померлого ОСОБА_7, кошти за
договором позики в розмірі 10 000 дол. США,
звернувши стягнення на депозитний
вклад ОСОБА_7.

Рішенням Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 16.01.2014 р. в задоволені
позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на
дане рішення, в якій просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким стягнути з
відповідачів, як спадкоємців померлого
ОСОБА_7, 8 000 дол. США.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що дане рішення є незаконним через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, через неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм процесуального
права.

Зокрема, суд першої інстанції,
прийнявши до розгляду заяву про
уточнення позовних вимог, проігнорував
її, зазначивши у рішенні, що позивач із
вимогами про стягнення коштів з
спадкоємців за договором позики в
порядку спадкування ( ст. 1282 ЦК України)
до суду не звертався.

Але, самі такі вимоги позивач зазначив
у заяві про уточнення позовних вимог
від 20.11. 2013 року, яка була прийнята
судом. І як наслідок, суд застосував
норми права, які не підлягали
застосуванню до спірних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін по справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Даним вимогам закону рішення суду не
відповідає, оскільки було ухвалене з
грубим порушенням норм процесуального
права, що потягло за собою неправильне
вирішення спору.

Так, суд першої інстанції в своєму
рішенні зазначив, що позивач звернувся
до суду з вимогами про визнання права
власності на депозитні кошти померлого
ОСОБА_7 та про усунення перешкод в
користування цими коштами.

В цьому ж рішенні також зазначено, що
позивач в судовому засіданні зменшив
позовні вимоги, а саме відмовився від
вимоги про усунення перешкод у
володінні та користуванні коштами.

Судом першої інстанції були розглянуті
позовні вимоги про визнання права
власності на кошти, які знаходяться на
депозитному рахунку померлого ОСОБА_7,
і в позові було відмовлено.

Колегією суддів, при розгляді
апеляційної скарги, було встановлено
грубе порушення норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті.

Так, з вищезазначеним позовом ОСОБА_2
звернувся із вимогами про визнання
права власності на кошти, які
знаходяться на депозитному рахунку
померлого ОСОБА_7 та про усунення
перешкод в користуванні цими коштами.

20.11.2013 року в судовому засіданні
позивач, керуючись ст.ст. 27, 31 ЦПК
України, подав заяву про уточнення
позовних вимог. В даній заяві позивач
просить стягнути на його користь з
відповідачів, як спадкоємців померлого
ОСОБА_7, кошти, за договором позики. При
цьому позивач керувався ст. 1282 ЦК
України - зобов'язання спадкоємців щодо
задоволення вимог кредитора.

Суд першої інстанції, вислухавши думку
учасників процесу, ухвалив прийняти
дану заяву (технічний запис судового
засідання від 20.11.2013 року).

18 грудня 2013 року, в судовому засіданні
представник позивача зробив усну заяву
про те, що позивач відмовляється від
первісних позовних вимог - про визнання
права власності на кошти та про
усунення перешкод в користуванні ними.

В подальшому, суд першої інстанції,
прийнявши зазначену заяву та не
прийнявши відмову від первісних
позовних вимог, розглянув первісні
вимоги ОСОБА_2, ухвалив відповідне
рішення.

При цьому позовні вимоги за заявою
позивача про уточнення позовних вимог,
судом розглянуті не були.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України,
позивач може відмовитись від позову,
зробивши усну заяву.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повинен був розглянути усну
заяву позивача про відмову від
первісних вимог, і, в разі прийняття
відмови від позову, на підставі ч. 3 ст.
174 ЦПК України, постановити ухвалу про
закриття провадження у справі в
частині вимог про визнання права
власності на кошти та про усунення
перешкод в користуванні ними.

А після закриття провадження у справі в
частині вимог, суд повинен був
продовжити розгляд цивільної справи в
межах вимог, зазначених у заяві про
уточнення позовних вимог, яка була
прийнята судом до розгляду.

Статтею 310 ЦПК України передбачено, що
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав
зазначених ст. 205 ЦПК України, однією з
яких є відмова позивача від позову,
якщо ця відмова прийнята судом.

Заяву про відмову від позовних вимог
підтримав позивач в судовому засіданні
і в апеляційній інстанції при розгляді
апеляційної скарги. А тому колегія
суддів керуючись статтями 205 та 174 ЦПК
України, прийшла до висновку, що
відмову від позовних вимог про
визнання права власності на кошти та
про усунення перешкод і в користуванні
ними слід прийняти, а провадження у
справі за цими вимогами, слід закрити.

Що стосується вимог про стягнення з
відповідачів, як спадкоємців, коштів
за договором позики, то колегія суддів
прийшла до висновку, що вони судом
першої інстанції безпідставно не були
розглянуті.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, не з'ясувавши
межі позовних вимог ОСОБА_2, розглянув
вимоги, провадження за якими, підлягало
закриттю, і не розглянув вимоги, які
підлягали розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд, за наслідками
розгляду апеляційної скарги може
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги, зазначені у
заяві про уточнення позовних вимог,
судом першої інстанції розглянуті не
були, апеляційний суд, керуючись п. 2 ч.1
ст.307 ЦПК України, позбавлений
можливості ухвалити нове рішення.

Крім цього, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції, прийняв заяву
про уточнення позовних вимог з
порушенням вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України, в
частині тих вимог, що позивач має право
до початку розгляду справи по суті
шляхом подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову.

Колегія суддів вважає, що подана заява
про уточнення позовних вимог, за своїм
змістом - це заява про зміну і підстави,
і предмету позову.

ОСОБА_2 подав відповідну письмову заяву
після початку розгляду справи по суті,
а суд першої інстанції, почавши
розглядати справу по суті,
безпідставно її прийняв, чим теж
порушив вимоги Закону.

Фактично, суд першої інстанції
постановив ухвалу про прийняття даної
заяви до розгляду не виходячи до
нарадчої кімнати. При цьому, в ухвалі
суду відсутня її мотивувальна частина -
без зазначення мотивів, з яких суд
дійшов висновку про прийняття даної
заяви, і закону, яким керувався суд
постановляючи дану ухвалу, чим були
порушені вимоги ч. 2 ст. 210 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів,
керуючись принципом диспозитивності
цивільного процесу (ст.. 11 ЦПК України),
приймаючи до уваги численні порушення
процесуального закону при ухвалені
рішення та при постановленні ухвали
про прийняття заяви про уточнення
позовних вимог, вважає, що цивільна
справа в частині вимог, які були
викладені у заяві про уточнення
позовних вимог, слід повернути до суду
першої інстанції для вирішення питання
щодо прийняття заяви ОСОБА_2 від 20.11.2013
року про уточнення позовних вимог.

Ряд порушень цивільно-процесуального
законодавства з боку суду першої
інстанції, які не узгоджуються між
собою, призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 303, ч. 1
ст.309-1 ЦПК України, є підставою для
скасування рішення суду, із закриттям
провадження у справі з подальшим
направленням справи до суду першої
інстанції, для вирішення питання щодо
заяви про уточнення позовних вимог
ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 31,174, 205, 210, 213, 303, 307, 309-1 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жмеринського районного суду
Вінницької області скасувати.

Прийняти відмову від позову ОСОБА_2 в
частині позовних вимог про визнання
права власності на грошові кошти та про
усунення перешкод у володінні і
користуванні коштами

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2
в частині позовних вимог про визнання
права власності на грошові кошти та про
усунення перешкод у володінні і
користуванні коштами закрити.

В частині вирішення питання про
прийняття заяви про зміну підстав та
предмету позову від 20.11.2013 року
цивільну справу направити до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий: (підпис)
Т.Б. Сало

Судді:
(підпис) Т.О. Денишенко

(підпис) А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
Т.Б. Сало