АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року,

встановила:

В листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором в сумі 12 503 гривні 86 копійок.

Посилалося на те, що 10 жовтня 2006 року
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали
кредитний договір. Відповідно до умов
вказаного договору відповідачка
отримала кредит в сумі 2000 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48 відсотків на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок неналежного виконання умов
вищевказаного договору станом на 10
листопада 2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість перед банком в сумі 12 503
гривні 86 копійок, яка складається з
заборгованості по кредиту в сумі 1716
гривень 46 копійок, заборгованості по
процентам за користування кредитом в
сумі 9715 гривень 79 копійок, 1071 гривня
штрафу.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позов
задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що 10 жовтня 2006
року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»
уклали кредитний договір. Відповідно
до умов вказаного договору
відповідачка отримала кредит в сумі 2000
гривень у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48 відсотків на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Внаслідок неналежного виконання умов
вищевказаного договору станом на 10
листопада 2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість перед банком.

Строк дії кредитного ліміту відповідає
строку дії картки. Кредитна картка
ОСОБА_1 мала строк дії до липня 2008 року.
Остання оплата по вказаній картці
здійснена 27 лютого 2007 року. випуску
нової кредитної картки не було.

У позивача виникло право пред'являти
позов до суду починаючи з липня 2008 року,
протягом трьох років. ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося за захистом
порушеного права у листопаді 2013 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності. Позивач не просив поновити
строк звернення до суду і не зазначив
причин пропуску цього строку.
Відповідачем була подана заява про
застосування строків позовної
давності.

Договір у письмовій формі про
збільшення строку позовної давності
між сторонами не укладався.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Так, статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно частини 5 статті 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до частин 1-4 статті 267 ЦК
України особа, яка виконала
зобов'язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного, навіть якщо
вона у момент виконання не знала про
сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судове рішення у
цивільній справі» 18 грудня 2009 року N 14
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо
про застосування позовної давності
заявлено

стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
правильно встановлено судом першої
інстанції 10 жовтня 2006 року ОСОБА_1 та
ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний
договір. Відповідно до умов вказаного
договору відповідачка отримала кредит
в сумі 2000 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48
відсотків на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с.6-10).

Відповідно до підпункту 5.4 пункту 5
Умов і правил надання банківських
послуг, які є невід'ємною частиною
вищевказаного кредитного договору
боржник зобов'язаний погашати
проценти по кредиту кожен місяць за
попередній місяць та повернути кредит
в повному об'ємі не пізніше останнього
дня місяця вказаного на платіжній
картці.

Внаслідок неналежного виконання умов
вищевказаного договору станом на 10
листопада 2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість перед банком в сумі 12 503
гривні 86 копійок, яка складається з
заборгованості по кредиту в сумі 1716
гривень 46 копійок, заборгованості по
процентам за користування кредитом в
сумі 9715 гривень 79 копійок, 1071 гривня
штрафу, що підтверджуються розрахунком
заборгованості за договором від 10
жовтня 2006 року (а.с.3-5).

З заяви ОСОБА_1 від 25 грудня 2013 року
вбачається, що відповідачка просить
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду (а.с.23).

Колегія суддів вважає вірними висновки
суду про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося за захистом порушеного
права у листопаді 2013 року, тобто з
пропуском строку позовної давності.
Позивач не просив поновити строк
звернення до суду і не зазначив причин
пропуску цього строку.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги
про те, що сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору, встановивши строк дії
договору, що рівний строку дії
карткового рахунку, а тому позивачем не
було пропущено строк звернення до суду
з позовом.

З пункту 3.1.1. Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
строк дії картки вказана на лицьовій
стороні картки (місяць та рік). Карта
дійсна до останнього календарного дня
указаного місця (а.с.9).

Згідно пункту 3.1.3. Умов та правил
надання банківських послуг по
закінченню строку дії відповідна карта
продовжується банком на новий строк
(шляхом надання клієнту карти з новим
строком дії), якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії) не
надійшла заява держателя про закриття
картрахунку, а також при умові
наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг по
виконання розрахункових операцій по
картковому рахунку (в передостанній
день місяця закінчення строку дії) та
при дотримання інших умов продовження,
передбачених договором (а.с.9)

З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26
листопада 2013 року вбачається, що карта
№495607 має строк дії до липня 2008
року . Остання оплата по вказаній
картці здійснена 27 лютого 2007 року в
розмірі 145 гривень (а.с.21). Нова кредитна
картка відповідачу не надавалась.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Як вбачається з матеріалів справи у
банку виникло право на звернення до
суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення
чергового платежу в березні 2007 року,
а всієї суми заборгованості в липні 2008
року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: