Номер провадження № 22-ц/785/1920/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Артеменка І.А.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
03 грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Молодіжного
житлово-будівельного товариства «ДОМ»,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
недійсними рішень загальних зборів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом до Молодіжного
житлового-будівельного товариства
«ДОМ» про визнання недійсним рішення
загальних зборів посилаючись на те, що
ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1.

Вказаний будинок знаходиться на
обслуговуванні МЖБТ «ДОМ».

Рішення МЖБТ «ДОМ», які були оформлені
протоколами загальних зборів №4/05 від
23.05.2005 р., №8/05 від 02.12.2005 р., №1/06 від 19.01.2006
р., №8/06 від 15.09.2006 р., №3/07 від 20.12.2007 р.,
№1/08 від 04.04.2008 р., №2/08 від 22.08.2008 р., було
затверджено тарифи на підставі яких
10.05.2011р. їй була нарахована
заборгованість у розмірі 17441,86 грн.

ОСОБА_2 посилалась також на те, що
загальні збори, на яких були прийняті
рішення, оформлені протоколами,
фактично не проводились, а підписи
Голови зборів ОСОБА_3 є підробленими.

Позивачка дізналася про вищевказані
рішення МЖБТ «ДОМ» оформлені
протоколами лише у 2011 році, після того
як 10.02.2011 р. МЖБТ «ДОМ» звернулося до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
житлово-комуналні послуги та надав
суду копії вищевказаних протоколів.

У зв'язку із вищенаведеним ОСОБА_2
звернулася до суду із вищевказаним
позовом в якому просила визнати
вищезазначені рішення МЖБТ «ДОМ»
недійсними.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 12 вересня 2013 року по справі
призначено судову почеркознавчу
експертизу, провадження у справі до
отримання висновку експерта зупинено.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 15 листопада 2013 року
провадження по справі відновлено.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 03 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення Київського
районного суду м. Одеси від 03 грудня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
обґрунтовано дійшов зазначеного
висновку.

Висновок суду, що заявлені вимоги
позивача не підлягають задоволенню
підтверджуються матеріалами справи, а
саме позивач та її представник в ході
судових засідань не довели суду, що
ОСОБА_2 є членом кооперативу МЖБТ «ДОМ»,
не надав доказів, а тільки декларував
таку обставину.

Як вбачається з довідки № 29/13 від 29
червня 2013 року, виданої МЖБТ «ДОМ»,
останнє підтверджує, що станом на дату
видачі даної довідки в будинку АДРЕСА_1
мешкає 4 члени кооперативу, серед яких
ОСОБА_2 відсутня.

В матеріалах справи міститься список
членів ОСББ «Вікторія 59 Д», протокол
ОСББ «Вікторія 59-Д», № 1, який був
наданий до суду відповідачем. При
досліджені цих документів, судом було
встановлено, позивач на момент
звернення до суду з позовною заявою та
на момент подачі до суду цих документів
відповідачем була членом ОСББ
«Вікторія 59 Д».

Районний суд на думку колегії суддів
правильно врахував той факт, що
оскільки позивач не довела, той факт що
вона є членом МЖБТ «ДОМ», суд не взяв до
уваги посилання останніх про порушення
МЖБТ «ДОМ» положень Статуту, в тому
числі права позивача бути обраною до
складу правління кооперативу та права
приймати участь у діяльності
кооперативу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Висновок суду щодо необґрунтованості
вимог позивача обґрунтовані показами
свідків, які на думку колегії є
належними доказами, що підтверджують
висновок суду що загальні збори
кооперативу могли проводитися без
участі деяких членів МЖБТ «ДОМ».

Судом також встановлено, що всі
мешканці будинку АДРЕСА_1 сплачуючи
грошові кошти за надані житлово
комунальні послуги з 2005 по 2011 роки,
повинні були знати, що саме на підставі
тарифів, встановлених оскаржуваними
рішеннями загальних зборів МЖБТ «ДОМ»,
оформлених протоколами № 4/05 від 23.05.2005
р., № 8/05 від 02.12.2005 р., № 1/06 від 19.01.2006р., №
8/06 від 15.09.2006 р., № 3/07 від 20.12.2007 р., № 1/08
від 04.04.2008 р., № 2/08 від 22.08.2008 р., їм
нараховувалась плата за житлово
комунальні послуги, відповідно
погоджувались з такими тарифами і
документами, на підставі яких їх було
встановлено.

Судом правильно визнано не
переконливим посилання позивача на те,
що голова загальних зборів ОСОБА_3 у
протоколах № 4/05 від 23.05.2005 р., № 8/05 від
02.12.2005 р., № 1/06 від 19.01.2006р., № 8/06 від
15.09.2006 р., № 3/07 від 20.12.2007 р., № 1/08 від
04.04.2008 р., № 2/08 від 22.08.2008 р. не
розписувався, з огляду на те, що ухвалою
Київського районного суду м. Одеси від
12.09.2013 року було задоволено клопотання
представника позивача про проведення
почеркознавчої експертизи.

Однак враховуючи факт відсутності у
відповідача оригіналів протоколів, що
підтверджені належними доказами, які
містяться у матеріалах справи, було
надано висновок № 5423/02 від 07.11.2013 р.,
відповідно до якого вирішити питання
про те, чи виконані підписи від імені
ОСОБА_3, зображення яких міститься в
копіях Протоколів, самим ОСОБА_4 або
іншою особою, не виявилось можливим з
причин, викладених в п. 1 дослідницької
частини висновку.

Районний суд на думку колегії
правильно послався на результати
почеркознавчої експертизи, та
визначив, що обґрунтування позивача
щодо недійсності рішень загальних
зборів оформлених протоколами № 4/05 від
23.05.2005 р., № 8/05 від 02.12.2005 р., № 1/06 від
19.01.2006р., № 8/06 від 15.09.2006 р., № 3/07 від
20.12.2007 р., № 1/08 від 04.04.2008 р., № 2/08 від
22.08.2008 р. не можуть братись до уваги у
зв'язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

За таких обставин суд правильно дійшов
висновку про те, що позивачка з 2004 року
здійснювала оплату за житлово
комунальні послуги, що підтверджується
квитанціями, відповідно вона знала
про тарифи, на підставі яких сплачувала
житлово комунальні послуги, та
підстави, на яких ґрунтуються дані
тарифи.

Районним судом на думку колегії
правильно визначено, що ОСОБА_2 могла і
повинна була знати про порушення свого
права. З позовом до МЖБТ «ДОМ»
позивачка звернулась 06 листопада 2012
року, тобто з пропуском встановленого
законом строку. В матеріалах справи
немає належних та допустимих доказів,
які б підтверджували поважність
причин пропуску строку позовної
давності, обґрунтування пропущення
строків. Посилання позивачки на те, що
вона дізналася про порушення свого
права після звернення МЖБТ «ДОМ» до
суду з позовною заявою до МЖБТ «ДОМ», не
спростовує доводи, наведені
відповідачем, а також не
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Частинами 2-5 ст. 267 ЦК України
передбачено, що заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, також є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», а саме п. 11, у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 03 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко