Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/555/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 29 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш», директора
Публічного акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» Купмана Віктора
Карповича про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні, моральної
шкоди та зобов'язання вчинити певні
дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ПАТ
«Бердянськсільмаш», директора ПАТ
«Бердянськсільмаш» Купмана В.К. про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії .

В позові зазначала, що 01.09.2009 року
наказом № 176/10-02 вона була прийнята на
посаду головного бухгалтера ВАТ «КБ
«Бердянськсільмаш»., згодом назву
змінено на ПАТ «Бердянськсільмаш».
Згідно наказу №172/10-02 від 18.12.2012 року її
було звільнено з роботи за згодою
сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день
звільнення з нею не проведено
остаточний розрахунок. Рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області її позов про
стягнення коштів, належних працівнику
при звільненні задоволено частково.
Відділом ДВС Бердянського МУЮ рішення
суду було виконано, остаточний
розрахунок проведено 01.07.2013 року.
Загальна сума заборгованості, що була
сплачена за рішенням суду складає 59375
грн. 19 коп.. Посилаючись на ст. ст. 116, 117
КЗпП України просила стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з 19.12.2012 року по день
фактичного розрахунку 01.07.2013 року в
розмірі 104181 грн. 88 коп. Невиплата
відповідачем належних їй сум призвела
до порушення її прав та заподіяло
моральну шкоду, оскільки саме з вини
відповідача вона не мала можливості
своєчасно та в повному обсязі
оплачувати житлово-комунальні послуги,
виконувати умови договору овердрафту
по заробітній платіжній картці від
22.07.2011 року, через що довелося сплатити
банку проценти та пеню в розмірі 3351 грн.
На її утриманні знаходиться
неповнолітній син, який потребує
значних грошових витрат на їжу, одяг,
сплату за додаткові зайняття. У
відшкодування моральної шкоди просила
стягнути з відповідача 10000 грн. Також
просила допустити негайне виконання
рішення суду в частині стягнення
середньої заробітної плати в межах
місячного платежу в розмірі 16027 грн. 98
коп. та покласти на Купмана В.К.,
генерального директора ПАТ
«Бердянськсільмаш» обов'язок покрити
шкоду, заподіяну підприємству у
повному розмірі завданої шкоди.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 29
листопада 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «Бердянськсільмаш» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні з 19.12.2012 року по день
фактичного розрахунку 01.07.2013 року в
сумі 69812 грн. 60 коп. та 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Бердянськсільмаш» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В судове засідання апеляційного суду
позивач ОСОБА_2 не з'явилась, направивши
до суду заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Також в судове засідання повторно не
з'явився представник відповідача
(апелянта), надіславши на адресу суду
заяву про відкладення розгляду справи.

Судова колегія відхилила заяву
апелянта про відкладення розгляду
справи (з тих причин, що в зв'язку з
зупинкою підприємства кошти на
фінансування відряджень відсутні).

Відхиливши заяву апелянта про
відкладення розгляду справи, колегія
суддів виходила з того, що це повторна
неявка представника апелянта. Крім
того, у відповідності до статті 27 ЦПК
України участь в судовому засіданні є
правом особи, яка бере участь у справі.
Суд не вбачив підстав для відкладення
розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК
України, оскільки згідно даної норми
процесуального права апеляційний суд
відкладає розгляд справи в разі неявки
у судове засідання особи, яка бере
участь у справі, щодо якої немає
відомостей про вручення їй судової
повістки, або за її клопотанням, коли
повідомлені нею причини неявки буде
визнано судом поважними.

Проте, з наданої заяви про відкладення
розгляду справи вбачається, що
підписана вона не директором
підприємства, а представником за
довіреністю. Крім того, будь-яких
доказів щодо зупинки підприємства та
відсутності коштів на рахунку
підприємства суду не надано, а тому не
доведено поважність причин неявки
представника відповідача (апелянта) в
судове засідання.

Слід зазначити, що в судове засідання,
призначене вперше на 12.02.2014 року
представник апелянта також не
з'явився, надавши суду заяву про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
тим, що на підприємстві ПАТ
«Бердянськсільмаш» з 03.02.2014 року по
02.03.2014 року встановлено режим неповного
робочого часу (а. с. 125), а тому судова
колегія дійшла висновку про
відкладення розгляду справи,
призначеного на 12.02.2014 року. Розгляд
справи повторно призначено на 12.03.2014
року.

Апелянтом, який є юридичною особою,
жодних відомостей про те, що юридична
особа не може направити до
апеляційного суду іншу компетентну
особу, не представлено. Таким чином,
ПАТ «Бердянськсільмаш» реалізувало
надане йому статтею 27 ЦПК України
право брати участь в судовому
засіданні на власний розсуд.

З огляду на приписи статті 303-1 ЦПК
України, якою визначено, що апеляційна
скарга на рішення суду першої
інстанції має бути розглянута протягом
двох місяців з дня постановлення
ухвали про прийняття апеляційної
скарги до розгляду, а апеляційна скарга
на ухвалу суду першої інстанції -
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до розгляду, судова
колегія ухвалила розглянути
апеляційну скаргу ПАТ
«Бердянськсільмаш» за відсутності
представника апелянта, оскільки
подальше відкладення розгляду справи
суперечить вищевикладеним положенням
процесуального права.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції вірно посилався
на положення статей 47, 115, 116, 117 КЗпП
України, якими передбачені: обов'язок
власника або уповноваженого ним органу
провести розрахунок з працівником і
видати йому трудову книжку; строки
виплати заробітної плати; строки
розрахунку при звільненні;
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні та на
статтю 237-1 цього Кодексу, згідно якої
обов'язок відшкодування моральної
шкоди працівнику у разі порушення
його законних прав покладено на
власника або уповноваженого ним
органу.

При цьому суд виходив з того, що у
відповідності до вимог вищевказаних
норм трудового права з ПАТ
«Бердянськсільмаш» на користь ОСОБА_2
слід стягнути середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні з 19.12.2012 року по день
фактичного розрахунку 01.07.2013 року
(виходячи з середньоденного заробітку
537, 02 грн.) за 130 робочих днів (а не за 194
календарних дні, як просила позивач) - в
розмірі 69812 грн. 60 коп. та 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди, яка
спричинена діями відповідача, який
належним чином не провів розрахунок з
позивачем та тривалий час не виконував
судове рішення, чим порушив права
ОСОБА_2, яка була позбавлена необхідних
грошових коштів для утримання своєї
родини (а. с. 2-3; 16-17; 86-87).

Основний довід апеляційної скарги ПАТ
«Бердянськсільмаш» полягає в тому, що
підприємство розрахувалося з ОСОБА_2
ще 05.06.2013 року, що підтверджується
платіжним дорученням № 27 від 05.06.2013
року. Апелянт вказує, що саме з цієї
дати починається перебіг строку з
вимогою про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні (а. с. 104).

Проте, такий довід апеляційної скарги
не знайшов підтвердження при
апеляційному розгляді.

Зокрема, зі змісту апеляційної скарги
видно, що відповідач не заперечує і про
стягнення з нього на користь позивача
суми середнього заробітку, а лише не
погоджується щодо визначення періоду
нарахування середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні. В апеляційній скарзі
навіть надано розрахунок середньої
заробітної плати за 114 днів затримки
розрахунку - з дня звільнення по 05.06.2013
року, коли платіжним дорученням кошти
були перераховані на рахунок Державної
виконавчої служби (а. с. 104 - на звороті).

Згідно статті 47 Кодексу законів про
працю України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України в
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 дано
офіційне тлумачення положень статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього Кодексу .

Конституційний Суд України визначив,
що в аспекті конституційного звернення
положення частини першої статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 з
01.09.2009 року працювала головним
бухгалтером ПАТ «Бердянськсільмаш».
18.12.2012 року звільнилася з підприємства
на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за
угодою сторін (а. с. 8-9).

В порушення вимог статей 47, 116 КЗпП
України ПАТ «Бердянськсільмаш» не
розрахувалося з ОСОБА_2 на час
звільнення, а тому за рішенням
Бердянського міськрайонного суду від
05.03.2013 року (цивільна справа № 310/361/13-ц)
з ПАТ «Бердянськсільмаш» на користь
ОСОБА_2 було стягнуто суму коштів,
належних їй при звільненні в
загальному розмірі 59375 грн. 19 коп. (а. с.
14-15).

Як зазначено в мотивувальній частині
оскаржуваного судового рішення та
підтверджується матеріалами справи,
постановою головного державного
виконавця ВДВС Бердянського МРУЮ №
36910032 від 07.03.2013 року відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 310/361/13-ц, виданого Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області щодо стягнення з ПАТ
«Бердянськсільмаш» на користь ОСОБА_2
коштів, належних їй при звільненні в
розмірі 59375, 19 грн.

В пункті 2 цієї Постанови
запропоновано боржнику - ПАТ
«Бердянськсільмаш» самостійно
виконати судове рішення в строк до
13.03.2013 року (а. с. 85).

Платіжним дорученням № 27 від 05.06.2013
року ПАТ «Бердянськсільмаш»
перерахувало на рахунок відділу
державної виконавчої служби м.
Бердянська на виконання Постанов
виконавчого провадження (виконавчих
проваджень - у кількості 7 штук, в тому
числі, і вищевказане виконавче
провадження) 130058, 57 грн. (а. с. 84).

Як вже зазначалося раніше, Рішенням
Конституційного Суду України від 22
лютого 2012 року № 4-рп/2012 дано офіційне
тлумачення положень статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей
117, 237 цього кодексу. Конституційний
Суд України визначив, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Частинами 1-2 статті 45 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що грошові суми, стягнуті
з боржника, зараховуються державним
виконавцем на відповідний рахунок
органу державної виконавчої служби.

За письмовою заявою стягувача -
фізичної особи чи його представника (за
наявності відповідних повноважень)
стягнуті грошові суми можуть бути
перераховані державним виконавцем на
зазначений ним рахунок у банку або в
іншій фінансовій установі чи надіслані
на адресу стягувача поштовим
переказом, що здійснюється за його
рахунок, крім переказу аліментних сум.

Згідно положень частини 5 цієї статті
не допускається виплата стягувачу
стягнутих сум готівкою.

За таких обставин дата остаточного
розрахунку зі стягувачем - це дата
фактичного проведення розрахунку, в
результаті якого стягувач отримує
грошові кошти (грошові кошти
зараховуються на особистий рахунок
стягувача, відкритий в банківській
установі або направляються йому по
пошті).

Як вбачається з виписки за особовим
рахунком ОСОБА_2, по виконавчому
документу № 310/361/13-ц на її рахунок
11.04.2013 року надійшло 7249, 84 грн. та 01.07.2013
року надійшло 52125, 35 грн. (а. с. 16-17.)

Таким чином, затримка розрахунку після
звільнення по день фактичного
розрахунку мала місце. Позивач
зазначала, що затримка складала 194
календарних дні, проте суд першої
інстанції дійшов висновку, що з 19.12.2012
року по день фактичного розрахунку
01.07.2013 року слід нараховувати середній
заробіток за 130 робочих днів, що
нараховується наступним чином:
середньоденний заробіток (вказаний в
довідці ПАТ «Бердянськсільмаш»- на а. с.
87) 537, 02 грн. помножити на 130 роб. дн. =
69812 грн. 60 коп.

Також апелянт посилається на те, що у
позивача була можливість стежити за
проходженням грошових коштів по
рахункам ПАТ «Бердянськсільмаш».

Такі доводи апеляційної скарги є
неспроможними, оскільки ОСОБА_2 з 18.12.2012
року не працює на підприємстві,
позбавлена можливості отримувати
будь-яку інформацію щодо руху коштів
підприємства.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, а тому апеляційна скарга ПАТ
«Бердянськсільмаш» має бути відхилена
з залишенням без змін оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 29
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: