Справа № 442/7945/13
Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/2298/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря:
Глинського О.А.,

з участю: позивачки
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
представника Комунального закладу
Львівської обласної ради «Дрогобицьке
державне музичне училище ім. В.
Барвінського» та третьої особи -
директора Комунального закладу
Львівської обласної ради «Дрогобицьке
державне музичне училище ім. В.
Барвінського» Ластовецького М.А., його
представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 30 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального закладу Львівської
обласної ради «Дрогобицьке державне
музичне училище ім. В. Барвінського»,
третя особа - директор Комунального
закладу Львівської обласної ради
«Дрогобицьке державне музичне училище
ім. В. Барвінського» Ластовецький
Микола Адамович, про поновлення на
роботі, стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, зобов'язання спростувати
недостовірну інформацію,
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

рішенням Дрогобицького міськрайонний
судом Львівської області від 30 січня 2014
року у задоволені вказаному вище
позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить його скасувати
й ухвалити нове, яким задовольнити
вимоги позивача, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість
внаслідок порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
роботодавець в односторонньому
порядку без відома позивачки визначив
усний трудовий договір як строковий;
суд не взяв до уваги того, що умовами
укладеного між сторонами договору не
було зазначено, що позивачка
працюватиме на місці працівника, який
знаходиться у декретній відпустці; суд
не взяв до уваги, що ОСОБА_6, яка вийшла з
декретної відпустки, не може працювати
концертмейстером-скрипалем так, як
немає спеціальної освіти, та те, що
остання працює лише ілюстратором
відділу концертмейстерського класу та
камерного ансамблю, а її (апелянта)
педагогічні години роздані іншим
викладачам. Крім того, апелянт
посилається на те, що вона не була
ознайомлена з наказом про звільнення з
роботи за сумісництвом.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - позивачку ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3 на підтримання
апеляційної скарги, представника
Комунального закладу Львівської
обласної ради «Дрогобицьке державне
музичне училище ім. В. Барвінського» та
третьої особи - директора Комунального
закладу Львівської обласної ради
«Дрогобицьке державне музичне училище
ім. В. Барвінського» Ластовецького М.А.,
його представника ОСОБА_5 на
заперечення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали та обставини
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням вимог КЗпП у
справах, в яких оспорюється
незаконність звільнення, саме
відповідач повинен довести, що
звільнення відбулося без порушення
законодавства про працю.

Відповідно до вимог ст.21 КЗпП трудовий
договір є угодою між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядку, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи (ч.4 ст.24 КЗпП).

Відповідно до фотокопії трудової
книжки позивачки основним місцем її
роботи є Самбірська дитяча музична
школа, де позивачка працює на посаді
викладача (по класу скрипки) (а.с.20, 21).

Встановлено, що 31 серпня 2012 року
позивачкою на ім'я директора
Дрогобицького державного музичного
училища ім. В. Барвінського (далі
музичне училище), була написана заява
про прийняття її на посаду викладача
диригентських дисциплін за
сумісництвом з 1.09.2012 р., що
стверджується фотокопією заяви (а.с.52).

На вказаній заяві позивачки мається
резолюція «До наказу з 01.09.12 по 30.06.13»
яка датована 31.08.12.

Відповідно до виписки з наказу № 108 від
05.09.2012 року «Про ОСОБА_2» остання була
прийнята на посаду викладача
диригентських дисциплін по
сумісництву з 01.09.2012 р. по 30.06.2013 р. (а.с.53).
Зазначене стверджується і копією
наказу (а.с.98).

1 вересня 2012 року та 11 січня 2013 року
директором музичного училища були
затверджені розклад індивідуальних
уроків викладача ОСОБА_2 на І-й та ІІ-й
семестри 2012-2013 навчальних років (а.с.55,
56).

Відповідно до виписки з наказу
відповідача від 14.06.2013 року № 72 «Про
звільнення з роботи» ОСОБА_2 звільнено
з посади викладача хорових дисциплін з
01.07.2013 р., яка, як зазначено у наказі,
працювала за сумісництвом (з 01.09.2012 р. по
30.06.2013 р. (а.с.53). Зазначене стверджується
і копією наказу (а.с.96, 97).

Таким чином, позивачка була прийнята на
роботу на певний строк.

Зазначені дії відповідача позивачкою
не оскаржувалися.

Згідно п.2 ст.36 КЗпП підставою
припинення трудового договору є
закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23),
крім випадків, коли трудові відносини
фактично тривають і жодна з сторін не
поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ст.23 КЗпП трудовий
договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на
невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений
за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час
виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи (робота
виконується постійно чи не постійно),
або умов її виконання (для заміщення
тимчасово відсутнього працівника
тощо), або інтересів працівника та в
інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

З урахуванням викладеного, районний
суд вірно прийшов до висновку, що між
сторонами був укладений строковий
договір, що було передбачено наказом і
після його закінчення роботодавець
звільнив позивачку на цій підставі.

Посилання апелянта на те, що позивачка
була прийнята на роботу до 30.06.2013 року, а
відповідно до наказу звільнена 01 липня
2013 року, а відтак зазначене свідчить
про продовження трудового договору на
невизначений строк, є безпідставним,
оскільки, 30 червня 2013 року був
неробочим днем (неділя). Відповідно до
ст.241-1 КЗпП строки виникнення і
припинення трудових прав та обов'язків
обчислюється роками, місяцями, тижнями
і днями. Якщо останній день строку
припадає на святковий, вихідний або
неробочий день, то днем закінчення
строку вважається найближчий робочий
день.

Відтак, звільнення позивачки 01 липня 2013
року (перший робочий день після
вихідного) не свідчить про порушення
відповідачем норм трудового
законодавства та про продовження
трудового договору на невизначений
строк.

Не зазначення роботодавцем в наказі
про звільнення позивачки з посади
правової норми відповідно до якої її
було звільнено, не є підставою для
поновлення позивачки на роботі,
оскільки за обставинами справи,
виходячи із суті наказу про прийняття
на роботу, звільнення з роботи та
доводів відповідача, позивачка була
звільнена у зв'язку із закінченням
строку трудового договору, що
передбачено п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Стаття 21 КЗпП та п.8 Положення про умови
роботи за сумісництвом працівників
державних підприємств, установ,
організацій, затвердженого наказом
Міністерства праці, Міністерства
юстиції, Міністерства фінансів від
28.06.1993 р. №43, визначають, що звільнення
особи з роботи за сумісництвом
проводиться на підставах, передбачених
законодавством, а також у випадку
прийняття на постійну роботу
працівника, який не є сумісником.

Посилання апелянта на те, що районний
суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6, яка
вийшла з декретної відпустки, не може
працювати концертмейстером-скрипалем
так, як немає спеціальної освіти та те,
що ОСОБА_6 працює після виходу з
відпустки по догляду за дитиною до
трьох років лише ілюстратором відділу
концертмейстерського класу та
камерного ансамблю, а її (апелянта)
педагогічні години роздані іншим
викладачами, є безпідставним, оскільки
відсутність в особи спеціальної освіти
для зайняття посади вчителя є
підставою для розірвання роботодавцем
з ним трудового договору та зазначене
не впливає на підстави розірвання
трудового договору з позивачкою та
законність рішення суду, виходячи з
підстав звільнення позивачки.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 30 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Бакус В.Я.

Судді
Гірник Т.А.

Левик Я.А.