Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Новогродівський
міський суд Донецької області

в складі: головуючого судді Грідяєвої
М. В.

при секретарі Рогаліній О.О.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Тимофєєва Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Селидіввугілля» відокремленого
підрозділу шахта 1/3 «Новогродівська»
про відшкодування моральної шкоди, у
зв'язку з трудовим каліцтвом на
виробництві, третя особа відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Новогродівка
Донецької області,

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ДП «Селидіввугілля» ВП шахта 1/3
«Новогродівська» про відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з трудовим
каліцтвом на виробництві, вказуючи на
те, що він більш 10 років працював у
вугільної промисловості в шкідливих та
небезпечних умовах праці з повним
робочим днем під землею в якості
гірничого робітника з ремонту гірничих
виробіток. В результаті роботи у
відповідача при виконанні наряду він
отримав травму голови. Трудове
каліцтво було підтверджено висновком
МСЕК від 15.04.2003 року та актом Н-1 від
26.09.1998 року. Висновком МСЕК йому
встановлено втрата професійної
працездатності в розмірі 60%. Внаслідок
нещасного випадку на виробництві він
знаходився як на стаціонарному, так і
на амбулаторному лікуванні. Внаслідок
нещасного випадку на виробництві він
отримав як матеріальну, так і моральну
шкоду. В теперішній час він отримує
тільки компенсацію матеріальної шкоди,
що не може вважатися повною
компенсацією шкоди в розумінні вимог
Конституції України, Закону України
«Про охорону праці». Шкода, завдана
його здоров`ю непоправна. Пошкодження
його здоров`я призвело до порушення
його особистих немайнових прав, таких
як право на охорону здоров`я, на
безпечний труд. Внаслідок трудового
каліцтва він став неповноцінною
людиною, його здоров`я не відновиться. З
моменту травми та до теперішнього часу
була порушена його нормальна
життєдіяльність. На протязі всього
часу він був вимушений неодноразово
звертатися в різноманітні медичні
заклади. В теперішній час в результаті
каліцтва він не може виконувати певні
роботи по господарству, був змушений
відмовиться від улюблених вподобань. В
квартирі живе з дружиною, реальної
допомоги він їй надати не може. На
ринок за продуктами вона вимушена
ходити одна, так як для нього, важка
ноша навіть у п'ять кілограм, так як йде
великій тиск на голову. До теперішнього
часу він так і не зміг ні фізично, ні
морально пристосовуватися до такого
життя. Він вимушений достатньо часто
звертатися за допомогою в медичні
заклади та проходити курси лікування.
Посилається на ст.ст.15, 23, 268, 1167, 1187 ЦК
України, ст.237-1 КЗпроП України. Трудовим
каліцтвом, яким заподіяно втрату його
працездатності в розмірі 60% йому була
завдана суттєва моральна шкода, яку він
оцінює в розмірі 68880 грн., з розрахунку
1148 грн. (мінімальна заробітна плата на
час звернення до суду) х 60 % (відсоток
втрати працездатності). Просить
стягнути з відповідача на його користь
68880 грн. відшкодування моральної шкоди,
в зв'язку з трудовим каліцтвом на
виробництві.

Позивач позов підтримав, пояснив, що
отримав виробничу травму у вересні 1998
року на підприємстві «Вугледобуток»,
але працював на шахті 13
«Новогродівська», бачив наказ, яким всі
справи по відшкодуванню страхових
виплат були передані шахті, висновком
МСЕК йому встановлено 60 % втрати
працездатності, визнаний інвалідом 3
групи, працювати не може, стан його
здоров'я постійно погіршується.
Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, вказав, що відсутні правові
підстави для відшкодування моральної
шкоди позивачу, оскільки вони є
неналежним відповідачем, згідно
трудової книжки та акту про нещасний
випадок позивач працював у ЗАТ
«Вугледобуток», наказом шахти були
здійснені страхові виплати, по справам
переданим ЗАТ «Вугледобуток» в рахунок
погашення заборгованості. Просить в
позові відмовити.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, згідно письмової
заяви просить розглянути справу без
участі їх представника, надавши
письмові заперечення, з позовом не
згодні, так як позивач не довів
моральну шкоду, довідка МСЕК та акт
нещасного випадку підтверджує лише
факт нещасного випадку, діюче
законодавство на час нещасного випадку
не передбачало відшкодування
моральної шкоди.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, позов ОСОБА_1
обґрунтованим частково та таким, що
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.43 Конституції України
держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб. Кожен
має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.153 КЗпроП України
створення безпечних і нешкідливих умов
праці покладається на власника або
уповноважений ним орган, який повинен
впроваджувати сучасні засоби техніки
безпеки, які запобігають виробничому
травматизмові, і забезпечувати
санітарно-гігієнічні умови, що
запобігають виникненню професійних
захворювань працівників.

Згідно трудової книжки, ОСОБА_1 з 05.02.1998
року по 16.05.1999 року працював на ЗАТ
«Вуглевидобуток».

Згідно акту про нещасний випадок на
виробництві № 66 від 26.09.1998 року, 24.09.1998
року о 06 год. 30 хв. з позивачем на роботі
на ЗАТ «Вуглевидобуток» на дільниці №5
шахти 1/3 «Новогродівська» стався
нещасний випадок, в ході якого позивача
травмувало по голові та внаслідок чого
він отримав черепно-мозкову травму з
забиттям г/мозку.

Висновком МСЕК від 26.03.1999 року, ОСОБА_1 в
зв'язку з трудовим каліцтвом 24.09.1998
року, первинно встановлена стійка
втрата професійної працездатності в 60
%. Висновком МСЕК від 12.06.2003 року
позивачу встановлено 60 % втрати
працездатності та визнаний інвалідом 3
групи безстроково.

Згідно ч.5 п.п.11 «Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров`я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків»,
затверджених постановою Кабінетом
Міністрів України від 23.06.1993 року №472
чинної станом на 26.03.1999 року, розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 150 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян незалежно
він інших будь-яких виплат.

Стаття 237-1 КЗпроП України, згідно якої
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, доповнила
КЗпроП України на підставі Закону
України від 24.12.1999 року №1356.

Стаття 440-1 ЦК України в редакції 1963
року, яка передбачала відшкодування
моральної шкоди, була доповнена у
Кодекс Законом України від 06.05.1993 року
№3188.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону
праці» від 14.10.1992 року, в редакції
чинної на час виникнення спірних
правовідносин, відшкодування
моральної шкоди провадиться власником,
якщо небезпечні або шкідливі умови
праці призвели до моральної втрати
потерпілого, порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Таким чином право позивача на
відшкодування моральної шкоди було
передбачено законодавством, яке діяло
на час спірних правовідносин, а саме
ст.12 Закону України «Про охорону праці»
та виникло 26.03.1999 року, з часу
встановлення втрати працездатності.

Згідно листа ЗАТ «Вугледобуток» на ім'я
шахта 13 «Новогродівська» по виробничим
травмам з робітниками ЗАТ
«Вугледобуток», ОСОБА_1 відшкодування
шкоди здійснюється згідно договору
№40-к від 19.03.1998 року п.5.2 про сумісну
виробничу діяльність шахти та
підрядчика. Згідно договору, вина
ділиться між потерпілий та шахтою, вини
ЗАТ «Вугледобуток» не має. В зв'язку з
чим просили прийняти справи по
відшкодуванню шкоди, завданої колишнім
робітникам ЗАТ «Вугледобуток» та
проводити виплати одноразової
допомоги та суми відшкодування шкоди
здоров'ю робітникам.

Згідно акту від 18.05.1999 року відповідач
шахта 1/3 «Новогродівська» прийняла від
ЗАТ «Вугледобуток» регресні справи
робітників ЗАТ «Вугледобуток», які
отримали стійку втрату професійної
працездатності за час роботи на шахті 13
«Новогродівська», в переліку яких є
справа ОСОБА_1

Наказом ГХК «Селидівугілля» ДВАТ шахта
1/3 «Новогродівська» №974 від 27.05.1999 року,
в зв'язку з передачею шахті справ по
відшкодуванню шкоди ЗАТ
«Вугледобуток» наказано провести
виплати по переданим справам.

В зв'язку з викладеним суд вважає, що
відшкодовувати моральну шкоду
позивачу, завдану в наслідок трудового
каліцтвом повинно саме ДП
«Селидіввугілля» ВП шахта 1/3
«Новогродівська», на якої і стався
нещасний випадок і якій справа по
відшкодуванню регресних виплат щодо
ОСОБА_1 була передана ЗАТ
«Вугледобуток».

На думку суду, наявність факту
моральних страждань позивача в зв'язку
з трудовим каліцтвом та наявність
моральної шкоди в зв'язку з цим,
підтверджується фактом нещасного
випадку на виробництві, отриманням
даного трудового каліцтва,
встановленням МСЕК стійкої втрати
профпрацездатності в 60%, 3 групою
інвалідності, даними амбулаторної
карти позивача, тривалим лікуванням та
діагнозом: черепно-мозкова травма з
забиттям г/мозку, фізичними і
моральними стражданнями, постійним
відчуттям позивачем болю і
дискомфорту, неможливістю ведення
колишнього життя, неможливістю
працювати в підземних умовах.

При визначені судом розміру моральної
шкоди суд звертає увагу, що право
позивача на відшкодування моральної
шкоди станом на 26.03.1999 року було
передбачено діючим на той час
законодавством, а порядок та розмір
встановлений «Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров`я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків»,
затверджених ПКМУ від 23.06.1993 року, якими
після змін у 1997 року передбачений
розмір відшкодування моральної шкоди
не більш ніж 150 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, який
дорівнює 150 х 17 = 2550 грн.

В зв'язку з викладеним, заявлений
позивачем розмір моральної шкоди в 68880
грн., суд вважає завищеним, так як
повинно бути застосоване
законодавство яке діяло на період
спірних правовідносин, при визначенні
розміру моральної шкоди в зв'язку з
трудовим каліцтвом на виробництві, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, суд враховує
тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю
позивача, ступень втрати професійної
працездатності в 60 %, 3 групу
інвалідності, тривалість лікування,
глибину душевних та фізичних страждань
з приводу травмування, погіршення
здібностей у побуті, вимушеної зміни
складу життя. Приймаючи до уваги
принцип розумності та справедливості,
з урахуванням всіх обставин, суд вважає
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2550 грн. буде еквівалентно
моральним стражданням позивача.

Керуючись ст.237-1 КЗпроП України, ст.12
Закону України «Про охорону праці» від
14.10.1992 року №2694, ст.440-1 ЦК України (в
редакції 1963 року), Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров`я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінетом Міністрів
України від 23.06.1993 року №472, ст.ст.10, 60, 146,
212, 213, 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В
:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Селидіввугілля»
відокремленого підрозділу шахта 1/3
«Новогродівська» про відшкодування
моральної шкоди, у зв'язку з трудовим
каліцтвом на виробництві -
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Селидіввугілля» відокремленого
підрозділу шахта 1/3 «Новогродівська»
на користь ОСОБА_1 2550 грн. відшкодування
моральної шкоди, в зв'язку з трудовим
каліцтвом на виробництві.

Стягнути з Державного підприємства
«Селидіввугілля» відокремленого
підрозділу шахта 1/3 «Новогродівська» 229
грн. 40 коп. судового збору на користь
держави.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Новогродівський міський суд
Донецької області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Рішення виготовлена в нарадчій
кімнаті.

Суддя: