Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Рівне

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю прокурора, відповідача та
представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Заступника
прокурора м. Рівне в інтересах держави
в особі Управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне та Відділу Державної
автомобільної інспекції м. Рівне
Управління МВС України у Рівненській
області на рішення Рівненського
міського суду від 11 вересня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,:
Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», Відкрите акціонерне
товариство «Всеукраїнський
Акціонерний Банк»; про визнання
договору купівлі-продажу укладеним,
визнання права власності, звільнення
майна з-під арешту, виключення майна з
акту опису,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 11 вересня 2013 року зазначений позов
задоволено: визнано укладеним договір
купівлі-продажу транспортного засобу:
автобус - D, пасажирський, марки
МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D, 1999 року випуску, білого
кольору, кузов номер НОМЕР_1, р.н.з.
НОМЕР_2, від 4 січня 2012 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
транспортний засіб: автобус - D,
пасажирський марки МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D, 1999
року випуску, білого кольору, кузов
номер НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2.

Звільнено з-під арешту автобус - D
пасажирський, марки МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D, 1999
року випуску, білого кольору, кузов №
НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2, позначений в акті
опису та арешту майна від 21 лютого 2013
року, складеному державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Галушко Н.В..

Виключено з акту опису та арешту майна
від 21 лютого 2013 року, складеного
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Галушко Н.В., автобус - D,
пасажирський, марки МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D, 1999
року випуску, білого кольору, кузов
номер НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2.

Скасовано постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції Галушко
Н.В. в частині накладення арешту на
рухоме майно боржника ОСОБА_2 та
заборону на його відчуження від 1
вересня 2010 року №21096765: автобус - D,

пасажирський марки МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D, 1999
року випуску, білого кольору, кузов
номер НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі Заступник прокурора м. Рівного
покликався на неправильне
застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про
незаконність визнання укладеним
договору купівлі-продажу автомобіля з
тих підстав, що він нотаріально не
посвідчений, оскільки такий договір не
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Помилковим є твердження
суду, що довіреність на право
розпоряджатися та керувати
транспортним засобом є підставою
визнавати право власності на
відповідний транспортний засіб за
особою. Довіреність не є
правовстановлюючим документом для
набуття права власності на автомобіль.
Усупереч ст. 392 ЦК України та ст.ст. 10, 60,
119 ЦПК України позивачем не було надано
жодного доказу на обґрунтування вимоги
щодо визнання права власності. Зокрема
ОСОБА_1 не довів, що ОСОБА_2 своїми діями
оспорює або не визнає права власності
на автомобіль. Крім того, спірний
автомобіль не знято з обліку в органах
Державної автомобільної інспекції і
він залишається зареєстрованим за
відповідачем. ОСОБА_1 згідно з
дорученням набув повноваження на
перереєстрацію автомобіля, а перешкод
для цього у нього не було. Абзац другий 2
ч.1 ст.1 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№ 384/2011, передбачає, що Пенсійний фонд
України входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
пенсійного забезпечення та збору,
ведення обліку надходжень від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок, моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року,
визначено, що державна реєстрація
транспортних засобів проводиться
підрозділами Державтоінспекції з
метою здійснення контролю за
відповідністю конструкції та
технічного стану транспортних засобів
установленим вимогам стандартів,
правил і нормативів, дотриманням
законодавства, що визначає порядок
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Вважаючи, що при ухваленні
оскаржуваного рішення неправильно
застосовано норми матеріального права,
не перевірено, чи знято спірний
автомобіль з державної реєстрації, що
призвело до ненадходження до бюджету

встановлених законом зборів, просив
рішення Рівненського міського суду від
11 вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в позові відмовити.

У поданих запереченнях позивач,
вважаючи оскаржуване рішення законним
і обґрунтованим, просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої
інспекції виходив з доведеності тих
обставин, що сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору
купівлі-продажу і відбулося повне його
виконання, а тому визнано договір
таким, що укладений, та визнано за
позивачем право власності на спірний
автобус. Оскільки право власності
ОСОБА_1 на автобус виключає
правомірність накладення державним
виконавцем арешту на цей транспортний
засіб, який не належить ОСОБА_2, тому
його виключено з акту опису і арешту та
скасовано постанову державного
виконавця про це.

Проте з такими висновками погодитися
не можна.

Як убачається з матеріалів справи, 4
січня 2012 року між сторонами укладено в
простій письмовій формі договір
купівлі-продажу автобуса - D,
пасажирський, марки МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D, 1999
року випуску, білого кольору, номер
кузов НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 8-9). За
умовами цього правочину, ОСОБА_1
сплатив за переданий йому продавцем
транспортний засіб 130 000 гривень, що є
еквівалентом 16 000 доларів США.

5 січня 2012 року ОСОБА_2 видала позивачу,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 довіреність,
якою уповноважила розпоряджатися
(експлуатувати, в т.ч. керувати, зняти з
обліку в органах ДАІ, продати, отримати
належні їй гроші за проданий
автомобіль) належним їй на підставі
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (технічного
паспорту автомобіля) серії ВКС №017806,
виданого МРВ ДАІ м. Рівне 24.03.2007 року,
автомобілем марки МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D, 1999
року випуску, білого кольору, номер
кузова НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2,
зареєстрованим 1-им МРВ ДАІ м. Рівне
24.03.2007 року (а.с. 10).

21 березня 2013 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції в ході примусового виконання
рішення суду про солідарне стягнення
із ОСОБА_8, ОСОБА_2 і ОСОБА_9 353 415, 21
гривень кредитної заборгованості
накладено на спірний автобус арешт і
заборонено його відчужувати (а.с. 27).

Вважаючи, що автобус МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D
придбано ним на правомірних договірних
підставах і він є його приватною
власністю, в зв'язку з чим постанова
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції про арешт транспортного засобу
є незаконною, ОСОБА_1 у червні 2013 року
звернувся до суду із вимогами визнати
за ним право власності на спірний
автобус, звільнити його з-під арешту і
скасувати постанову державного
виконавця «Про арешт майна боржника та
заборони на його відчуження» (а.с. 1-5).

У серпні 2013 року позивач доповнив свій
позов вимогою про визнання договору
купівлі-продажу автобуса від 4 січня 2012
року укладеним, залучивши до участі в
справі Відділ державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції (а.с. 22). У вересні 2013
року уточнив свій позов, обґрунтувавши
вимоги нормами ст. 640 ЦК України щодо
моменту укладення правочину (а.с. 39-40).

Норми п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України вказують,
що підставами для виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 655 цього Кодексу за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Разом з тим, при вирішенні спірних
відносин суд першої інстанції не
врахував існування Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.12.2009 року №1371). Зокрема, пункти 1, 2
цього Порядку вказують про
встановлення єдиної на території
України процедури державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів та його
обов'язковість для всіх юридичних і
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів, виробляють чи
експлуатують їх.

Пункт 8 Порядку серед повного переліку
документів, які є підставою виникнення
права власності і підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, не передбачає договору
купівлі-продажу автомобіля, укладеного
фізичними особами в простій письмовій
формі.

У засіданні суду першої інстанції
сторонами визнано і не заперечувався
той факт, що спірний автобус
зареєстровано в органах Державної
автомобільної інспекції України за
його власником - ОСОБА_2.

Самі по собі покликання ОСОБА_1 на
положення ст. 328 ЦК України і наявність
виданої відповідачем довіреності на
розпорядження автобусом не свідчать
про виникнення між сторонами відносин
з приводу права власності і не
підтверджують обставини набуття
позивачем права власності на спірний
транспортний засіб.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частина 5 ст. 203 цього Кодексу визначає
спрямування правочину на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Оскільки чинним законодавством
передбачено інший - спеціальний
порядок набуття права власності на
транспортний засіб, тому вимоги
позивача про визнання укладеним
договору купівлі-продажу автобуса
МЕRСЕDES-ВЕNZ 412D і визнання за ним права
власності на транспортний засіб
задоволенню не підлягали. Таким чином у
задоволенні позову про це слід
відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

З урахуванням тих обставин, що ОСОБА_1
не набув права власності на спірний
автобус, тому підстав для задоволення
позову про звільнення майна з-під
арешту, виключення майна з акту опису і
скасування постанови державного
виконавця не було.

Суд першої інстанції уваги на наведене
не звернув, що призвело до ухвалення
рішення, яке не може залишатися чинним
і підлягає скасуванню.

Мотивами задоволення апеляційної
скарги та ухвалення нового рішення
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
неправильне застосування норм
матеріального права місцевим судом.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 626, ст. 655
ЦК України, Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 23.12.2009 року №1371), керуючись ст.ст. 303,
307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора м. Рівного, подану в
інтересах держави в особі Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне та
Відділу Державної автомобільної
інспекції м. Рівне Управління МВС
України у Рівненській області
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
11 вересня 2013 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову
до ОСОБА_2, Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору,: Публічне
акціонерне товариство „Універсал
Банк", Відкрите акціонерне товариство
„Всеукраїнський Акціонерний Банк"; про
визнання договору купівлі-продажу
укладеним, визнання права власності,
звільнення майна з-під арешту,
виключення майна з акту опису і
скасування постанови державного
виконавця.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.В.Демянчук

А.М.Шеремет