Головуючий суду 1 інстанції - Шелюта
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 413/623/13-ц
Провадження № 22ц/782/5420/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі :

Головуючого: Стахової Н.В.

суддів: Кострицького В.В.,
Бережної С.В.

при секретарі : Щуровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Краснолуцького міського
суду Луганської області від 20
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Краснолуцької міської ради,
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради, третя особа Комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації Краснолуцької міської
ради про визнання недійсним рішення,
свідоцтва про право власності,
визнання права власності на спадкове
майно та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи «Бюро технічної
інвентаризації Краснолуцької міської
ради», Реєстраційна служба
Краснолуцького міського управління
юстиції Луганської області про
визнання права власності на спадкове
майно,

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Краснолуцької міської ради,
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради, ОСОБА_3, після зміни якого
зазначав, що його батькам ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на праві власності в рівних
частках належав будинок АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право
власності, виданого житловим
управлінням Краснолуцького міського
відділу комунального господарства від
28.06.1953 року № 715, на підставі рішення
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради від 05.06.1953 року,
зареєстрованого Краснолуцьким БТІ
11.02.1955 року за реєстровим номером 4650.
Після смерті батька, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на ?
частину будинку, який являв собою
цілий глинобитний будинок А-1 та
складався з однієї житлової кімнати,
площею 12,8 кв.м., кухні площею 9,10 кв.м. та
сіней площею 3,70 кв.м та глинобитної
літньої кухні, що підтверджується
оціночним листом на будівлю від 24.09.1948
року, генеральним планом від 13.10.1961
року. ОСОБА_5 фактично прийняла
спадщину після померлого ОСОБА_4 у
розмірі 4/6 (2/3) частки домовладіння, і по
1/6 частці позивач разом з братом ОСОБА_6
У 1964 році ОСОБА_6 було засуджено до
позбавлення волі строком на 8 років і
він відбував покарання до 1972 року.
Після смерті матері - ІНФОРМАЦІЯ_2
позивач фактично прийняв спадщину,
оскільки на час смерті матері був
прописаний у будинку і мешкав з нею,
ніс витрати, пов'язані з похованням
матері та здійснював необхідні заходи
з охорони та догляду за спадковим
майном до повернення брата з місць
позбавлення волі. Вважає, що його брат
ОСОБА_6, повернувшись з місць
позбавлення волі, не прийняв спадщину
за заповітом, посвідченим 1-ю
Краснолуцькою державною нотаріальною
конторою 05 травня 1970 року, реєстр № 1803,
оскільки протягом шести місяців після
смерті спадкодавця не звернувся до
нотаріальної контори, також не
звертався до суду з метою поновлення
строку для прийняття спадщини.
Оскільки після смерті матері він
фактично прийняв спадщину, тому є
спадкоємцем 5/6 ідеальних часток
житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 08 серпня 2012
року, яке набрало чинності, за ним було
визнано право власності на спадкове
майно за законом, що складається з 1/12
ідеальної частки будинку АДРЕСА_1.
Враховуючи дану частку, він має право
на отримання 11/12 ідеальних часток від
даного домовладіння, що загалом
складає 5/6 ідеальних часток.

Без його дозволу, ОСОБА_6, який
мешкав у спірному будинку з 1972 року
разом зі своєю дружиною ОСОБА_7, звів
шлакоблочну прибудову готовністю 58,6%,
на яку за рішенням виконкому
Краснолуцької міської ради від 07.12.1976
року № 860 Краснолуцьким міським
відділом комунального господарства
10.12.1976 року було видано свідоцтво про
право власності № 2347, за яким ? частка
недобудованого житлового будинку з
відповідною часткою господарських
будівель та споруд належала ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 в рівних частках. Рішенням
суду міста Красний Луч
Ворошиловградської області від 11
травня 1977 року шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 було розірвано. Також
зазначеним рішенням прибудова, що
складає ? частину будинку залишена у
користуванні ОСОБА_6 з виплатою ним
ОСОБА_7 компенсації. У 1978 року ОСОБА_6
без згоди позивача та належного
дозволу виконкому переобладнав
спірний житловий будинок, у зв'язку з
чим загальна та житлова площа будинку
збільшилася та самочинно збудував
господарсько - побутові будівлі та
споруди. Рішенням виконкому
Краснолуцької міської ради від 22.06.2006
року № 178 було затверджено висновок
приймальної комісії від 06.06.2006 року та
прийнято до експлуатації самочинно
переобладнаний та добудований
житловий будинок загальною площею 62,30
кв.м., в тому числі житловою 47,20 кв.м.,
самочинно збудовані господарсько -
побутові будівлі і споруди у місті
Красний Луч та помилково вказано, що
співвласником житлового будинку є
померла ОСОБА_7 Позивач вважає, що
переобладнання та добудова житлового
будинку порушили його права як
спадкоємця, оскільки змінилися розміри
загальної та житлової площі будинку, у
зв'язку з чим КП «БТІ» УЖКГ йому було
відмовлено у видачі витягу з Реєстру
прав власності на нерухоме майно. Крім
того, перешкодою у отриманні ним
спадщини у тих розмірах, що мають
належати йому є рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
депутатів трудящих від 07 грудня 1976 року
№ 860, свідоцтво про право власності на ?
частину недобудованого житлового
будинку, виданого Краснолуцьким
міськкомунгоспом 10 грудня 1976 року № 2347.
Посилаючись на вищезазначені
обставини, просив суд визнати
недійсними та скасувати рішення
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради депутатів трудящих від 07
грудня 1976 року № 860; свідоцтво про
право власності на ? частину
недобудованого житлового будинку,
виданого Краснолуцьким
міськкомунгоспом 10 грудня 1976 року № 2347;
рішення Краснолуцької міської ради від
16 червня 2010 року; державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0503 га серія ЯЛ № 006033, зареєстрованого
за № 00048, та встановити факт
прийняття ним спадщини після смерті
батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 11/12
ідеальних часток будинку АДРЕСА_1 з
відповідною часткою господарсько -
побутових будівель і споруд і визнати
за ним право власності на спадкове
майно.

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності в порядку
спадкування, зазначаючи, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_6,
після смерті якого відкрилася спадщина
на належні йому 11/12 частини житлового
будинку А-1, житловою площею 47,20 кв.м,
загальною площею 62,30 кв.м із
господарськими будівлями та
побутовими спорудами, розташованого
по вулиці Урицького, будинок АДРЕСА_1.
Іі чоловік ОСОБА_6 після смерті матері
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично прийняв
спадщину, що складається з 2/3 частин
житлового будинку та яка за заповітом
належить чоловіку, який постійно
проживав в цьому будинку до дня смерті
своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадкова
частка відповідача ОСОБА_2 у цілому
добудованому будинку АДРЕСА_1 складає
1/12 частину. Вона є єдиним спадкоємцем
за законом після померлого чоловіка
ОСОБА_6 за законом, проте свідоцтво про
право на спадщину не може отримати,
оскільки чоловік за життя не оформив
права на успадковане ним майно, тому
просила суд визнати за нею право
власності на 11/12 частин житлового
будинку А-1 житловою площею 47,20 кв.м.
загальною площею 62,30 кв.м із
господарськими будівлями та
побутовими спорудами, розташованого по
АДРЕСА_1.

Рішенням Краснолуцького міського
суду Луганської області від 20
листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Скасовано
Державний акт серії ЯЛ № 006033 від 28.04.2011
року на право власності на земельну
ділянку площею 0,0503 га, розташовану за
адресою АДРЕСА_1, зареєстрований за №
00048 на ОСОБА_3 на підставі рішення
Краснолуцької міської ради № 39/2 від
16.06.2010 року. В решті позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.
Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Визнано право власності у порядку
спадкування за законом на 11/12 частин
житлового будинку літера А-1,
розташованого за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 62,30 кв.м, житловою
площею 47,20 кв.м. з такою ж часткою
господарсько - побутових будівель і
споруд за ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 274
грн.86 коп.

В апеляційній скарзі апелянт
ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить змінити рішення суду першої
інстанції та ухвалити по справі нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

ОСОБА_3, не погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції,
просить його змінити в частині
часткового задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи свої вимоги
порушення судом норм процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши пояснення
ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційних
скарг, перевіривши матеріали справи
дійшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом встановлено,
підтверджується матеріалами справи,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть НОМЕР_1. повторно виданим 22.09.1988
року, після смерті якого відкрилася
спадщина на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на праві спільної сумісної
власності як подружжю та являв собою
цілий глинобитний будинок А-1 та
складався з однієї житлової кімнати
площею 12,8 кв.м., кухні площею 9,10 кв.м. та
сіней площею 3,70 кв.м, та глинобитної
літньої кухні.

Спадщину в рівних частках після смерті
ОСОБА_4 фактично прийняли його діти
ОСОБА_2, ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_5, які на
день смерті спадкодавця проживали в
будинку.

Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2
відкрилася спадщина на 2/3 частини
будинку, яка за заповітом належить
ОСОБА_6, який фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, оскільки проживав в цьому
будинку з дня звільнення з місця
позбавлення волі до дня своєї смерті -
29.08.2006 року, що встановлено рішенням
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 08 серпня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 26 листопада 2012 року (а.с. 48 - 52).

На підставі свідоцтва про право
власності, виданого Краснолуцьким
міським відділом комунального
господарства 10.12.1976 року № 2347 на
підставі рішення виконкому
Краснолуцької міської Ради від 07.12.1976
року № 860, зареєстрованого у
Краснолуцькому БТІ 25.12.1984 року ОСОБА_6
та ОСОБА_7 належала ? частина
недобудованого житлового будинку
АДРЕСА_1 з відповідною часткою
господарських будівель та побутових
споруд.

Співвласниками добудовано
житловий будинок та самочинно
збудовано господарські будівлі та
споруди.

Рішенням народного суду міста
Красний Луч від 11 травня 1977 року шлюб
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірваний.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 ?
частина вартості робіт, пов'язаних з
прибудовою та капітально -
поновлювальних робіт літньої кухні в
сумі 497 грн.84 коп. (а.с.36-38).

Рішенням виконкому
Краснолуцької міської ради від 22.06.2006
року № 178 затверджений акт приймальної
комісії від 06 червня 2006 року і
прийнято до експлуатації добудований
житловий будинок загальною площею 62,30
кв.м., в тому числі житловою 47,20 кв.м. у
АДРЕСА_1 та самочинно збудовані тамбур
літ. -а, сарай літ. Б, сарай літ. Г, льох
літ. Д. (а.с.40).

Рішенням реєстратора Комунального
підприємства «Бюро технічної
інвентаризації» Управління житлово
-комунального господарства
міськвиконкому від 31.07.2006 року
відмовлено ОСОБА_6 в реєстрації права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
з посиланням на те, що відповідно до п.4
ст. 25, п.п.11 п.1 ст. 346 ЦК України здатність
мати цивільні права та обов'язки
(цивільна правоздатність)
припиняється смертю громадянина, тобто
у зв'язку зі смертю одного з
співвласників житлового будинку
припиняється його право власності на
частку в праві спільної часткової
власності, тому для вирішення цього
питання спадкоємцям необхідно
звернутися до Краснолуцького
міського суду з залученням
співвласників до участі у справі в
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог. (а.с.41). Згідно
копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

На час смерті ОСОБА_6 разом з ним
проживала його дружина ОСОБА_3, що
підтверджується копією домової
книги.

Рішенням Краснолуцького міського
суду Луганської області від 12 лютого 2007
року було визнано за ОСОБА_3 право
власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 62,30 кв.м, житловою
площею 47,20 кв.м з господарськими
будівлями та побутовими спорудами.

Право власності на зазначений
будинок зареєстровано за ОСОБА_3 19.03.2007
року на підставі рішення
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 12.02.2007 року, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.120).

Рішенням сесії Краснолуцької
міської ради № 39/2 від 16.06.2010 року
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку та передано
безоплатно у власність ОСОБА_3 площею
0,0503 га у АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

На підставі рішення
Краснолуцької міської ради № 39/2 від
16.06.2010 року ОСОБА_3 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд.

Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 21 серпня 2011 року
рішення Краснолуцького міського суду
Луганської області від 12 лютого 2007
року скасовано. Ухвалено по справі нове
рішення, яким відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_3 до КП БТІ УЖКГ
міськвиконкому м. Красний Луч про
визнання права власності на житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 62,30 кв.м,
житловою площею 47,20 кв.м. з
господарськими будівлями та
побутовими спорудами.

Згідно інформації Луганського
обласного державного нотаріального
архіву від 24.12.2013 року проведено
перевірку згідно алфавітних книг
обліку спадкових справ Першої
Краснолуцької державної нотаріальної
контори за період з 1970 року по 1998 рік
включно та до Другої Краснолуцької
державної нотаріальної контори за
період з 1970 року по 1992 рік включно щодо
заведення спадкової справи після
смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.
Перевіркою встановлено, що за
вищевказаний період спадкова справа не
заводилася.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п.1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику в справах
про спадкування», у разі відкриття
спадщини до 01 січня 2004 року до відносин
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема відповідні
правила Цивільного Кодексу
Української РСР (далі

- ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву
про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи або
особі, що якої встановлено ці
обставини.

Таким чином доводи апелянта ОСОБА_2
стосовно того, що ОСОБА_6 не прийняв
спадщину на увагу не заслуговують,
оскільки рішенням Краснолуцького
міського суду від 08.08.2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 26.11.2012 року
встановлено ті обставини, що ОСОБА_6
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном, тобто він
прийняв спадщину. Спірний будинок
завжди був постійним та єдиним місцем
проживання ОСОБА_6, який був у ньому
весь час прописаний, на відміну від
позивача. Що стосується його
перебування певний час у місцях
позбавлення волі, то такі місця не є і
не можуть бути визнані місцем
проживання засуджених, тим більш
постійним, і вибуття тимчасово в місця
позбавлення волі не пов'язане з
волевиявленням.

Посилання апелянта на те, що суд вийшов
за межі позовних вимог під час розгляду
справи за його позовом до ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно, також судовою колегією не
приймаються до уваги, оскільки
рішення Красно луцького міського суду
Луганської області від 08.08.2012 року
набрало законної сили.

Безпідставними є доводи апелянта і про
те, що провадження по справі підлягає
закриттю на підставі п.2.ч.1 ст. 205 ЦПК
України, оскільки рішення
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 12.02.2007 року
скасовано з підстав звернення ОСОБА_3
до суду до неналежного відповідача, а
тому не можна вважати, що набрало
законної сили рішення суду, що
постановлено з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Як убачається з акту приймання до
експлуатації закінченого
будівництвом житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
від 06.06.2006 року підставою для
будівництва є дозвіл на забудівлю
земельної ділянки, виданий рішенням
суду від 11.05.1977 року (а.с.39). Зазначений
акт був затверджений рішенням
виконкому Краснолуцької міської ради
від 22.06.2006 року.

Відповідно до частини третьої статті
1268 ЦК України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно з частиною п'ятою статті 1268
ЦК України незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
та за частиною третьою статті 1296 ЦК
України відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов»язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину та не здійснив
його державної реєстрації

Отже, само по собі неоформлення
спадкоємцем права на спадщину не
впливає на закріплене законом право
спадкоємця на спадкування та не
свідчить про те, що спадкоємець не
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Матеріалами справи доведено
належність спадкового майна ОСОБА_3 з
часу відкриття спадщини, ураховуючи
те, що вона постійно проживала зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
і вважається відповідно до положень
ст.. 1268 ЦК України такою, що прийняла
спадщину, не заявивши відмову від неї.

У зв'язку з викладеним, правильно
відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України
оцінивши надані сторонами докази, суд
першої інстанції дійшов висновку про
визнання за позивачкою ОСОБА_3 права
власності на спадкове майно в порядку
спадкування за законом, яке належить їй
з часу відкриття спадщини.

Судова колегія не приймає до
уваги доводи апелянта ОСОБА_2 стосовно
незаконності рішення Краснолуцької
міської ради від 07.12.1976 року № 860 та
свідоцтва про права власності на ?
частину недобудованого житлового
будинку, виданого Краснолуцьким
міськкомунгоспом 10.12.1976 року № 2347,
оскільки в підтвердження зазначених
обставин не надано належних доказів.

Статтями 116,118 ЗК України
визначено підстави й порядок набуття
громадянами і юридичними особами
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності.

У відповідності до ст.. 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішеннями органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. До
заяви додаються документи, які
підтверджують право на цю земельну
ділянку.

Державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від
законності рішення, на підставі якого
такий акт виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116,118
ЗК України.

Суд першої інстанції на
зазначені вимоги закону уваги не
звернув, та дійшов помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання
недійсним рішення Краснолуцької
міської ради № 39/2 від 16.06.2010 року в
частині затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку та
передання безоплатно у власність
ОСОБА_3, площею 0,0503 га у АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка), тому
доводи апелянта ОСОБА_2 стосовно
безпідставної відмови у задоволенні
позовних вимог в цій частині є
обґрунтованими, оскільки державний
акт про право власності на земельну
ділянку був виданий ОСОБА_3 на підставі
рішення сесії Краснолуцької міської
ради від 16.06.2010 року для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
право власності на які ОСОБА_3 не
набула, у зв'язку зі скасуванням
рішення Краснолуцького міського суду
Луганської області від 12 лютого 2007
року.

Таким чином, рішення в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
Краснолуцької міської ради про
визнання недійсним рішення
Краснолуцької міської ради № 39/2 від
16.06.2010 року в частині затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
та передання безоплатно у власність
ОСОБА_3, площею 0,0503 га у АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка).

Доводи апелянта ОСОБА_3 стосовно
того, що позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині визнання недійсними рішення
Краснолуцької міської ради та
Державного акту про право власності на
земельну ділянку підлягають розгляду
в порядку адміністративного
судочинства, судова колегія до уваги не
приймає, оскільки згідно роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 16.04.2004 року спори, що
пов'язані з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Проаналізувавши зазначені обставини
по справі у їх сукупності, апеляційний
суд вважає, що рішення суду слід
змінити та ухвалити по справі нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Краснолуцького міського
суду Луганської області від 20
листопада 2013 року змінити, скасувавши в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до Краснолуцької міської
ради про скасування рішення
Краснолуцької міської ради від 16.06.2010
року.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до
Краснолуцької міської ради про
скасування рішення Краснолуцької
міської ради від 16.06.2010 року
задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення № 39/2 56
сесії п'ятого скликання Краснолуцької
міської ради від 16.06.2010 року в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку та передати
безоплатно у власність ОСОБА_3, площею
0,0503 га у АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді: