Єдиний унікальний номер 229/2965/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1358/2014
Єдиний унікальний номер 229/2965/13-ц
Номер провадження 22ц/775/1358/14
головуючий в I інстанції Гонтар
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем У К Р А Ї Н И

31 січня 2014 року апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді
Никифоряка Л.П.

Суддів
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.

при секретарі судового засідання
Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по кредитному договору,
у якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 24 грудня 2013 року,
-

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2013 року публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» /надалі Банк/ звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про
стягнення з останньої заборгованості
за кредитним договором від 16 червня 2006
року через неналежне виконання
зобов'язань за договором у сумі 27804,79
грн., із яких 9522,01 грн. заборгованість за
кредитом, 16482,55 грн. заборгованість за
процентами за користування кредитом,
500,00 грн. штраф /фіксована частина/, 1300,23
грн. штраф /процентна складова/.

Рішенням Дружківського міського суду
Донецької області від 24 грудня 2013 року
позов Банку задоволено частково,
стягнуто заборгованість за кредитом в
розмірі 27304,79 грн., із яких 9522,01 грн.
заборгованість за кредитом, 16482,55 грн.
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 1300,23 грн. штраф
(процентна складова) та судовий збір в
розмірі 273,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила
рішення скасувати та ухвалити нове
яким стягнути з неї суму
заборгованості у розмірі 9417,23 грн.,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи. Зокрема, на
думку заявника, суд не взяв до уваги
того, споживач не зобов'язана
сплачувати позикодавцю будь-які збори,
відсотки комісії або інші вартісні
елементи кредиту, що не були зазначені
у договорі.

Також ОСОБА_1 вказувала, що на час
звернення до суду Банком пропущено
строк позовної давності, та про
необхідність застосування якого без
заяви відповідача йдеться в
законодавстві про захист прав
споживачів.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, за
відсутності представника Банку від
якого надійшла заява про розгляд
справи без нього, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у
скарзі доводи, апеляційний суд вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити за
наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольнив
позов, виходячи з того, що договір
кредиту, який складав собою письмову
заяву позичальника від 16 червня 2006 року
та від 08 травня 2008 року /надалі Заява
позичальника/ та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
/«Розстрочка», «Стандарт»/ затверджені
згідно наказу № 1897 від 22 лютого 2006 року
/надалі Умови/ укладенні між Банком та
ОСОБА_1 на суму 1180,00 грн., що була
збільшена до 7000,00 грн. з кінцевим
терміном повернення, який відповідає
строку дії картки із сплатою відсотків
у розмірі 36% на рік, відповідають
вимогам матеріального права та мало
місце неналежне виконання
позичальником взятих на себе за
договором зобов'язань, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, яку суд
стягнув частково відповідно до
наданого Банком розрахунку.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини у
справі та правильно застосував норми
матеріального права.

Правовідносини з приводу надання
кредиту регулюються Цивільним
кодексом України та Законом України
«Про банки та банківську діяльність» №
2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року /надалі
Закон № 2121-ІІІ/ відповідно до статті 2
якого банківським кредитом визнається
будь-яке зобов'язання банку надати
певну суму грошей, в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання сплати процентів та інших
зборів з такої суми.

Та правовою формою щодо оформлення
відносин сторін є кредитний договір, та
відповідно до положень частини 1 статті
1054 ЦК України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Отже відповідно до дійсного змісту
наведених норм, кредитний договір
обов'язково має укладатись у письмовій
формі /стаття 1055 ЦК/ та набирає чинності
з моменту, коли сторони в належній
формі досягли згоди з усіх його
істотних умов /ч.1 ст. 638 ЦК України/ та
істотними умовами кредитного договору
є предмет, строк повернення та його
ціна /розмір процентів/.

Відповідно до наявної у справі
спільної письмової Заяви позичальника
та Банку за підписами обох сторін від 16
червня 2006 року /а.с. 7/, сторони погодили
умови щодо розміру коштів кредитний
ліміт в сумі 1180,00 грн., що можуть бути
отримані в кредит, строку їх
повернення, який зумовлений строком
дій кредитної картки, також дійшли
згоди щодо процентної ставки на рівні
36% на рік на суму залишку
заборгованості, разом з тим, зазначена
заява містить положення відповідно до
якого заявник ОСОБА_1 давала згоду на
те, що дана заява разом із Умовами
становить між сторонами договір про
надання банківських послуг щодо
кредитування /Кредитний договір/.

Отже з огляду на викладене, між
сторонами мав місце Кредитний договір,
що складався із Заяви позичальника та
Умов, та такий висновок узгоджується із
положеннями наведених норм, та
підтверджується наявними у справі
письмовими доказами, зокрема
відповідач не оспорювала тієї
обставини, що вона відповідно до
Кредитного договору отримала платіжну
кредитну картку номер НОМЕР_1, строком
дії на 12 місяців

з кредитним лімітом на рахунку в
розмірі 1180,00грн., що був відкритий 16
червня 2006 року.

Разом з тим, згідно наявної у справі
спільної письмової Заяви позичальника
та Банку за підписами обох сторін від 08
травня 2008 року /а.с. 42/, сторони погодили
умови щодо збільшення розміру
кредитного ліміту до 7000,00 грн., також
дійшли згоди щодо процентної ставки на
рівні 36% на рік на суму залишку
заборгованості, разом з тим, зазначена
заява також містить положення
відповідно до якого заявник ОСОБА_1
давала згоду на те, що дана заява разом
із Умовами становить між сторонами
договір про надання банківських послуг
щодо кредитування /Кредитний договір/

Отже з огляду на викладене, висновки
суду першої інстанції про наявність
між сторонами Кредитного договору
узгоджуються із положеннями наведених
норм та підтверджуються наявними у
справі письмовими доказами.

Та за загальним правилом договірне
зобов'язання повинне виконуватись
відповідно до тих умов, які сторони
визначили при укладення договору.

У той же час, із наявного у справі
розрахунку заборгованості за
договором від 16 червня 2006 року
укладеним між Банком та ОСОБА_1 /а.с. 4-6/
вбачається, що позичальник отримала
кошти в позику в загальному розмірі
9522,01 грн., які в межах визначеного
строку не повернула та кредит не
погасила, з огляду на що, утворилася
заборгованість станом на 31 травня 2013
року у загальному розмірі 27804,79 грн. із
яких 9522,01 грн. заборгованість за
кредитом, 16482,55 грн. заборгованість за
процентами за користування кредитом,
500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1300,23
грн. штраф (процентна складова) .

У то же час, відповідно до ч. 1 ст. 546 та
ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання /п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України/.

Пунктом 8.6 Умов що є складовою
Кредитного договору передбачена
відповідальність за порушення
зобов'язання, а саме за порушення
клієнтом строків платежу щодо будь
якого із грошових зобов'язань,
передбачених діючим договором більш
ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний
сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.
та 5% від суми позову.

Отже позичальник отримала кошти в
кредит, які в межах визначеного строку
не повернула та кредит не погасила, з
огляду на що, зобов'язана також
сплатити штраф який суд визначив у
розмірі 1300,23 грн., та встановлені
обставини вказують на обґрунтованість
висновків суду про стягнення штрафу в
розмірі який не може бути предметом
перевірки в апеляційному суді,
оскільки сторонами не оспорювався.

Отже судом першої інстанції враховано,
що позовні вимоги Банку узгоджуються
із умовами Кредитного договору,
відповідно до якого передбачено право
банку вимагати, та обов'язок
позичальника повернути кредит,
сплатити проценти, комісію та інші
платежі, що визначені цим Договором.

При цьому, апеляційний суд виходить з
того, що наявність заборгованості
обумовлена тими обставинами що
позичальник продовжувала
користуватися карткою та отримувати
готівкові кошти у позику від Банку, та
здійснювати погашення на умовах та в
порядку що були визначені в Кредитному
договору і після закінчення річного
строку з моменту отримання платіжної
картки.

Разом з тим, не узгоджуються із
фактичним обставинами справи
заперечення відповідача про порушення
Банком строків позовної давності,
оскільки із матеріалів справи
вбачається, що Кредитний договір
укладено 16 червня 2006 року, на виконання
умов якого позичальник здійснювала
погашення заборгованості і в 2013 році /16
квітня 2013 року/, чого сторони в
апеляційному суді фактично не
оспорювали.

Згідно умов Кредитного договору
позичальник зобов'язана була повернути
кредит протягом дії Кредитного
договору, який згідно пункту 9.12 Умов
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання, та може автоматично
лонгуватися на такий самий строк.

Та на час звернення Кредитний договір
не припинив свою дію, оскільки
позичальник фактично після закінчення
строку дії картки 17 червня 2007 року,
звернулася із заявою про збільшення
кредитного ліміту, отримувала кошти та
здійснювала погашення за договором, з
огляду на що вірні висновки суду про те,
що строк дії договору продовжувався, та
це підтверджено фактичними
обставинами.

Зазначені висновки суду також
ґрунтуються на умовах Кредитного
договору пунктів 4.8, 3.1.3 та 9.12
відповідних Умов та Правил
користування платіжною карткою, за
змістом яких можливе продовження
строку дії картки.

Отже, Банк відповідно до встановлених
обставин, у зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору, використав своє
право та звернувся до суду про
стягнення заборгованості 17 липня 2013
року в період дії Кредитного договору,
з огляду на що необґрунтовані вимоги
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Отже, виходячи з фактичних обставин
справи, висновки суду є вичерпними,
зроблені у відповідності та на
підставі матеріальних норм які
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дружківського міського
суду Донецької області від 24 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з моменту набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: