Справа № 646/1467/14-ц
№ пров. 2/646/593/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2014 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Журавель
В.А.

при секретарі - Бікасовій
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку набувальної давності

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду,
посилаючись на те, що вони є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка
належить їх на праві спільної сумісної
власності з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
Право спільної сумісної власності
виникло внаслідок спільної
приватизації квартири згідно із
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду», на
підставі чого сторонам було видано
Свідоцтво про право власності на житло
№ 263 від 25.02.1994 року. 29 серпня 1997 року
відповідачі виїхали за межі України на
постійне місце проживання до Ізраїлю і
з того часу позивачі самостійно
утримують квартиру, систематично
сплачують комунальні послуги за власні
кошти та здійснили капітальний ремонт.
З моменту виїзду відповідачі до м.
Харкова не приїздили, в квартирі не
з»являлися, тобто не проживали в ній
більше 10 років, їх особистих речей в
квартирі нема. Будь-яких претензій
щодо володіння спірною квартирою
відповідачі не заявляли та правочинів,
пов'язаних з користуванням квартирою
не укладали. З моменту виїзду
відповідачів позивачі відкрито,
безперервно володіють квартирою,
несуть тягар її утримання та дбають про
квартиру як про своє власне майно.
Відповідачі не мають інтересу до
спірної квартири та не бажають
приймати участі в здійсненні своїх
прав у якості співвласників, що вони
неодноразово підтверджували під час
телефонних розмов, однак вони не мають
змоги приїхати до України для
укладання правочину на користь
позивачів внаслідок особистих
обставин. Фактично відповідачі
відмовилися від своїх часток у спірній
квартирі на користь позивачів, що
підтверджується їх фактичними діями,
тому позивачі просили визнати за ними
право власності в рівних частинах на
двокімнатну квартиру, яка розташована
за адресою : АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник
адвокат ОСОБА_6 повністю підтримали
заявлені позовні вимоги, надали судові
аналогічні пояснення.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у
судове засідання не з»явилися, надали
судові заяви про розгляд справи за їх
відсутності, позовні вимоги визнали у
повному обсязі та підтвердили, що
вважають позивачів єдиними належними
власниками квартири, визнання права
власності на квартиру в цілому не
порушує законних прав та інтересів ні
відповідачів, ні третіх осіб. Вказані
заяви посвідчені віце-консулом
Консульства України в місті Хайфа
Держави Ізраїль.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з»явився з невідомих суду причин,
належним чином повідомлений про час та
місце судового засідання за останнім
відомим місцем проживання, про причину
неявки суд не сповістив.

Суд, вислухавши пояснення
позивачів та їх представника, свідка,
перевіривши матеріали справи, вважає
позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_1 загальною площею 44,7 кв. м. , яка
приватизована на підставі Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», що підтверджується
Свідоцтвом про право власності на
житло, виданого 25 лютого 1994 року за
реєстровим № 263 / а. с. 3-4/.

29 серпня 1997 року відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виїхали за
межі України на постійне місце
проживання до Ізраїлю / а. с. 21-23/ і з
моменту виїзду відповідачі до м.
Харкова не приїздили, в квартирі не
з»являлися, тобто не проживали в ній
більше 10 років, їх особистих речей в
квартирі нема. Будь-яких претензій
щодо володіння спірною квартирою
відповідачі не заявляли та правочинів,
пов'язаних з користуванням квартирою
не укладали.

З 1997 року позивачі самостійно
утримують квартиру, систематично
сплачують комунальні послуги за власні
кошти, неодноразово здійснювали
поточні ремонти та здійснили
капітальний ремонт квартири, дбають
про квартиру в цілому, як про своє
власне майно / а. с. 61-74/.

Свідок ОСОБА_7 пояснив
судові, що є сусідом позивачів, які
вдвох проживають в спірній квартирі,
інших осіб, в тому числі відповідачів,
які б тимчасово або постійно проживали
в цій квартирі, він ніколи не бачив.
Саме позивачі утримують квартиру та
сплачують комунальні послуги за її
користування.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власнику належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, що передбачає юридичну
можливість власника здійснювати щодо
неї свою волю, використовувати корисні
якості майна та можливість
встановлювати, змінювати, припинити
юридичну долю майна. Згідно ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується
та розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України передбачено, що
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

При розгляді цього спору судом
вставлено, що з 1997 року, тобто з моменту
виїзду відповідачів за межі України на
постійне проживання, позивачі
відкрито, безперервно володіють
квартирою АДРЕСА_1 , несуть тягар її
утримання в цілому та дбають про
квартиру як про своє власне майно.
Відповідачі не мають інтересу до
спірної квартири та не бажають
приймати участі в здійсненні своїх
прав у якості співвласників, що вони
підтвердили у своїх заявах. Крім того,
дії відповідачів свідчать про те, що
вони фактично відмовилися від своїх
часток у спільній сумісній власності
на квартиру.

Тому суд вважає можливим визнати за
позивачами право власності на квартиру
АДРЕСА_1 у порядку набувальної
давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.
317, 319, 321, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) та ОСОБА_2 ( реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_2) право власності в рівних
частинах на двокімнатну квартиру, яка
розташована за адресою : АДРЕСА_1,
загальною площею 44,7 кв. м.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги.

Суддя
В.А.Журавель