Провадження № 2/522/198/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

« 11» лютого 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді Погрібного
С.О.

за секретаря судового засідання -
Малини-Муравенко В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
розподіл спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та просить суд розірвати шлюб з
відповідачем з тих підстав, що сімейні
відносини між сторонами не склалися,
сім'я носить формальний характер,
причинами розпаду сім'ї позивач вважає
той факт, що сторони є різними за
характером людьми, у сторін різні
погляди на побутові питання та шлюбні
обов'язки, різні життєві позиції. За час
спільного проживання сторони втратили
один до одного почуття любові та
поваги. Подружні відносини сторони не
підтримують, не ведуть спільне
господарство. Також відповідач просила
розподілити майно подружжя, яке
придбано у період перебування сторін у
шлюбі та є спільною сумісною власністю
подружжя, шляхом передачі у особисту
приватну власність зі спільної
сумісної власності подружжя квартири
АДРЕСА_1 та приміщення II першого
поверху літ. А-5 по АДРЕСА_2 й визнання
права власності на вказані приміщення
за ОСОБА_1, оскільки об'єкти нерухомості
придбані в період перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 12 лютого 2014 року позов ОСОБА_1
по вказаній справі в частині вимог про
визнання за нею права власності на
приміщення II першого поверху літ. А-5 по
АДРЕСА_2, загальною нежилою площею 255,5
кв.м., залишено без розгляду.

Відповідач надав суду заяву, у якій
позовні вимоги позивача визнав у
повному обсязі, не заперечував проти
розірвання шлюбу та передачі у
власність позивача квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача надав суду заяву,
якою позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив розірвати
укладений між сторонами шлюб та
розподілити майно подружжя відповідно
до заявлених вимог.

Відповідач просив розглянути справу за
його відсутності.

Дослідивши матеріали справи,
представлені докази, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
із частковим задоволенням позову.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб 24 липня 1992 року у
Комунарському відділі ЗАГС м.
Запоріжжя, про що в книзі реєстрації
актів про укладення шлюбу зроблено
актовий запис № 307.

Сімейні відносини фактично припинені,
подружні відносини сторони не
підтримують, спільне господарство між
сторонами не ведеться. Основною
причиною припинення сімейних відносин
є те, що сторони втратили
взаєморозуміння, почуття любові й
поваги один до одного, а також єдність
цілей та мети створення та існування
спільної сім'ї. Сторони є різними за
характером людьми, у них різні погляди
на побутові питання, в них виникли
різні життєві позиції. Вжиті сторонами
спроби до примирення виявилися
безрезультатними, що не призвело до
відновлення сім'ї.

На примирення сторони не згодні,
обґрунтовуючи це тим, що відновлення
сім'ї є неможливим, через що суд не
вважає за необхідне вживати заходів
щодо примирення сторін.

При дослідженні судом фактичних
взаємин між сторонами дійсних причин
розірвання шлюбу встановлено, що
подальше спільне життя чоловіка й
дружини та збереження шлюбу буде
протирічити їх інтересам.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу
України, суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне
проживання чоловіка й дружини та
збереження шлюбу суперечать інтересам
одного з них, інтересам дітей, що мають
істотне значення.

Також судом встановлено, що між
сторонами існував майновий спір.

За час перебування у шлюбі сторонами
набуто право власності на
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
30 травня 2005 року, посвідченого
нотаріусом Шостої Одеської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі № 2-2074. В реєстрі прав власності
на нерухоме майно права на зазначену
квартиру зареєстровано 08 червня 2005
року.

Згідно із витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень від 08
червня 2005 року квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2. Ці відомості підтверджено
згідно із інформаційною довідкою з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно від 16.01.2014 року, отриманою за
запитом суду.

Таким чином, оскільки право власності
на квартиру сторони набули під час
перебування у зареєстрованому шлюбі,
суд вважає це майно набутим спільно
подружжям, тому відносить до їх складу
майна, що належить їм на праві спільної
власності. Беручи до уваги, що право
власності на квартиру набуто у період
перебування у шлюбних відносинах,
підстав вважати це майно особистою
приватною власністю однієї із сторін
судом не виявлено, тому у відповідності
до ст. 60 Сімейного кодексу України
стосовно спірного майна у сторін
виникло право спільної сумісної
власності.

Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини ти чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Суд виходить з того, що сторони є
вільними у визначенні способу поділу
спільного майна, набутого під час
шлюбу, якщо щодо такого варіанту поділу
між ними досягнуто домовленості та це
не порушує прав та інтересів інших
осіб.

Враховуючи визнання відповідачем
позову ОСОБА_1, що оцінюється як доказ
досягнення між сторонами консенсусу
щодо способу поділу спільного майна,
беручи до уваги, що судом не виявлено
свідчень того, що такі дії суперечать
закону або/та зачіпають прав та
законних інтересів інших осіб, суд не
вбачає перешкод для врахування таких
спільних дії позивача та відповідача.

Таким чином, виходячи з встановлених
обставини по справі, суд має визнати за
ОСОБА_1 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Обраний варіант поділу враховуватиме
інтереси сторін, не порушуватиме їх
права та законних інтересів. Законні
підстави для задоволення позову з
варіантом поділу спільного майна
подружжя, узгодженого сторонами, є
наявними.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення з вимогою про визнання права.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 60, 70, 104, 110, 112 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 11, 16, ч. 4 ст. 88, ст.
174, ст. ст. 213, 215, 364, 372 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 10, 11, 174, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та поділ спільного майна
подружжя - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований у Комунарському
відділі ЗАГС м. Запоріжжя, 24 липня 1992
року, актовий запис № 307, розірвати.

Після розірвання шлюбу сторонам
залишити прізвища, якими вони
користувалися після реєстрації цього
шлюбу.

Здійснити поділ спільного майна ОСОБА_1
та ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на квартиру під АДРЕСА_1,
житловою площею 52,0 кв.м., загальною
площею квартири 85,50 кв.м.

Копію рішення суду з набранням ним
законної сили направити до
відповідного органу реєстрації актів
цивільного стану.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
С.О. Погрібний

11.02.2014