Провадження № 2/369/120/14
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2014 року
Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:

головуючого судді
Волчка А.Я.,

за участю секретаря
Шевчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом державного підприємства
«Київське лісове господарство» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи:
Тарасівська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області, Київське обласне та по м. Києву
управління лісового та мисливського
господарства про витребування із
чужого незаконного володіння
земельної ділянки у державну власність
, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року державне підприємство
«Київське лісове господарство»
звернулось до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи:
Тарасівська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області, Київське обласне та по
м. Києву управління лісового та
мисливського господарства про
витребування із чужого незаконного
володіння земельної ділянки у державну
власність.

Заявлені позовні вимоги
обґрунтовувало тим, що рішенням XVI
сесії V скликання Тарасівської
сільської ради від 27.06.2008 року надано
дозвіл на складання проекту відведення
земельної ділянки розміром 0,1300 га з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Рішенням XXI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від 20.02.2009
року затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_1 для ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_1, площею 0,1300 га.

В подальшому, на підставі
вищезазначеного рішення сільської
ради був виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 421963 на ім'я ОСОБА_1.

02.03.2010 року на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки
ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,1300 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:004:0065.

Відповідно до висновку про експертну
грошову оцінку, вартість даної
земельної ділянки загальною площею 1 300
кв. м. становить 163 748 (сто шістдесят три
тисячі сімсот сорок вісім) грн. 00 коп.

Відповідно до інформації ДП «Київське
лісове господарство» від 05.12.2012 року
№ 02-913, № 02-909 земельна ділянка
ОСОБА_2 відноситься до земель лісового
фонду, а саме до кварталу 48, виділ 2
Васильківського лісництва. Згідно
даної інформації, ДП «Київське лісове
господарство» не надавало дозволу на
вилучення даної земельної ділянки
лісового фонду, зміни цільового
призначення земель не проводилось.

ОСОБА_2 самовільно, без відповідної
правової підстави, незаконно заволодів
земельною ділянкою площею 0,1300 га, що
відноситься до земель лісового фонду, а
саме кварталу 48 виділ 2 Васильківського
лісництва.

По даному факту порушення працівниками
лісової охорони Васильківського
лісництва ДП «Київський лісгосп» був
складений акт огляду та вчинення
правопорушення лісового законодавства
та направлений до Державної інспекції
сільського господарства в Київській
області для прийняття рішення по суті
вчиненого ОСОБА_2 адміністративного
правопорушення.

Відповідно до інформації, наданої
Тарасівської сільською радою, ОСОБА_2
не звертався до Тарасівської сільської
ради з клопотанням про зміну цільового
призначення земельної ділянки з
особистого селянського господарства
на будівництво житлового будинку і
господарських споруд; дозволу на
проект відведення земельної ділянки на
зміну цільового призначення
Тарасівської сільською радою не
надавалось; заяви ОСОБА_2 про надання
дозволу на будівництво житлового
будинку до сільської ради не надходило.

Позивач просив суд витребувати із
чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на
користь державного підприємства
«Київське лісове господарство»
земельну ділянку площею 0,1300 га, що
розташована поза межами Тарасівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області вартістю 163 748
(сто шістдесят три тисячі сімсот сорок
вісім) грн. 00 коп.; зобов'язати ОСОБА_2
відновити земельну ділянку до
попереднього стану, знести самовільну
збудовану огорожу на земельній ділянці
площею 0,1300 га, що розташована поза
межами Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, яка належить державному
підприємству «Київське лісове
господарство».

30.01.2014 року представник ОСОБА_2 подав
до канцелярії Києво-Святошинського
районного суду письмові заперечення
проти позову, відповідно до яких
зазначив, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 подали заяву на
виготовлення проекту землевідведення,
який затверджено рішенням XXI сесії V
скликання Тарасівської сільської ради
20.02.2009 року на підставі заяв вказаних
осіб. Проект відведення земельних
ділянок було погоджено у всіх
необхідних органах державної влади та
місцевого самоврядування, згідно
чинного законодавства. Зокрема, у
Головному управлінні земельних
ресурсів; в Управлінні земельних
ресурсів Києво-Святошинському районі
Київської області, 19 лютого
2009 року; у Києво-Святошинській районній
державній адміністрації відділу
містобудування та архітектури, 12
лютого 2009 року; у Державній
санітарно-епідеміологічній службі
Міністерства охорони здоров'я України,
20 лютого 2009 року; у Державному
Управлінні охорони навколишнього
природного середовища України,
19 лютого 2009 року; в Управлінні
культури та туризму Київської обласної
державної адміністрації, 20 лютого 2009
року; в Головному управлінні
Держземагенства у Київській області
відділу Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської
області, 19 лютого 2009 року.

На підставі рішення XXI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від
20.02.2009 року ОСОБА_1 було відведено
земельну ділянку площею 0,13 га по
АДРЕСА_1 та 17 грудня 2009 року нею
отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 421963.

Отже, ОСОБА_1 було пройдено всі
необхідні інстанції, які здійснюють
відповідний облік земель, а погодження
вказаних органів свідчить про
законність прийняття рішення
Тарасівської сільською Радою рішення
про відведення земельної ділянки.

22 березня 2001 року ОСОБА_1, на підставі
посвідченого державним нотаріусом
договору купівлі-продажу продала
зазначену земельну ділянку ОСОБА_2.

Перед вчиненням цього правочину
державний нотаріус також перевіряв
відповідність документів на земельну
ділянку. Більш того, перед продажем
спірної земельної ділянки ОСОБА_1
отримала висновок про відсутність
обмежень щодо розпорядження земельною
ділянкою по АДРЕСА_1.

Крім того, представник Відповідача
зазначив, що відповідно до планшету № 2
Васильківського лісництва ДП
«Київський лісгосп» відсутня
інформація з приводу розміщення кв. 48
виділу 2. Згідно свідчення про
приймання-передачу земель за
попередній ревізійний рік
Васильківському лісництву квартал 48
вид 2 не передавався та відомості
наявні про квартал 48 існують лише щодо
передачі виділів 22, 24, 25, 26. Крім того,
Позивачем не надано жодного
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку кварталу 48 нібито
Васильківського лісництва. Крім того, у
самому листі ВО «Укрдержліспроект»
вказує про відсутність координат та
кадастрового плану наданого ними
планшету № 2.

Крім того, Позивачем не надано
документів, які підтверджують той факт,
що земельна ділянка, яка належить
ОСОБА_2 була у власності чи
користуванні лісництва чи відноситься
до земель лісогосподарського
призначення.

В судовому засіданні представники
Позивача підтримали заявлені позовні
вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
заперечували проти задоволення
позовних вимог.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову з наступних
підстав.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що
загальними засадами цивільного
законодавства є: 1) неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини;
2) неприпустимість позбавлення
права власності, крім випадків,
встановлених Конституцією України та
законом; 3) свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні,
рішенням XVI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від 27.06.2008
року надано дозвіл на складання
проекту відведення земельної ділянки
розміром 0,1300 га з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1
ОСОБА_1.

Рішенням XXI сесії V скликання
Тарасівської сільської ради від 20.02.2009
року затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_1 для ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_1, площею 0,1300 га.

В подальшому, на підставі
вищезазначеного рішення сільської
ради був виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 421963 на ім'я ОСОБА_1.

У статті 35 Земельного кодексу України
2001 року (далі - ЗК України) зазначено, що
громадяни України із земель державної
і комунальної власності мають право
набувати безоплатно або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

Згідно зі ст. 81 ЗК України 2001 року
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки, зокрема,
на підставі безоплатної передачі із
земель державної або комунальної
власності.

У відповідності до ст. 116 ЗК України 2001
року громадяни набувають право
власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами здійснюється,
зокрема, шляхом передачі земельних
ділянок у власність. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться також у разі
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Стаття 118 ЗК України 2001 року встановлює
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами.

Статтею 125 ЗК України 2001 року
визначено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

02.03.2010 року на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки
ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,1300 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:004:0065.

Відповідно до ст. 17 Лісового кодексу
України у постійне користування ліси
на землях державної власності для
ведення лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи. Ліси
надаються в постійне користування на
підставі рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, прийнятого в межах їх
повноважень за погодженням з органами
виконавчої влади з питань лісового
господарства та з питань охорони
навколишнього природного середовища
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та з питань
охорони навколишнього природного
середовища. Право постійного
користування лісами посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

Стаття 48 Лісового кодексу України
встановлює вимоги до змісту та форми
матеріалів лісовпорядкування: у
матеріалах лісовпорядкування дається
якісна і кількісна характеристика
кожної лісової ділянки, комплексна
оцінка ведення лісового господарства,
що є основою для розроблення на засадах
сталого розвитку проекту організації
та розвитку лісового господарства
відповідного об'єкта
лісовпорядкування. Проект організації
та розвитку лісового господарства
передбачає екологічно обґрунтоване
ведення лісового господарства і
розробляється відповідно до
нормативно-правових актів, що
регулюють організацію
лісовпорядкування. У проекті
організації та розвитку лісового
господарства визначаються і
обґрунтовуються основні напрями
організації і розвитку лісового
господарства, об'єкта
лісовпорядкування з урахуванням стану
та перспектив економічного і
соціального розвитку регіону.
Матеріали лісовпорядкування
затверджуються в установленому
порядку органом виконавчої влади з
питань лісового господарства
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центрального
органу виконавчої влади з питань
лісового господарства за погодженням
відповідно з органом виконавчої влади
з питань охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Крим, територіальними
органами центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища.
Затверджені матеріали
лісовпорядкування є обов'язковими для
ведення лісового господарства,
планування і прогнозування
використання лісових ресурсів.

Пункт 5 Прикінцевих положень Лісового
кодексу України встановлює, що до
одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування.

До планово-картографічних матеріалів
відносяться лісовпорядні планшети,
виготовлення та розмноження яких
регламентується Інструкцією про
порядок виготовлення та розмноження
лісових карт, затвердженої
Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року,
згідно з вимогами якої складені
оригінали планшетів, які мають межі з
іншими землекористувачами,
завіряються в органах
землекористування того району, де
проводяться лісовпорядні роботи.

Відповідно до постанови Верховної
Ради України від 21.01.1994 р. № 3853-ХІІ «Про
введення в дію Лісового кодексу
України», до приведення законодавства
України у відповідність із Лісовим
кодексом України законодавчі та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Кодексу. На сьогодні є
чинною Інструкція з проведення
лісовпорядкування, затверджена
постановою Держкомлісу СРСР від 12.09.1985
року № 4 в частині, що не суперечить
законодавству України.

Згідно із п. 3.6.2.2 Інструкції
лісовпорядна організація зобов'язана
отримати в районних (обласних) органах
землеустрою викопіювання меж,
встановлених землеустроєм, по
землекористувачах, суміжних із
територією впорядковуваного об'єкту.
Відповідно до Інструкції із
землевпорядкування «межі земельних
ділянок лісового фонду, що підлягають
лісовпорядкуванню, визначаються на
основі планів
внутрішньогосподарського
землевпорядкування і наносяться на
їхні копії, які засвідчуються
землевпорядною службою району».

Пункт 2.3.3 Інструкції визначає, що до
лісовпорядної документації
відносяться також: документи, які
засвідчують перевірку і узгодження із
органами землеустрою за наявними
матеріалами і в натурі меж
підприємства, розв'язання всіх спірних
питань із суміжними
землекористувачами; перелік урядових
рішень про передачу і прийомку земель,
здійснених після попереднього
землеустрою; оригінали документів на
землі, передані в довгострокове
користування.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. У випадках, встановлених
законом, до суду можуть звертатися
органи та особи, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб, або державні чи суспільні
інтереси.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених
ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Перше, що повинно було бути доведено
суду Позивачем, так це наявність прав
та інтересів, які були порушені і
підлягають судовому захисту, тобто
наявність у ДП «Київське лісове
господарство» на час прийняття рішень
Тарасівською сільською радою
Києво-Святошинського району Київської
області права постійного користування
спірними земельними ділянками.

З матеріалів справи вбачається, що
Позивачем на підтвердження своїх вимог
були надані: довідка ДП «Київське
лісове господарство» від 05.12.2012 року
(а.с.18), в якій зазначено, що погодження
на вилучення земельної ділянки в
кварталі 48 вид 2 Васильківського
лісництва поблизу вул. Зоряна в с.
Тарасівка Києво-Святошинського району
не надавалося і зміни цільового
призначення не проводилося; довідкою
Київського обласного управління
лісового та мисливського господарства
від 07.12.2012 року за № 01-04/2013 (а.с.19) про
виявлення порушення лісового
законодавства (розпочато будівництво
на земельній лісовій ділянці, яка не
вилучалась у постійного
землекористувача ДП «Київський
лісгосп»), згоди на вилучення та зміну
цільового призначення земельної
лісової ділянки в кварталі 48 виділ ДП
«Київський лісгосп» та Управління не
надавали; довідкою відділу
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі від
19.06.2013 року (а.с.20) про те, що земельна
ділянка з кадастровим номером
:01:004:0065 розташована на землях, які
відповідно до планово-картографічних
матеріалів обліковуються як
землекористування ДП «Київське лісове
господарство».

Проте, всупереч ст. 60 ЦПК України суду
так і не було надано жодного документу,
який передбачений ст.ст. 125, 126 ЗК
України 2001 року, ст.ст. 17, 48, п. 5
Прикінцевих положень Лісового кодексу
України, Інструкції з проведення
лісовпорядкування в єдиному
державному лісовому фонді СРСР
(частина друга, 1990 рік), а вищезазначені
документи, які надані Позивачем, не
дають підстав для категоричного
висновку, вважати, що земельна ділянка,
яка виділялась ОСОБА_1, відноситься до
земель лісового фонду і ДП «Київське
лісове господарство» мало права
постійного користування на дану
земельну ділянку. Крім того Позивачем
не надано доказів на підтвердження
факту погодження
планово-картографічних матеріалів в
органах землеустрою, про що зазначено в
Інструкції з проведення
лісовпорядкування.

Статтею 41 Конституції України
проголошено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Згідно зі ст. 14 Конституції України,
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами виключно відповідно до
закону.

Дане положення Основного Закону
узгоджується зі статтею 5 Земельного
кодексу України, в якій зазначено, що
одним із принципів земельного
законодавства є забезпечення гарантій
прав на землю.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до статті 387 Цивільного
процесуального кодексу України лише
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним. За таких обставин,
позовні вимоги ДП «Київське лісове
господарство» щодо витребування
спірної земельної ділянки та
зобов'язання вчинити дії не можуть бути
задоволені, оскільки ця ділянка на
законних підставах вибула з державної
власності та набула статусу приватної
власності.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно
до ст.ст. 3, 13, 14, 41 Конституції України,
ст.ст. 3, 15, 321 ЦК України, ст.ст. 5, 35, 81,
116,118, 121, 125, 126 ЗК України 2001 року, ст.ст.
17, 48, п.п. 2, 5Прикінцевих положень
Лісового Кодексу України, Інструкцією
з проведення лісовпорядкування в
єдиному державному лісовому фонді СРСР
(ч. 2, 1990 рік), п. 4 Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009, ст. 1 Протоколу
№ 1 до Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод, керуючись
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову державного
підприємства «Київське лісове
господарство» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті
особи: Тарасівська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області, Київське обласне та по м.
Києву управління лісового та
мисливського господарства про
витребування із чужого незаконного
володіння земельної ділянки у державну
власність - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками
цивільного процесу в апеляційному
порядку до Апеляційного суду Київської
області через Києво-Святошинський
районний суд Київської області шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.Я.Волчко