У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Новосанжарської селищної ради
Полтавської області про визнання права
власності на спадкове майно за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 5 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік -
ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась
спадщина на належне йому майно, а саме:
земельну ділянку площею 1 029 кв. м та
незавершені будівництвом житловий
будинок «А-1» та сарай «б1», що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Вона є
спадкоємцем першої черги за законом
після померлого ОСОБА_4 Проте,
звернувшись до нотаріальної контори за
видачею свідоцтва про право на
спадщину, отримала відмову нотаріуса у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
зокрема, на земельну ділянку, у зв'язку
з відсутністю в автоматизованій
системі державного земельного
кадастру відомостей про земельну
ділянку.

Ураховуючи викладене, позивач просила
суд визнати за нею у порядку
спадкування після ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
земельну ділянку, площею 1 029 кв. м, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та
належала померлому, визнати право
власності на будівельні матеріали, з
яких побудований незавершений
будівництвом житловий будинок «А-1» та
сарай «б1», що розташовані за цією ж
адресою.

Ухвалою Новосанжарського районного
суду Полтавської області від
23 липня 2013 року позовні вимоги про
визнання права власності на будівельні
матеріали залишено без розгляду.

Рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від
23 липня 2013 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
приватизовану земельну ділянку площею
1 029 кв. м, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування будинку, господарських
будівель, гаражного будівництва, яка
належала ОСОБА_4 на підставі державного
акта від 15 червня 1999 року.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 5 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив із того, що єдиним спадкоємцем,
після померлого ОСОБА_4 є його дружина -
ОСОБА_3, яка не має можливості оформити
свої спадкові права у зв'язку з
відсутністю кадастрового номеру на
земельну ділянку.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
підставою відмови нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину було не
присвоєння земельній ділянці, що
входить до складу спадщини,
кадастрового номеру ділянки, а
відсутність в автоматизованій системі
державного земельного кадастру
відомостей про земельну ділянку. Разом
з тим ведення Державного земельного
кадастру відповідно до ч. 4 Порядку
ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012 року № 1051, здійснює
Держземагентство та його
територіальні органи, крім того,
відмова нотаріуса у видачі свідоцтва
про право на спадщину позивачем не
оскаржувалась.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна,
оскільки суд дійшов до них із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно з
державним актом про право приватної
власності на землю ОСОБА_4 на підставі
рішення виконавчого комітету
Новосанжарської селищної ради
народних депутатів від 15 червня 1999 року
передано у власність земельну ділянку
площею 1 029 кв. м, що розташована на
АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування будинку і
господарських будівель, гаражного
будівництва (а.с. 7). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
помер (а.с. 5). Спадкоємцем після
померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Так, апеляційну скаргу на рішення
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 23 липня 2013 року
було подано ОСОБА_5, яка є сестрою
спадкодавця.

Проте ОСОБА_5 не була стороною у справі.
Апеляційний суд у своєму рішенні в
порушення вимог ст. 316 ЦПК України
взагалі не вказав, чим порушуються її
права та законні інтереси ухваленим
рішенням суду при визнанні права
власності на земельну ділянку, яка
перейшла ОСОБА_3 у порядку спадкування
після померлого чоловіка.

З матеріалів справи вбачається, що 6
жовтня 1977 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_7, після смерті якої на
підставі ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями в
рівних частках є її син - ОСОБА_4, та
дочка - ОСОБА_5 7 грудня 1990 року ОСОБА_4 у
встановленому законом порядку отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом на майно: житловий будинок з
частиною господарських будівель, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та
розташовані на земельній ділянці
державного фонду площею 1 482 кв. м. 13
серпня 2001 року ОСОБА_4 приватизував
належну йому частку земельної ділянки
площею 1 029 кв. м, що підтверджується
державним актом на право приватної
власності на землю від 13 серпня 2013 року,
цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування будинку
і господарських будівель, гаражного
будівництва.

Також державні акти на право власності
на землю, видані на ім'я ОСОБА_5
та ОСОБА_4, зареєстровано в книзі
записів державних актів на право
власності на землю в Новосанжарській
селищній раді за різними номерами, а
саме державний акт на ім'я ОСОБА_5 за №
731, а державний акт на ім'я ОСОБА_4 за №
1083.

Крім того, при виготовленні державного
акта на право приватної власності та
технічної документації на ім'я ОСОБА_4
були погоджені межеві знаки з ОСОБА_5,
про що є її підпис в акті погодження та
встановлення меж земельної ділянки в
натурі, який складено 9 лютого 1998 року.

Проте в порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК
України апеляційний суд наведені
положення закону не врахував, доводів
позивача не перевірив, не дав належної
правової оцінки доказам апелянта
ОСОБА_5, не з'ясував чим саме порушені
права та інтереси останньої, дійшовши,
при цьому, передчасного висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

У зв'язку з наведеним, коли фактичні
обставини для правильного вирішення
справи не встановлені, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати викладене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
запереченням сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 5 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко