У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Банк Морський», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіотелефонна компанія «Амідас»
про стягнення неустойки, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 13 травня

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 09 грудня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 14
жовтня 2010 року між ним та Публічним
акціонерним товариством «Банк
«Морський» (далі - ПАТ «Банк Морський»)
укладений договір № 28-14 про участь у
Фонді фінансування будівництва (далі
−? ФФБ) по програмі Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіотелефонна компанія «Амідас»
(далі - ТОВ «ТРТК «Амідас»), відповідно
до якого він дав згоду на участь у
фінансуванні будівництва типу «А»,
передав грошові кошти у довірче
управління банку та повинен був
отримати квартиру під умовним АДРЕСА_1.
Оскільки в обумовлені договором строки
об'єкт інвестування в експлуатацію
введений не був, вважав свої права як
споживача порушеними та просив
стягнути з відповідачів неустойку у
розмірі 250 тис. грн.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 13 травня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Севастополя від 09
грудня 2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 14 вересня 2010
року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Морський»
(управитель) укладений договір № 28-14
про участь у ФФБ по програмі ТОВ «ТРТК
«Амідас» (забудовник), за умовами якого
позивач передав банку грошові кошти у
довірче управління (п. 1.1; 1.2 договору), а
банк повинний був профінансувати
будівництво квартири під умовним
АДРЕСА_1 (п. 2.1; 2.3 договору) шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок забудовника ТОВ
«ТРТК «Амідас» квартири, яка, у свою
чергу, є об'єктом інвестування (а. с.
3−?14).

Відповідно до п. 7.5 договору за
нецільове використання грошових
коштів ФФБ банк сплачує довірителю
штраф у розмірі 1 % від суми внесених
довірителем коштів.

Згідно зі ст. 1043 ЦК України встановлена
відповідальність управителя, яка
наступає виключно у вигляді
відшкодування завданих збитків або
упущеної вигоди. Стягнення ж неустойки,
законодавством та укладеним між
сторонами договором не передбачена.

Грошові кошти, внесені позивачем у ФФБ,
використані ПАТ «Банк «Морський» за
цільовим призначенням - на будівництво
окремої квартири у багатоквартирному
житловому будинку по АДРЕСА_1. Доказів
нецільового використання банком
інвестиційних внесків позивача або
несвоєчасного ним перерахування
коштів позивачем для можливості
застосування штрафних санкцій у
вигляді неустойки суду не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«Банк «Морський» (управителем)
відповідно до умов договору
здійснювались зобов'язання і щодо
контролю за виконанням ТОВ «ТРТК
«Амідас» (забудовником) своїх
зобов'язань за даним договором, що
підтверджується наданим до суду
наказом банку від 20 вересня 2011 року за
№ 2110/03, відповідно до якого у зв'язку з
неодноразовим порушенням строків
здачі в експлуатацію об'єкту ФФБ по
АДРЕСА_1, на підставі п. 4.4 Правил ФФБ,
управитель ФФБ в особі ПАТ Банк
«Морський» бере на себе виконання
функцій забудовника з правом
визначення генеральної підрядної
організації по завершенню будівництва
вказаного об'єкту, а також банк
повідомляв про затримки строків
будівництва, що вбачається з
інформаційного повідомлення ПАТ Банк
«Морський» довірителів ФФБ за адресою:
АДРЕСА_1, але останніми, включаючи і
позивача, не заявлено вимог про
розірвання договору про участь у ФФБ та
повернення грошових коштів (а.с. 35).

Закінчений будівництвом об'єкт
«багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1»
у м. Севастополі 14 березня 2012 року був
визнаний готовим до експлуатації, що
підтверджується декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації, яка
зареєстрована Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Севастополі (далі - Інспекція ДАБК)
від 14 березня 2012 року № СТ3.
Вказана декларація містить дані про
дату закінчення будівництва об'єкту -
листопад 2011 року, строк введення
об'єкта в експлуатацію - лютий 2012 року
(а.с.15−?17).

Відповідно до рішення Окружного
адміністративного суду

м. Севастополя від 26 жовтня 2011 року, яке
набрало законної сили, встановлено, що
затримка здачі будинку в експлуатацію
відбулася через дії Інспекції ДАБК у м.
Севастополі, тому банк не може нести
відповідальності за зрив строків здачі
будинку до експлуатації з вини третіх
осіб. Стягнення неустойки з управителя
ні Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», ні
договором від 14 вересня 2010 року № 28-14 не
передбачено, тому суди обґрунтовано
дійшли висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 13 травня

2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 09 грудня

2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П.,
Журавель В.І.