Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/2973/12-ц
Головуючий у 1-й інст. Маслак Віта
Доповідач Жигановська О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі Ямковій
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Житомирської міської ради, КП
„Житомирське обласне бюро технічної
інвентаризації", ОСОБА_3, Реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції, треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про скасування рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради №429
від 07.07.2011 року, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
скасування державної реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна та
усунення перешкод у здійсненні права
розпорядження майном

за апеляційними скаргами ОСОБА_5,
ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 27.01.2014 року,-

встановила:

Рішенням Корольовського
районного суду м.Житомира від 27.01.2014
року частково задоволено позов ОСОБА_1
і ОСОБА_2 Визнано недійсним та
скасовано рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради №429
від 07.07.2011 року „Про оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна"
в частині оформлення права власності
на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1
за ОСОБА_3. Визнано недійсним та
скасовано свідоцтво про право
власності, видане 08.07.2011 року ОСОБА_3 на
об'єкт нерухомого майна за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради №429 від 07.07.2011 року.
Повернуто у власність ОСОБА_3 1/10
частину домоволодіння по АДРЕСА_1.
Вирішено питання щодо відшкодування
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
повернення у власність ОСОБА_3 1/10
частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та
ухвалити нове, яким повернути у
власність ОСОБА_3 1/10 частину будинку по
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового - про відмову у
задоволенні позову. На думку апелянта
судом 1-ї інстанції порушено норми
матеріального і процесуального права,
неповно досліджено спірні
правовідносини, що призвело до
невірних висновків та, як наслідок,
ухвалення незаконного рішення.
Зокрема, вказує на те, що вона є єдиним
користувачем та фактичним власником
виділеного будинку, а тому не мала
отримувати згоду інших співвласників.
Оспорюване рішення виконкому прийнято
із дотриманням п.2 Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, а видане свідоцтво про право
власності жодним чином не порушує
права інших співвласників
домоволодіння.

Апеляційні скарги не підлягають
до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що згідно
архівних документів від 1946 року на
земельній ділянці по АДРЕСА_2
розташовані два житлові будинки, яким в
подальшому надано окремі номери
будинків: 14, 12-б (а.с.199 т.1).

Рішенням Житомирського
міськвиконкому від 11.05.1995 року за №263
АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 без
зміни нумерації будинків (а.с.45 т.1).

Рішенням Житомирського
міськвиконкому від 11.01.1996 року за №12
змінена нумерація будинків, а саме:

- АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 /2-поверховий
житловий будинок/;

- АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 /1-поверховий
житловий будинок/ (а.с.43 т.1).

Житлові будинки АДРЕСА_2, АДРЕСА_1
знаходяться в спільній частковій
власності співвласників та
проінвентаризовані, як одне
будинковолодіння (а.с.48,49,51,94-119 т.1).

Відповідачка ОСОБА_3 на підставі
договору дарування, укладеного між нею
та ОСОБА_10 24.09.1997 року, набула право
власності на 1/10 частину домоволодіння,
яке знаходиться в АДРЕСА_1 і
складається із двох дерев'яних
обкладених цеглою жилих будинків,
загальною жилою площею 160,7 кв.м. (а.с.113
т.1). Вказаний договір дарування є
чинним і ніким не оспорений.

Згідно довідки-характеристики,
яка була видана на ім'я ОСОБА_10 перед
відчуженням частини домоволодіння,
останнє складалось із житлового
будинку А-1 жилою площею 142,4 кв.м. та
житлового будинку Б-1 жилою площею 18,3
кв.м., сараю та двох туалетів. У цій же
довідці зазначено, що за заявою
власника відчужуються: будинок Б-1
жилою площею 18,3 кв.м., сарай В-1, туалет
У-1, які згідно з проведеним розрахунком
складають 1/10 ідеальну частку.
Неможливість поділу домоволодіння на
самостійні стверджується рішенням
міськвиконкому від 23.11.1965 року №848
(а.с.114 т.1). Виправлення внесені у цю
довідку щодо нумерації будинку та
назви вулиці хоча і не застережені
належним чином, проте сторонами не
заперечується, що в ній йдеться про
домоволодіння АДРЕСА_1, яке і стало
предметом часткового відчуження за
договором дарування від 24.09.1997 року.

Співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1
на час набуття ОСОБА_3 права власності
на його частину були:

ОСОБА_10 - 1/10 частки (що складає 10/100);

ОСОБА_11 - 17/100 часток;

ОСОБА_2 - 1/4 частки (що складає 25/100);

ОСОБА_12 - 12/100 часток;

міська рада народних депутатів - 36/100
часток (а.с.114 зворот т.1), що в цілому
складає 100/100, тобто цілу частку.

Станом на 2011 рік, тобто на час
прийняття оскаржуваного рішення
міськвиконкому та видачі свідоцтва про
право власності ОСОБА_3, право
власності на домоволодіння
АДРЕСА_2-АДРЕСА_1 було зареєстровано за
співвласниками в таких частках:

- ОСОБА_3 - 1/10, що дорівнює 10/100;

- ОСОБА_2 - 1/4, що дорівнює 25/100;

- ОСОБА_4 - 12/100;

- ОСОБА_1 - 17/100;

- ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5
-22/100;

- Житомирським міськвиконкомом -
14/100,

що загалом становить цілу частку - 100/100
(а.с.101 т.1).

У фактичному користуванні ОСОБА_3
перебуває житловий будинок АДРЕСА_1, а в
користуванні інших співвласників -
житловий будинок АДРЕСА_2, що ніким не
заперечується.

Згідно рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради №429
від 07.07.2011 року оформлено право
власності ОСОБА_3 на нерухоме майно за
адресою: АДРЕСА_1, з видачею свідоцтва
про право власності на житловий
будинок від 08.07.2011 року (а.с.11-12,65 т.1).

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що виділ
частки ОСОБА_3 із спірного
домоволодіння відбувся із порушенням
вимог ст.ст.358, 364 ЦК України та
Інструкції щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України №55 від 18.06.2007 року.

Такий висновок є правильним і
узгоджується з вимогами чинного
законодавства та підтверджується
дослідженими у справі доказами.

Так, право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності /ч.ч.1,3
ст.358 ЦК України/.

Відповідно до змісту ст.364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Договір
про виділ у натурі частки з нерухомого
спільного майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Таким чином, у разі виділу
співвласником у натурі частки із
спільного майна для співвласника, який
здійснив такий виділ, право спільної
часткової власності на це майно
припиняється. Така особа набуває право
власності на виділене майно, і у
випадку, встановленому законом, таке
право підлягає державній реєстрації.

Пунктом 3.10 Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України №55 від 18.06.2007 року,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 06.07.2007 року за №774/14041, БТІ готує
Висновок щодо технічної можливості
виділу в натурі частки з об'єкта
нерухомого майна для укладення
договору про виділ в натурі частки з
об'єкта нерухомого майна або договору
про виділ частки з об'єктів нерухомого
майна, що є у спільній частковій
власності.

Виділ частки із майна, що є у
спільній частковій власності, не є
правом що самостійно реалізується
особою, яка бажає виділу, а має
здійснюватись на підставі укладеного
між усіма співвласниками договору.
Такий висновок випливає з норми ч.1 ст.358
ЦК України, яка встановлює засади
здійснення права спільної часткової
власності за згодою співвласників. І
лише у разі виникнення між
співвласниками спору справа про виділ
вирішується у судовому порядку.

Вищенаведеними доказами /зміст
договору дарування на ім'я ОСОБА_3,
матеріали інвентарної справи тощо/
беззаперечно встановлено, що у
власності відповідачки перебуває 1/10
частина домоволодіння, що складається
із двох житлових будинків,
розташованих за адресою
АДРЕСА_2-АДРЕСА_1. Всі інші співвласники
цього домоволодіння не надавали згоди
на виділ ОСОБА_3 в натурі 1/10 частки з
об'єктів нерухомого майна, що є у
спільній частковій власності,
відповідний договір між ними не
укладався, а тому суд 1-ї інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для визнання
недійсними та скасування оспорюваних
як рішення міськвиконкому, так і
свідоцтва про право власності, що було
видано на його підставі.

Доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують та не
свідчать про порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те,
що оспорювані рішення міськвиконкому
та свідоцтво про право власності
ніяким чином не порушують права
позивачів, а тому вони не мають права
звернення до суду із цим позовом,
спростовуються, зокрема, змістом листа
приватного нотаріуса ОСОБА_13 (а.с.264 т.1).

Обов'язковість згоди всіх
співвласників на виділення частки
одному із співвласників / в тому числі і
у формі договору про виділ частки з
об'єктів нерухомого майна/прямо
передбачена нормами ч.1 ст.358, 364 ЦК
України та пунктом 3.10 вищеназваної
Інструкції.

За відсутності такої згоди ОСОБА_3
не позбавлена можливості вирішити спір
у судовому порядку.

Посилання апелянта на п.2
Інструкції щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток об'єктів
нерухомого майна є недоречним,
оскільки цей пункт регулює порядок
поділу об'єктів нерухомого майна, а не
виділу, що мав місце у даному випадку.
Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу апелянта на те, що навіть якби
йшлося про поділ нерухомого майна, то
як зазначено у п.п.2.5 п.2 цієї Інструкції
при підготовці документів про поділ
нерухомого майна БТІ за відсутності
нотаріально посвідченого договору чи
рішення суду щодо порядку користування
будинками, будівлями та спорудами бере
до уваги заяви всіх співвласників,
підписи яких засвідчені нотаріально.

Тобто, у будь-якому випадку незалежно
від того чи поділ, чи виділ нерухомого
майна проводиться, має бути згода всіх
співвласників цього майна.

Фактичне користування ОСОБА_3
протягом тривалого часу одним із
житлових будинків АДРЕСА_1, що входить у
спірне домоволодіння, періодична зміна
поштових адрес цих будинків та їх
невідповідність у правовстановлюючих
документах ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (а.с.198 т.1), не
надають відповідачці права на виділ її
частки поза судовим порядком без згоди
інших співвласників. Апелянти
помилково ототожнюють такі поняття як
право власності та фактичне
користування майном.

Доводи ОСОБА_3 щодо припинення
домоволодіння, яке перебувало у
спільній частковій власності, і виділ
її частки після прийняття рішення
міськвиконкому №848 від 23.11.1965 року, є
необґрунтованими. До даного часу в
матеріалах інвентарної справи
домоволодіння, яке складається із
будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
обліковується як одне, сумарно частки
всіх співвласників становлять одиницю,
що відповідає вимогам п.п.3.2 п.3 згаданої
вище Інструкції, а правовстановлюючий
документ, на підставі якого ОСОБА_3
набула право власності саме на 1/10
частину спірного будинковолодіння, а
не будинку АДРЕСА_1, є чинним.

Рішення суду відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_3
відхилити, а рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 27.01.2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: