Провадження № 22-ц/779/264/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Беркій О.Ю.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, заявника ОСОБА_4,
її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_4 про визнання незаконною
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 24.05.2013 року державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Лукіних А.В. в частині зазначення суми
заборгованості зі сплати аліментів
боржником ОСОБА_2 в сумі 8601,96 грн.,
зобов'язання відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
внести коригування стосовно суми боргу
в постанову ВП № 26799526 від 24.05.2013 року
про закінчення виконавчого
провадження, зобов'язання відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції надати розрахунок
розміру заборгованості зі сплати
аліментів за період з 04.06.2010 року по
26.04.2013 року,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року скаргу ОСОБА_4
про визнання незаконною постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 24.05.2013 року державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Лукіних А.В. в частині
зазначення суми заборгованості зі
сплати аліментів боржником ОСОБА_2 в
сумі 8601,96 грн., зобов'язання відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві внести коригування
стосовно суми боргу в постанову ВП №
26799526 від 24.05.2013 року про закінчення
виконавчого провадження, зобов'язання
відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції надати розрахунок
розміру заборгованості зі сплати
аліментів за період з 04.06.2010 року по
26.04.2013 року задоволено частково.
Визнано неправомірною та скасовано
постанову ВП № 26799526 від 24.05.2013 року
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Лукіних А.В. про
закінчення виконавчого провадження.
Зобов'язано відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції надати
ОСОБА_4 розрахунок розміру
заборгованості зі сплати аліментів за
період з 04.06.2010 року по 26.04.2013 року. У
задоволенні решти вимог скарги
відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій зазначив про порушення
судом вимог чинного матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи. Стверджує,
що у порушення вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України, суд розглянув дану справу за
його відсутності, а в матеріалах справи
немає розписок про те, що ОСОБА_2 було
належним чином повідомлено про день і
час розгляду справи. Також зазначає, що
ОСОБА_4 не надано суду жодних доказів з
приводу того, що в нього існує
заборгованість зі сплати аліментів до
01.11.2012 року. Вважає, що суд, постановивши
оскаржену ухвалу, вийшов за межі
позовних вимог, оскільки заявник
просила визнати незаконною постанову
про закінчення виконавчого
провадження від 24.05.2013 року державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Лукіних А.В. в частині зазначення суми
заборгованості зі сплати аліментів
боржником ОСОБА_2 в сумі 8601,96 грн. Не
згідний апелянт і з висновком суду щодо
законності вимог скаржника ОСОБА_4 про
зобов'язання ВДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції надати
розрахунок розміру заборгованості зі
сплати аліментів за період з 04.06.2010 року
по 26.04.2013 року.

Тому просив ухвалу суду скасувати,
постановити нову ухвалу, якою в
задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.

В судовому засіданні апелянт та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Заявник та її представник проти
задоволення апеляційної скарги
заперечили, просили ухвалу суду
залишити без змін.

Представники відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
та відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції в судове засідання
не прибули, хоча належно повідомлені
про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта, заявника, їх представників,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Встановлено, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від
08.10.2010 року вирішено стягувати з ОСОБА_2
аліменти в користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітнього сина - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітної плати щомісячно, але
не менше 30% прожиткового мінімуму,
визначеного для дітей відповідного
віку, до досягнення сином повноліття,
починаючи з 04.06.2010 року (а.с.28).

На виконання даного рішення суду
видано виконавчий лист №2-6121 від 22.04.2011
року (а.с. 26-27), на підставі якого
державним виконавцем ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції м. Києва винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
№26799526 від 02.06.2011 року.

Встановлено також, що ухвалою
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 26.02.2012
року визнано неправомірною
бездіяльність державного виконавця
ВДВС Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві Лукіних
А.В. щодо надіслання на адресу
стягувача постанови про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа №2-6121, виданого
Івано-Франківським міським судом
Івано-Франківської області 22.04.2011 року,
розрахунку заборгованості зі сплати
аліментів та не звернення до
правоохоронних органів з поданням про
притягнення до кримінальної
відповідальності боржника ОСОБА_2
(а.с.16-17).

24.05.2013 року державний виконавець ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Лукіних А.В. виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження №26799526, в якій зазначив, що
заборгованість по аліментах станом на
24.05.2013 року складає 8601,46 грн. (а.с.3).

Постановою ВП №3923868 від 09.08.2013 року
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Любенько Н.Я.
відкрито виконавче провадження по
стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
аліментів у розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку (а.с.4).

Окрім того, як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_4 неодноразово зверталася
до відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ
та відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві із заявами про надання їй
розрахунку розміру заборгованості зі
сплати аліментів за період з 04.06.2010 року
по 01.05.2013 року (а.с.5-10).

Задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
постанова ВП № 26799526 від 24.05.2013 року про
закінчення виконавчого провадження є
неправомірною та підлягає скасуванню,
оскільки містить невірні відомості
заборгованості по аліментах, яка
розрахована за менший період, ніж це
встановлено рішенням
Івано-Франківського міського суду від
08.10.2010 року.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Апеляційного суду
Івано-Франківської області, виходячи з
наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Частиною 1 ст.386 ЦПК України
передбачено, що скарга розглядається у
десятиденний строк у судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржуються.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як визначено ч.5 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження», копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Згідно ч.4 ст.74 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець обчислює розмір
заборгованості із сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувачу і
боржнику: у разі закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
надходженням виконавчого документа за
належністю до іншого органу державної
виконавчої служби.

Всупереч даній нормі, виносячи
постанову від 24.05.2013 року(а.с.3) старший
державний виконавець відділу ДВС
Шевченківського РУЮ м. Києва Лукіних
А.В. не склав відповідний розрахунок
заборгованості згідно виконавчого
листа, такий розрахунок було складено
тільки 25.07.2013 року, після закінчення
виконавчого провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги
надані ОСОБА_4 під час розгляду справи в
апеляційній інстанції копії
документів, оскільки неподання таких
до суду першої інстанції зумовлено
поважною причиною - вони отримані
заявником під час розгляду справи в
апеляційному суді.

Із довідки-розрахунку від 13 грудня 2013
року за №1207/20 згідно виконавчого листа
№2-6121 від 22.04.2011 року вбачається, що
загальна сума заборгованості ОСОБА_2 з
01.06.2010 року по 24.05.2013 року становить 32997
грн. 84 коп. Дана сума заборгованості
підтверджується також відповіддю
Управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві від 19.12.2013 року.

Таким чином, заборгованість, зазначена
у постанові від 24.05.2013 року в розмірі
8601,96 грн. є значно меншою, ніж існує
насправді.

Наведеним підтверджується
неправомірність дій державного
виконавця з приводу обчислення
заборгованості, що призвело до
заниження її розміру.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення скарги.

Доводи апелянта про те, що судом
порушено норми процесуального права,
так як його не залучено до участі в
розгляді справи, є безпідставними,
оскільки суд правильно визначив коло
осіб згідно вимог ч.1 ст.386 ЦПК України,
якою передбачено розгляд скарги в
судовому засіданні за участю заявника
і державного виконавця, та не
передбачено участі іншої сторони, в
даному випадку, боржника.

Щодо виходу судом за межі позовних
вимог всупереч ст.11 ЦПК України та
скасування постанови, в той час як
ОСОБА_4 просила тільки визнати
постанову частково незаконною, то такі
доводи є також безпідставними, адже,
по-перше, вказана норма стосується
виключно позовного провадження, а не
розгляду скарги на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця;
по-друге, норма ч.2 ст.387 ЦПК України дає
право суду, у разі встановлення
обґрунтованості скарги, іншим шляхом
поновити порушені права чи свободи
заявника. Скасування судом постанови,
визнаної незаконною, є цілком
обґрунтованим способом захисту
порушених прав заявника.

Колегія суддів відхиляє також доводи
апелянта про те, що судом не враховано
постанову від 04.12.2013 року про
закінчення виконавчого провадження,
якою встановлено відсутність
заборгованості по виконавчому листу
№2-6121 від 22.04.2011 року, оскільки, дана
постанова втратила чинність в зв'язку з
відновленням виконавчого провадження,
що підтверджується відповідною
постановою від 06.02.2014 року, яка надана
ОСОБА_4

Що стосується неправильності
обчислення заборгованості державним
виконавцем за період з листопада 2012
року по лютий 2013 року, здійсненого з
урахування того, що він в цей час не
працював, коли насправді він працював
та одержував заробітну плату, то такі
доводи колегія суддів не бере до уваги,
оскільки згідно ч.5 ст.12 Закону України
"Про виконавче провадження" саме
боржник зобов'язаний протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про зміну місця
роботи, чого ОСОБА_2 не зробив, а тому
державний виконавець правомірно
виходив із того, що боржник не працює.

Посилання апелянта на необхідність
обчислення заборгованості за
березень-квітень 2013 року, виходячи із
середньомісячної зарплати штатного
працівника по м. Івано-Франківську є
безпідставними, так як відповідно ч.3
ст.74 Закону України "Про виконавче
провадження" розмір заборгованості із
сплати аліментів визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення, а у зазначений
період виконавчий лист знаходився на
виконанні у відділі ДВС
Шевченківського РУЮ м. Києва, тому
державним виконавцем вірно здійснено
обчислення заборгованості.

З огляду на викладене, твердження
апелянта про те, що ним погашено
заборгованість по виконавчому листу в
повному обсязі є необґрунтованим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстав для
скасування оскаржуваної ухвали
колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції повно
та всебічно досліджено всі обставини,
пов'язані із вимогами скарги ОСОБА_4, і
на підставі зібраних по справі доказів
висновок суду про задоволення скарги є
обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.Ю. Беркій

Я.Д. Горблянський