У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Приватного підприємства
«Володимир-Буд», третя особа:
реєстраційна служба Кіцманського
районного управління юстиції
Чернівецької області, про визнання
договору дійсним, скасування свідоцтва
про право власності та визнання права
власності на квартиру, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 19 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, Приватного
підприємства «Володимир-Буд» (далі - ПП
«Володимир-Буд») про визнання договору
дійсним, скасування свідоцтва про
право власності та визнання права
власності на квартиру.

Посилалася на те, що 14 липня 2004 року між
нею та ОСОБА_4 було укладено договір
підряду № 9, згідно з яким ОСОБА_3
доручила ОСОБА_4 будівництво
трикімнатної квартири загальною
площею 104,2 кв. м у багатоквартирному
житловому будинку АДРЕСА_2.

Згідно з п. 7 вказаного договору
підрядник прийняв на себе зобов'язання
отримати від органів місцевого
самоврядування дозвіл на початок
будівництва житлового будинку,
побудувати житлову квартиру загальною
площею 104,2 кв. м, здати в експлуатацію
повний комплекс будівництва будинку
державній приймальній комісії з
підписанням акта приймання,
зареєструвати своє право власності на
житлові квартири у будинку, передати у
власність замовнику за актом
приймання-передачі квартиру та інше.

Відповідно до п. 6 договору замовник
ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання в
період з липня 2004 року до здачі в
експлуатацію сплатити 100 % вартості
житлової квартири в наступних
частинах: 40 % при підписанні даного
договору; 40 % при зведенні стін та даху;
20 % при здачі в експлуатацію; прийняти
від підрядника у власність житлову
квартиру; за власні кошти оформити в
нотаріальному порядку договір
купівлі-продажу оплаченої замовником
квартири. Строк дії договору визначено
з моменту його укладення та до здачі в
експлуатацію.

Зазначала, що свої зобов'язання щодо
оплати вартості житлової квартири вона
виконала в повному обсязі - 14 липня 2004
року передала відповідачу 23 800
грн, 19 липня 2005 року - 42 500 грн, 10 червня
2006 року - 60 тис. грн, 10 березня 2006
року - 10 200 грн, про що зроблено записи на
зворотному боці договору підряду.

Вказувала на те, що ОСОБА_4 з 2007 року
припинив добудову багатоквартирного
будинку та заморозив будівництво.
Однак кооперативом «Надія-33» за
погодженням відповідача проводилась
добудова квартир за додатково внесені
кошти та за рахунок власноруч
виконаних робіт замовників, які згідно
з договором підряду мав виконати
ОСОБА_4 Вартість проведених робіт з
урахуванням закуплених товарів
становить понад 30 тис. грн.

Зазначала, що підрядник після
завершення будівництва відповідно до
умов договору зареєстрував право
власності на квартиру ПП
«Володимир-Буд», однак не відчужив її
на користь ОСОБА_3 шляхом передачі за
актом приймання-передачі, мотивуючи
свою відмову тим, що позивачка повинна
сплатити йому ще 34 975 грн податку на
додану вартість.

Посилалася на те, що сторони при
укладенні договору підряду № 9 від
14 липня 2004 року домовились щодо усіх
істотних умов договору, а саме:
визначили предмет договору -
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, ціну
договору, зобов'язання сторін та їх
відповідальність.

Враховуючи вказане, позивачка просила
визнати договір підряду № 9 від 14
липня 2004 року дійсним, визнати за
ОСОБА_3 право власності на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 94,4
кв. м; визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серії САЕ № 702051 від 18
квітня 2013 року, видане на ім'я ПП
«Володимир-Буд», зареєстроване в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності 18 квітня 2013 року; зобов'язати
реєстраційну службу Кіцманського РУЮ
Чернівецької області видати ОСОБА_3
свідоцтво про право власності на
вказане нерухоме майно та
зареєструвати його в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності;
стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача
штраф у сумі 874 грн 38 коп. за відмову у
передачі побудованої квартири у
власність та понесені судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 29 жовтня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, серії САЕ № 702051 від 18
квітня 2013 року, видане ПП
«Володимир-Буд» реєстраційною службою
Кіцманського районного управління
юстиції Чернівецької області, що
зареєстроване в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності 18 квітня 2003
року. Визнано за ОСОБА_3 право власності
на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 94,4 кв. м. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 19 грудня 2013
року рішення Кіцманського районного
суду Чернівецької області від 29 жовтня
2013 року в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про скасування
свідоцтва про право власності та
визнання права власності на квартиру
скасовано. У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ПП «Володимир-Буд», третя особа -
реєстраційна служба Кіцманського
районного управління юстиції
Чернівецької області, про скасування
свідоцтва про право власності та
визнання права власності на квартиру
відмовлено. В решті рішення суду
залишено без змін. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 14 липня 2004 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений
договір підряду № 9.

Згідно з п. 7 договору підряду підрядник
- ОСОБА_4 зобов'язався отримати від
органів місцевого самоврядування
дозвіл на початок будівництва
житлового будинку, побудувати житлову
квартиру загальною площею 104,2 кв. м,
здати в експлуатацію повний комплекс
будівництва будинку державній
приймальній комісії з підписанням акта
приймання, зареєструвати в Бюро
технічної інвентаризації Кіцманського
району своє право власності на житлові
квартири у будинку, передати у
власність замовнику за актом
приймання-передачі квартиру та ін.

Згідно з п. 6 вказаного договору
замовник - ОСОБА_3 зобов'язалась в
період з липня 2004 року до здачі в
експлуатацію сплатити 100 % вартості
житлової квартири в наступних
частинах: 40 % при підписанні даного
договору; 40 % при зведенні стін та
даху; 20 % при здачі в експлуатацію;
прийняти від підрядника у власність
житлову квартиру; за власні кошти
оформити в нотаріальному порядку
договір купівлі-продажу оплаченої
замовником квартири.

Відповідно до п. 11 зазначеного договору
сторони по цьому договору домовились
про взаємну відповідальність: замовник
за несвоєчасну сплату підряднику
коштів сплачує йому пеню в подвійному
розмірі облікової ставки НБУ від суми
несплати за кожний день прострочення;
підрядник при недотриманні вимог цього
договору з передачі побудованої
квартири у власність замовника сплачує
останньому штраф у розмірі 0,5 % від
вартості замовленої квартири.

Пунктом 14 визначено, що строк дії
договору - з моменту укладання до здачі
в експлуатацію.

Також встановлено, що позивачка
виконала взяті на себе зобов'язання за
договором підряду від 14 липня 2004 року,
укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, від
18 квітня 2013 року серії САЕ № 702051,
виданим Реєстраційною службою
Кіцманського районного управління
юстиції Чернівецької області,
зареєстрованим в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності 18 квітня 2003
року, власником вказаної квартири є
ПП «Володимир-Буд».

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_4 під час оформлення права
власності на спірну квартиру
неправомірно вказав її власником ПП
«Володимир-Буд».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що відповідач ПП «Володимир-Буд» не був
стороною договору підряду та вказаний
договір не є правовою підставою
набуття права власності на нерухоме
майно, яке належить ПП «Володимир-Буд».

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна, оскільки він зроблений судом
без належного з'ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 876 ЦК України
власником об'єкта будівництва або
результату інших будівельних робіт є
замовник.

Права та обов'язки позивача та
відповідача ОСОБА_4 виникли на підставі
договору будівельного підряду,
відповідно до якого відповідач
зобов'язався виконати роботи з
будівництва квартири, а позивач
оплатити їх вартість.

Незважаючи на виконання позивачем
своїх зобов'язань, відповідач не вчинив
дій щодо передачі об'єкта будівництва у
власність позивача.

Посилаючись на те, що судом першої
інстанції не встановлено, чи
було відомо ПП «Володимир-Буд» про
існування договору підряду та його
умови, апеляційний суд не звернув уваги
на те, що відповідач ОСОБА_4 є
директором вказаного підприємства.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не
врахував, що внаслідок того, що
відповідачем у справі не вчиняються
дії щодо передачі об'єкта будівництва у
власність позивачки, остання
позбавлена права володіти,
користуватися і розпоряджатися
об'єктом будівництва.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди, тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

За змістом ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції на порушення вимог
ст. ст. 212-214 ЦПК України не з'ясував
всіх обставин, що мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, не встановив характер спірних
правовідносин, які виникли між
сторонами, зокрема, які правовідносини
існують між позивачем та відповідачем
ОСОБА_4, чи припинили вони свою дію; які
правовідносини існують між ОСОБА_4 та
ПП «Володимир-Буд», та які норми права
підлягають застосуванню, а тому дійшов
передчасного висновку про відмову у
позові.

За таких обставин ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК
України його слід скасувати з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 19 грудня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана