АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/783/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Справа № 2/203/77/2013
Доповідач - Гайдук В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Демченко Е.Л.,
Куценко Т.Р.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2013
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи -
Дніпропетровська міська рада, Головне
управління Держземагентства у
Дніпропетровській області, про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою АДРЕСА_1, що
знаходиться в їх спільному
користуванні, як співвласників
домоволодіння. Виходячи з ідеальних
часток в домоволодінні позивачі з
урахуванням доповнень та уточнень
просили суд задовольнити їх позов, яким
кожному із співвласників
домоволодіння виділити в натурі
земельні ділянки відповідно до їх
часток у домоволодінні та встановити
межі користування між земельними
ділянками (т.1 а.с. 1-3, 99, 116, 146, т.2 а.с. 32).

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволено. Виділено ОСОБА_2 всього 450,28
м2 в натурі земельної ділянки
домоволодіння по АДРЕСА_1, в т.ч.: під
житловим будинком (літера А-1) 103,63 м2; під
сараєм „З" 26,77 м2; під гаражем „Е" 22,54 м2;
під двором 175,66 м2; під городом 121,68 м2.

Виділено в натурі в спільне
користування ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4
всього 362,72 м2 земельної ділянки
домоволодіння по АДРЕСА_1, в т.ч.
під житловим будинком 78,48 м2, під
спорудами і будівлями 61,54 м2, під двором
173,24 м2, під городом 49,45 м2.

Виділено в натурі в спільне
користування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 всього
162,34 м2 земельної ділянки домоволодіння
по АДРЕСА_1, в т.ч.: під житловим будинком
39,24 м2; під гаражем "Б" 22,87 м2; під двором
86,62 м2; під городом 13,6 м2 .

Виділено в користування ОСОБА_1 всього
200,39 м2 земельної ділянки домоволодіння
по АДРЕСА_1, в т.ч.: під житловим будинком
39,24 м2; під гаражем „Ж" 20,12 м2; під
підвалом „В" 7,93 м2; під сараєм „Д" 10,62 м2;
земля за сараєм „Д" 22,45 м2; під двором 86,62
м2; 13,14 м2 площі, розташованої уздовж
огорожі №2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_4- 73,50 грн. судового збору
(т.2 а.с. 115-116).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим ставить питання про
скасування рішення місцевого суду та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову (т.2 а.с. 144-147).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
скарги та скасування рішення суду,
виходячи з наступного.

Встановлено судом та підтверджується
матеріалами справи, що домоволодіння
АДРЕСА_1 належить сторонам у справі на
праві спільної часткової власності, а
саме : ОСОБА_2 - 60/100 частини, ОСОБА_6 і
ОСОБА_4 - 20/100 частини та ОСОБА_1 - 20/100
частини домоволодіння. Ці обставини
підтверджуються витягами з реєстру
права власності, договорами дарування,
актом ідеальних часток від 26.10.2001 року,
рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 вересня 2010 року
(а.с.10,11-13,30 т.1, а.с. 37-39 т.2).

Домоволодіння розташоване на
земельній ділянці площа якої первинно
складала 913 кв.м відповідно до випису із
актів земельної реєстрації на земельну
дільницю в м. Дніпропетровську,
затвердженою Дніпропетровською
Міською радою 23 жовтня 1931 року за
протоколом № 21, та плану земельної
дільниці (а.с.40,41 т.2). В наступному
розмір та конфігурація земельної
ділянки змінилася відповідно до
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів № 49 від 28 січня 1981
року (а.с.75 т.3). Дана земельна ділянка не
приватизована.

Відповідно до роз'яснень в п.21
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004
(із змінами) зазначено, що виходячи з
того, що порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією,
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, суд
відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги
цю угоду при вирішенні спорів як між
ними самими, так і за участю осіб, котрі
пізніше придбали відповідну частку в
спільній власності на землю або на
жилий будинок і для яких зазначена
угода також є обов'язковою. Це правило
стосується тих випадків, коли жилий
будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок
користування земельною ділянкою, коли
дійде висновку, що угода явно ущемляє
законні права когось зі співвласників,
позбавляє його можливості належно
користуватися своєю частиною будинку,
фактично виключає його з числа
користувачів спільної земельної
ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 2473-08
від 28 січня 2009 року встановлено, що
площа земельної ділянки, яка підлягає
розподілу згідно до вимірів та
геодезичної зйомки складає 813 кв.м.
Враховуючи існуючу забудову на
земельній ділянці та надання
можливості доступу співвласникам для
обслуговування будівель та споруд,
розділити земельну ділянку по 60/100, 20/100
та 20/100 частинам не можливо.
Запропонований експертом варіант
порядку користування земельною
ділянкою з мінімальним відступом від
ідеальних часток міститься в
матеріалах справи та прийнято судом
першої інстанції при ухваленні рішення
(т.1 а.с. 39-44).

Також, допитаний в судовому засіданні в
суді апеляційної інстанції експерт
ОСОБА_7 пояснив, що заміри відповідають
фактичним показникам на місцевості.
Даний варіант порядку користування
спірною земельною ділянкою найбільш
точно відповідає ідеальним часткам
співвласників.

Таким чином, аналізуючи висновки
експертизи, колегія суддів дійшла
висновку, що варіант визначення
порядку користування земельною
ділянкою, наданий експертом та з якого
виходив суд першої інстанції,
максимально враховує інтереси сторін
по справі, приймаючи до уваги те, що
зберігається співвідношення часток у
праві власності сторін на жилий
будинок, а також фактичний порядок
користування відповідачками земельною
ділянкою, що відображено у висновку
експерта.

Доводи апелянта, що судом не було
враховано положення ч.2 ст. 120 ЗК
України, відповідно до якої, при
відчуженні будівель та споруд, які
розташовані на орендованій земельній
ділянці, право на земельну ділянку
визначається згідно з договором оренди
земельної ділянки, є безпідставними.

Так, між Дніпропетровською міською
радою та ОСОБА_8 (попереднім власником
22/100 частини домоволодіння, які за
договором дарування від 31.10.2003 року
перейшли у власність ОСОБА_1 ) 10 грудня
2002 року було укладено договір оренди
земельної ділянки площею 248 кв.м, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
терміном до 07 серпня 2022 року (т.3 а.с. 39-50).

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України
надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено матеріалами справи,
рішення Дніпропетровською міською
радою про вилучення із загального
користування частини земельної
ділянки площею 248 кв.м. в домоволодінні
по АДРЕСА_1, згідно порядку визначеного
ч.ч.1,2 ст.149 ЗК України, не приймалося,
питання про передачу цієї частини
земельної ділянки в оренду ОСОБА_8 з
іншими користувачами земельної
ділянки домоволодіння не
узгоджувалося.

Таким чином, доводи апеляційної скарги,
стосовно неврахування судом першої
інстанції договору оренди земельної
ділянки, який був укладений між ОСОБА_8
та міською радою , є необґрунтованими.
Крім того, відповідач з приводу
переоформлення договору оренди у
зв'язку зі зміною власника
домоволодіння до міської ради не
звертався, суми сплаченої ним орендної
плати, відповідно до копій квитанцій
(т.2 а.с. 148-153) не відповідають розміру
орендної плати, яка встановлена п.3.1.
договору оренди.

Не можна також вважати, що між
сторонами склався порядок
користування спірною земельною
ділянкою, відповідно до якого ОСОБА_1
користується ділянкою 248 кв.м, оскільки
докази, які б підтверджували наявність
письмової угоди між сторонами з цього
приводу в матеріалах справи відсутні і
самим відповідачем суду не надані.

Враховуючи наведене судова колегія
приходить до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: