Справа № 587/59/14-ц
Провадження № 2/587/117/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Сумський районний
суд Сумської області у складі:

Головуючого - судді Моісеєнко О.М.,

При секретарі Козловій К.Л.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом

ОСОБА_1

До ОСОБА_2

Про встановлення сервітуту,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з тих
підстав, що йому належить
домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на
земельній ділянці площею 0,0444 га згідно
державного акту. Земельна ділянка
надана йому за рішенням
В.Чернеччинської сільської ради від 23
листопада 1993 року № 62. Відповідачці
належить сусідня земельна ділянка
площею 0,0438 га на підставі договору
дарування земельної ділянки від 12
липня 2004 року. Після погодження та
закріплення в натурі меж земельної
ділянки відповідач самовільно
перенесла межові знаки, встановивши їх
на лінії розташування житлового
будинку. За висновком судового
експерта за результатами
експертизи,призначеної судом у 2005 році,
межа між земельною ділянкою позивача
та відповідача повинна проходити на
відстані 0,65 м від стіни будинку. У 2006
році відповідач на межі своєї
земельної ділянки з боку земель
сільської ради встановила бетонний
паркан впритул до глухої стіни його
будинку. Рішенням Сумського районного
суду визнана мирова угода між
сторонами, відповідно до якої
відповідач зобов'язалась не чинити
йому перешкоди в обслуговуванні глухої
стіни житлового будинку, для чого на
його вимогу у будь-який час демонтувати
частину належного їй паркану. У березня
2013 року на його звернення з проханням
демонтувати частину паркану
відповідач відмовилась це робити.
Вказане перешкоджає йому
обслуговувати несучі стіни будинку, в
яких з'явились тріщини. Просив
встановити йому безоплатний
безстроковий сервітут щодо належної
відповідачу земельної ділянки за умови
надання проходу по належній їй
земельні ділянці у разі виникнення
такої необхідності. Сервітут
встановити на земельній ділянці площею
15 кв.м. (довжиною 10 м та шириною 1,5 м).
Зобов'язати відповідача демонтувати
частину належного їй паркану, який
прилягає впритул з обох боків до глухої
стіни будинку довжиною 1,5 м.

У судовому засіданні позовні вимоги
підтримав повністю, уточнив їх в тій
частині, що просить зобов'язати
відповідача демонтувати частину
паркана, прилеглого до будинку з боку
городу, і не на тимчасовий період, а на
постійний. Крім того, суду пояснив, що
для обслуговування відмостки, грунт
під якою просідає, догляду за стіною з
тріщиною йому потрібен доступ 1-2 рази
на рік, а краще - постійний доступ на
земельну ділянку відповідача. Вона
незаконно прилаштувала паркан до
будинку, використавши для цього його
земельну ділянку. У березні 2013 року на
його прохання демонтувати частину
паркану для чищення снігу відповіла
відмовою, запропонувавши зайти до
свого двору через хвіртку.

Представник позивача позов
підтримав повністю і суду пояснив, що в
інший спосіб, крім встановлення
сервітуту, позивач не може захистити
свої права власника житлового будинку.
На земельній ділянці позивача, на
котрій слід встановити сервітут немає
капітальних споруд чи інших цінних
предметів. Зокрема, можна облаштувати
хвіртку, якою позивач може
користуватись. Позивач дала згоду на
облаштування відмостки на своїй
земельній ділянці і вказана відростка
є власністю позивача.

Відповідач позов не визнала, у
письмових запереченнях на позов
просила у його задоволенні відмовити,
оскільки спір між сторонами
розглядався судом і вирішений шляхом
укладання мирової угоди. Вважає, що
відсутні законні підстави для
встановлення сервітуту, бо глуха стіна
не потребує постійного догляду,
потреба у проході вздовж стіни буде
виникати рідко. Крім того, суду
пояснила, що дійсно відмовила позивачу
у демонтажу частини паркану, бо не
могла його демонтувати самостійно,
вважала, що для чищення снігу позивачу
достатньо буде пройти до глухої стіни
його будинку через хвіртку з її
подвір'я. Згодна у будь-який час
частково демонтувати паркан для
надання можливості позивачу доглядати
за належним йому будинком. У 2007 та у 2008
році надавала таку згоду на демонтаж,
тоді позивач облаштовував систему
водовідведення, потім зробив відмостку
від стіни на її земельній ділянці, на що
вона погоджувалась. Безперешкодний
постійний доступ позивач на її подвір'я
буде порушувати її права власника, бо
вона не бажає, щоб хтось ходив по її
двору. Просила у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
представника позивача, дослідивши
матеріали даної справи та справи №2-13/07,
суд вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачу,
відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯП
№668476, виданого 31 березня 2010 року на
підставі рішення виконкому
В.Чернеччинської сільскої ради
Сумського району від 23 листопада 1993
року № 62 та рішення 25 сесії 5 скликання
В.Чернеччинської сільської ради від 12
листопада 2009 року, належить земельна
ділянка площею 0,444 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (а.с.5).

Відповідачу, відповідно до
договору дарування від 12 липня 2004 року,
належить земельна ділянка площею 0,04 га
по АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.7).

У 2005 році складений акт погодження,
закріплення в натурі меж земельної
ділянки ОСОБА_2, який підписаний
позивачем ОСОБА_1 (а.с.8).

3 червня 1986 року Сумським МБТІ на
ім'я позивача виготовлений технічний
паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1.
Згідно виготовленої викопіровки (а.с.11),
від будинку до межі ділянки АДРЕСА_2
існує відстань, розмір якої не
зазначений. Однак, як видно з наданих
позивачем фотографій, виготовлених у
січні 2006 року, а також з наданих
відповідачем фотографій, виготовлений
під час розгляду даної справи, в
реальності такої відстані не існує.
Дана обставина, крім того, встановлена
судом при розгляду справи №2-13/07 та не
оспорюється сторонами (а.с.13-14).

16 липня 2007 року Сумським районним
судом Сумської області розглянута
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
власністю. Судом визнана укладена між
сторонами мирова угода за наступних
умов. ОСОБА_1 не заперечив проти
залишення зливної ями на тому ж місці;
ОСОБА_2 зобов'язалась спиляти дерево, а
також зобов'язалась не чинити перешкод
ОСОБА_1 у обслуговуванні глухої стіни
його будинку, для на його вимогу в
будь-який зручний для нього час
тимчасово демонтувати частину
належного їй паркану на межі (а.с.9).

Спір щодо користування власністю між
сторонами був предметом розгляду
Сумського районного суду за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, поданий до суду 26
січня 2006 року. Крім цього, 16 листопада
2005 року Сумським районним судом
Сумської області була розглянута
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою № 2-378/2005 (спр.
№2-13/2007, а.с.9). Рішенням суду по даній
справі, залишеним в силі Ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
10 січня 2006 року, встановлено, що у 1989
році комісійно встановлено, що будинок
позивача ОСОБА_1 зведено з порушенням
плану забудови зі зміщенням в бік
садиби ОСОБА_4 (попереднього власника
ділянки АДРЕСА_2) на 2 м та зведенням
його на межі земельних ділянок. Тому
претензії щодо виділення позивачу за
будинком 1 м земельної ділянки визнані
незаконними. Порушень правил
землекористування з боку відповідача
ОСОБА_2 в цій частині не встановлено.

За наведених обставин посилання
позивача на незаконне встановлення
паркану на належній йому земельній
ділянці свого підтвердження не
знайшли.

Предметом даного спору є вимоги
встановлення сервітуту задля
обслуговування належного позивачу
будинку, а саме глухої стіни будинку.
При розгляді справи №2-13/07 щодо
усунення перешкод у користуванні
власністю сторони дійшли згоди і
шляхом взаємних поступок вирішили спір
мирним шляхом. Зокрема, в частині
можливості обслуговування будинку
відповідач зобов'язалась демонтувати у
будь-який зручний для позивача час
частину бетонного паркану по межі. Як
встановлено у судовому засіданні, свої
зобов'язання вона виконала на ці вимоги
позивача - у 2007 та у 2008 роках для
облаштування позивачем водовідведення
та відмостки, що визнають сторони.

Разом з тим, у 2013 році така вимога
позивача виконана не була. Посилання
відповідача на те, що вона вважала
непотрібним демонтаж для чищення снігу
до уваги взяті бути не можуть, оскільки
підстави для демонтажу, оцінка
поважності умовами угоди передбачені
не були і особистій трактовці кожною
стороною не підлягають, бо вказане
зобов'язання відповідачем взято
добровільно, у мировій угоди зазначене
нею власноручно без будь-яких
застережень.

При вирішенні позовних вимог в
частині встановлення сервітуту для
позивача за умови надання у
користування йому земельної ділянки
відповідача площею 14 м (довжиною 10 м та
шириною 1,5 м) та демонтажу частини
паркану з боку городу шириною 1,5 м на
постійний час суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 98 ЗК України,
право на користування чужою земельною
ділянкою (земельний сервітут) не веде
до позбавлення права власника прав
володіння, користування та
розпорядження нею і здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Відповідно до ст. 99 ЗК України, до
видів сервітутів може бути віднесені
такі способи: встановлення проходу,
проїзду, прокладання комунікацій,
відводу води, встановлення будівельних
риштувань, тощо.

Враховуючи обставини справи, а
саме те, що судовими рішеннями
встановлено зведення будинку позивача
на межі земельних ді?лянок, а також те,
що відповідач добровільно надала право
позивачу облаштувати на належній їй
земельній ділянці відмостку впродовж
глухої стіни будинку, суд вважає, що вид
сервітуту вже визначений мировою
угодою сторін. А саме, тимчасовий
демонтаж частини бетонного паркану на
вимогу позивача у будь-який зручний для
нього час. При цьому суд погоджується з
поясненнями позивача в тій частині, що
стіна будинку та відмостка потребує
догляду та ремонту, однак визнає
обґрунтованими пояснення відповідача,
що це не потребує постійного проходу по
належній їй земельній ділянці.

Встановлення сервітуту у
наведений позивачем спосіб суд оцінює
як намагання ревізувати рішення судів,
що набрали законної сили.

Виходячи з того, що на вимогу
позивача у березні 2013 року відповідач
не демонтувала тимчасово частину
паркану, тобто не виконала обумовлені
умови мирової угоди, земельний
сервітут слід встановити з урахуванням
наведених мотивів.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.14,213,215 ЦПК України,
ст.ст.319, 321,373 ЦК України, ст.ст.98,99 ЗК
України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 земельний сервітут у
виді права вимоги від ОСОБА_2
тимчасового демонтажу частини
належного їй бетонного паркану з боку
городу шириною 1,5 м для проходу по
належній їй земельній ділянці,
розташованій по АДРЕСА_2, прилеглій до
глухої стіни належного йому будинку
АДРЕСА_1 з метою виконання
облаштовувальних робіт.

В іншій частині позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
кожного по сто двадцять одній грн.80 коп.
судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя
О.М. Моісеєнко