Справа № 764/272/14-ц
Провадження № 6/764/171/2014
УХВАЛА

13 лютого 2014 року Ленінський районний
суд міста Севастополя в складі:
головуючого судді - Гаркуші О.М., при
секретарі - Грищенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Севастополі заяву ОСОБА_1 про
скасування заходів забезпечення
позову, суд -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з позовом в
якому просить скасувати міри
забезпечення, а саме арешт накладений
на домоволодіння АДРЕСА_1 який належав
на праві власності ОСОБА_2, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вимоги заяви мотивовані
тим, що при оформленні спадщини після
смерті ОСОБА_2 - батька заявника, йому
стало відомо, що на домоволодіння був
накладений арешт.

В судове засідання заявник не з'явився,
був сповіщений належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України,
неявка осіб не перешкоджає розгляду
питання про скасування заходів
забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 09 серпня
1990р. батько заявника є власником
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки старшого
секретаря Ленінського районного суду
міста Севастополя від 29.01.2014р. в
алфавітному покажчику до цивільних
справ Ленінського районного суду міста
Севастополя цивільна справа за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 не заходиться, тому
підтвердити накладення арешту на
будинок АДРЕСА_1.

Наданий заявником документ- відомості
з єдиного реєстру відчуження об'єктів
нерухомого майна, у якому вказано, що на
вищевказаний житловий будинок
накладено обтяження у вигляді арешту
нерухомого майна на підставі архівного
запису № реєстру 1921-3 від 06.05.1999 року
Ленінського районного суду міста
Севастополя, суд не може прийняти в
якості доказу наявності обтяження у
вигляді арешту.

Відповідно до Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства Юстиції України
09.06.1999 N 31/5, та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 10 червня
1999 р. за №364/3657 (п.1.1.) Єдиний реєстр
заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна (далі - Реєстр заборон)
- це електронна база даних, яка містить
відомості про обтяження нерухомого
майна: накладені заборони відчуження
та арешти нерухомого майна; вилучення
записів про заборони відчуження та
арешти нерухомого майна.(п.3.1.)
Інформація з Реєстру заборон
надається у вигляді витягів на запити
(додаток 4) будь-яких фізичних та
юридичних осіб, складених в паперовій
або електронній формі.

Витяги з Реєстру заборон містять таку
інформацію: номер витягу, дата; дані про
тип обтяження; дані про об'єкт
обтяження; дані про особу (осіб), щодо
майна якої (яких) встановлено
обтяження; дані про обтяжувача; дані
про підставу обтяження; дані про
Реєстратора та дату внесення
обтяження; параметри запиту; відомості
про особу, що надала витяг (п. 3.3.).

Відповідно до п. 3.4. запит, зазначений у
пункті 3.2 та складений в паперовій
формі, подається за формою, наведеною
у додатку 4, та/або на бланку
встановленої форми з обов'язковим
зазначенням номера справи/виконавчого
провадження та проставленням гербової
печатки відповідного органу. Витяги з
Реєстру заборон в паперовій формі
виготовляються Реєстраторами з
використанням спеціальних бланків
документів реєстрів інформаційної
системи Міністерства юстиції України
та завіряються своїм підписом та
печаткою. Витяг виготовляється в двох
примірниках, один з яких видається
заявникові, а другий - залишається у
справі Реєстратора.

Відповідно до п. 1.8. витяг з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна - це документ, який
свідчить про внесення реєстраційного
запису до Реєстру заборон або про
відсутність такого запису.

Таким чином заявником не надано до суду
витягу з єдиного реєстру відчуження
об'єктів нерухомого майна,
встановленої форми, який є
підтвердженням наявності існування
накладення обтяження на належний їй
будинок, клопотань про запит суду для
формування витягу не заявлялось, тому
підстав для задоволення заяви у суду не
має.

Крім того, частинами 3-5 статті 154 ЦПК
України передбачено, що заходи
забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.
Особа, щодо якої вжито заходи
забезпечення позову без її
повідомлення, протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали може подати до
суду заяву про їх скасування, яка
розглядається судом протягом двох
днів.

Наведена стаття передбачає скасування
забезпечення позову в ході розгляду
цивільної справи у суді першої
інстанції. Скасування забезпечення
позову полягає у тому, що суд, який
розглядає цивільну справу, може
скасувати заходи забезпечення позову.
Ініціаторами скасування забезпечення
можуть бути як особи, що беруть участь у
справі, так і сам суд (суддя). Підставою
до скасування є зміна умов, що існували
на момент постановлення ухвали про
забезпечення позову.

Суду не надано доказів існування
справи в Ленінському районному суді
місті Севастополя в межах якої був
накладений спірний вид обтяження на
будинок заявника, навпроти відповідно
до вищевказаної довідки старшого
секретаря наданої 29.01.2014, вбачається, що
цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 не надходила, тому підстав
вважати, що обтяження було накладено
Ленінським районним судом міста
Севастополя в 1999р. у суду не має.

Керуючись викладеним, ст. 154 ЦПК
України, суд

У Х В А Л И
В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
скасування заходів забезпечення
позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до апеляційного суду міста
Севастополя через Ленінський районний
суд міста Севастополя протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Суддя -