Справа № 361/4733/13-ц Головуючий у І
інстанції Дутчак І.М.Провадження №
22-ц/780/1588/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 4
У Х В А Л А

іменем України

13 березня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Олійника В.І., Поліщука М.А.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним вище позовом, який
надалі уточнив і мотивував тим, що
перебував із відповідачкою ОСОБА_3 у
шлюбі, який розірвано у 1991 році. Проте
після розірвання шлюбу вони продовжили
проживати однією сім'єю в будинку по
АДРЕСА_1, вели спільне господарство,
мали спільний бюджет. Вказував, що факт
проживання однією сім'єю з
відповідачкою встановлений рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 12 квітня 2013 року.
Вказував, що під час проживання з
відповідачкою однією сім'єю без
реєстрації шлюбу вони у встановленому
законом порядку на підставі дозволу
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю за
спільні кошти побудували міні-торговий
комплекс по АДРЕСА_2, в який спільно
придбали і завезли обладнання: вітрини
кондитерські, холодильні та
морозильні, стелажі холодильні. Вважає,
що відповідно до ст.74 СК України
зведений міні-торговий комплекс та
обладнання в ньому є спільним майном,
проте поскільки він не прийнятий до
експлуатації у нього та відповідачки в
даний час виникли майнові права на
споруду цього комплексу.

Посилаючись на статті 74,60,70 СК України
просив визнати за ним майнові права на
отримання у власність 1/2 частини
міні-торгового комплексу загальною
площею 785,1 кв.м. по АДРЕСА_2 після
прийняття його до експлуатації,
розділити спільне майно та визнати за
ним право власності на вітрину
холодильну W-30G, вартістю 24991,51 грн.,
вітрину холодильну W-12G, вартістю 13052,18
грн., вітрину морозильну W-12G, вартістю
15315,41 грн., стелаж холодильний R-20,
вартістю 23665,85 грн., відповідачці
виділити стелаж холодильний R-20,
вартістю 23665,85 грн., стелаж холодильний
R-10, вартістю 17027,77 грн., вітрину
морозильну W-20 МR/G, вартістю 21953,52 грн.,
вітрину кондитерську С-16G, вартістю 14344
грн., стелаж холодильний R-20, вартістю
23665,85 грн. Стягнути з відповідачки на
його користь судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 жовтня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено в повному
обсязі. Визнано за позивачем майнові
права на отримання у власність 1/2
частини міні-торгового комплексу та
розділено рухоме майно.

ОСОБА_1 як особа, яка не брала участь у
справі, проте вважає, що суд вирішив
питання про її права і обов'язки, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд обгрунтовував
свої висновки тим, що сторони в період
проживання однією сім'єю без
реєстрацію шлюбу, що підтверджено
судовим рішенням, збудували завершений
будівництвом, проте не прийнятий до
експлуатації міні-торговий комплекс, а
також придбали обладнання: вітрини і
стелажі для його функціонування. Дане
майно згідно ст.74 СК України є їх
спільною сумісною власністю і кожна
сторона має право на його половину.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

За положеннями ст.74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою, майно набуте ними за
час спільного проживання, належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог статей 60,70 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони в період із 24 квітня 1991 року по 6
березня 2013 року проживали однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, що стверджується
рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 квітня 2013
року про встановлення вказаного
юридичного факту.

Також судом встановлено, що в перід
проживання однією сім'єю сторони на
виділеній відповідачці в оренду
земельній ділянці площею 0,1200 га по
АДРЕСА_2 на підставі дозволу Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю № 437/10 від 31 травня 2010 року за
спільні кошти побудували міні-торговий
комплекс загальною площею 785,1 кв.м. З
висновку експерта № 40/44-13 від 25 вересня
2013 року слідує, що будівництво
міні-торгового комплексу завершене,
ступінь його будівельної готовності
становить 100 % і комплекс може
використовуватись за призначенням,
однак комплекс не прийнятий до
експлуатації.

Крім того, судом встановлено, що для
функціонування комплексу сторони
придбали обладнання у вигляді
хододильних стелажів, хододильних,
морозильних і кондитерських вітрин.

За таких обставин суд обгрунтовано
прийшов до висновку про наявність
підстав для визнання за сторонами
майнових прав за кожним на половину
торгового комплексу та розподіл
рухомого майна.

Колегія суддів вважає необгрунтовании
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що на все майно ОСОБА_3 державним
виконавцем накладено арешт, бо на
виконанні у ВДВС перебуває виконавчий
лист про стягнення із ОСОБА_3 на її
користь коштів у розмірі 3315773,26 грн., а
тому майно поділу не підлягає.

Наявність арешту як і наявність у
ОСОБА_3 боргу перед ОСОБА_1 не є
перешкодою для реалізації ОСОБА_2
наданих йому законом прав на спільне
майно, в тому числі розподіл майна,
поскільки право володіння та
користування майном не заборонено, а
поділ майна подружжя не є
розпорядженням ним.

Посилання апелянта на те, що спірний
торговий комплекс є спільною власністю
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 необгрунтовані,
поскільки остання не надала суду
належних і допустимих доказів про те,
що вона є співвласником спірного майна.
Зокрема торговий комплекс
розташований на земельній ділянці, яку
орендує ОСОБА_3, дозвіл на виконання
будівельних робіт виданий Інспекцією
ДАБК на ім'я ОСОБА_3, технічний паспорт
також оформлений на ім'я останньої.
Рішення суду з цього приводу на час
вирішення спору також відсутнє.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :