УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

05 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Дем'яносова М.В.,

Євграфової
Є.П., Євтушенко
О.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства фірми «Вікторія» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Літинського районного суду
Вінницької області від
19 жовтня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 15 грудня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
приватного підприємства фірми
«Вікторія» про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що з
01 квітня 2006 року до 14 червня 2006 року
працював на посаді завідуючого
аптечним пунктом в с. Уладівка у ПП
фірмі «Вікторія».

Наприкінці травня 2006 року керівництво
підприємства почало вимагати від нього
подати заяву про звільнення за власним
бажанням, інакше обіцяли звільнити з
ініціативи власника.

Оскільки він заяви не писав,
адміністрація підприємства 13 червня 2006
року видала наказ № 25 про його
звільнення за власним бажанням, про що
було здійснено запис в трудовій книжці.

Після заперечень з його сторони
зазначеного запису адміністрація
підприємства внесла до трудової книжки
запис про визнання попереднього запису
недійсним без видання наказу з цього
приводу та від цього ж числа видала
наказ № 25 про його звільнення за п. 2 ст.
41 КЗпП України у зв'язку із втратою
довір'я з боку власника підприємства до
працівника, який обслуговує грошові
або товарні цінності.

02 жовтня 2006 року було видано наказ № 43,
яким скасовано наказ від 13 червня 2006
року № 25 та його звільнено з роботи на
підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків. Останній наказ до трудової
книжки відповідач не вніс, розрахунок
при звільненні не провів.

Рішенням Літинського районного суду
Вінницької області від 19 жовтня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 15 грудня 2010 року, позов задоволено.
Поновлено ОСОБА_3 на роботі у ПП фірмі
«Вікторія» на посаді завідуючого
аптечним пунктом в с. Уладівка.

Зобов'язано ПП фірму «Вікторія»
нарахувати та виплатити ОСОБА_3
середній заробіток на час вимушеного
прогулу з 13 червня 2006 року до дня
поновлення на роботі.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення в
частині розрахунків скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені в справі
судові рішення в повному обсязі не
відповідають.

Установлено, що ОСОБА_3 у період з 01
квітня 2006 року до 14 червня 2006 року
працював на посаді завідуючого
аптечним пунктом в с. Уладівка у ПП
фірмі «Вікторія».

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, ухвалюючи
рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на
роботі у ПП фірмі «Вікторія» на посаді
завідуючого аптечним пунктом в с.
Уладівка, посилався на те, що ОСОБА_3
звільнено з посади завідуючого
аптечним пунктом на підставі п. 1 ст. 41
КЗпП України за грубе порушення
трудових обов'язків працівника. Проте,
як встановлено в судовому засіданні, до
ОСОБА_3 заходів дисциплінарного
стягнення не застосовувалося, пояснень
не відбиралося, чим не дотримано правил
і порядку застосування дисциплінарних
стягнень, передбачених ст. ст. 147-149 КЗпП
України. Крім того, відповідачем не
надано доказів в чому саме полягало
грубе порушення трудових обов'язків
позивачем.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій в цій частині є законними і
обґрунтованими, підстав для їх
скасування колегія суддів не вбачає.

Разом із тим не можна погодитися з
висновками судів щодо зобов'язання ПП
фірми «Вікторія» нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 середній заробіток на
час вимушеного прогулу з 13 червня 2006
року до дня поновлення на роботі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду із позовом (а.с. 3 т.
1) позивач просив, зокрема, стягнути з ПП
фірми «Вікторія» на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 13 червня 2006 року до дня
поновлення на роботі.

На а.с. 328 т. 1 знаходиться заява від 06
жовтня 2010 року, відповідно до змісту
якої позивач уточнив свої вимоги та
просив поновити його на роботі та
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 13 червня 2006 року
до дня поновлення на роботі.

Проте, оскільки будь-якого
процесуального документа про
прийняття до розгляду змінених
позовних вимог матеріли справи не
містять, у суду першої інстанції не
було процесуальних підстав для
ухвалення рішення за вимогами іншими,
ніж викладені в позовній заяві.

На а.с. 327 т. 1 наявний поданий 05 жовтня 2010
року позивачем власний розрахунок
заявлених до стягнення сум, згідно з
яким середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 13 червня
2006 року до 13 вересня 2010 року становив 17
850 грн, моральна шкода - 2 тис. грн.

Між тим, задовольнивши вимоги про
поновлення позивача на роботі, суд
першої інстанції в ухваленому 19 жовтня
2010 року рішенні не навів розміру
середнього заробітку, що має бути
сплачений позивачу станом на цей день,
розрахунку позивача станом на 13
вересня 2010 року оцінки не надав та
фактично спір в частині оплати
позивачу вимушеного прогулу не
вирішив.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України
судовий розгляд закінчується
ухваленням рішення суду.

Пунктом 4 ст. 215 ЦПК України передбачено,
що рішення суду складається з
резолютивної частини із зазначенням:
висновку суду про задоволення позову
або відмову в позові повністю чи
частково; висновку суду по суті
позовних вимог; розподілу судових
витрат; строку і порядку набрання
рішенням суду законної сили та його
оскарження.

На порушення зазначеної норми суд
першої інстанції, вирішуючи питання
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, не зробив
висновку по суті позовних вимог з
наведенням конкретного розрахунку за
певний період, а зобов'язав відповідача
нарахувати та виплатити середній
заробіток на час вимушеного прогулу з 13
червня 2006 року до дня поновлення на
роботі.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню в частині вирішення питання
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 19 жовтня 2010 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 15 грудня 2010 року в частині
вирішення питання про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У іншій частині рішення Літинського
районного суду Вінницької області від
19 жовтня 2010 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 15 грудня 2010
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

М.В.
Дем'яносов

Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко