У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення майнової та моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Позивач посилався на те, що з
відповідачем уклав трудовий договір,
відповідно до якого останній
зобов'язаний здійснювати доставку та
реалізацію м'яких меблів та матраців.
Зазначав, що 11 липня 2008 року ОСОБА_4,
прибувши до Автономної Республіки
Крим у м. Сімферополь, розвантажив
товар та отримав за нього грошові кошти
в сумі 60 тис. грн, однак останній ні
накладної, ні грошей йому не повернув.
Просив стягнути з ОСОБА_4 на його
користь завдану майнову шкоду в сумі 60
тис. грн і моральну шкоду в сумі 4 тис.
грн та судові витрати.

Заочним рішенням Сокальського
районного суду Львівської області від
14 липня 2010 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у сумі 60
тис. грн, а також судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
заочне рішення Сокальського районного
суду Львівської області від 14 липня
2010 року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що згідно з
трудовим договором від 02 жовтня 2006
року ОСОБА_4 працював
водієм-реалізатором у СПД ОСОБА_3

Відповідно до договору від 02 січня
2008 року, укладеного між СПД ОСОБА_3
(продавцем) та підприємством «Родник»
(покупцем), продавець продає, а покупець
купує товари в асортименті за цінами за
домовленістю.

Пунктом 2 вказаного договору
передбачено, що розрахунки за
отриманий товар та інші затрати
проводяться шляхом попередньої оплати,
як виключення допускається відпуск
товарів без попередньої оплати, коли
покупець зобов'язується забезпечити
поступлення грошей на розрахунковий
рахунок продавця протягом 10
банківських днів від дати отримання
товару.

Згідно з розпискою від 11 липня 2008
року ОСОБА_4 здійснив доставку товару
покупцю - підприємству «Родник» та
отримав від директора вказаного
підприємства Луцишина О.С. за нього
кошти у сумі 60 тис. грн.

11 липня 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
Євпаторіївського МВ ГУ МВС України в
Автономній Республіці Крим із заявою
щодо крадіжки вказаних грошових коштів
з автомобіля.

Постановою Євпаторіївського МВ ГУ
МВС України в Автономній Республіці
Крим від 14 липня 2008 року відмовлено у
порушенні кримінальної справи на
підставі ст.6 КПК України за
відсутності складу злочину.

23 квітня 2012 року вказана постанова
про відмову у порушенні кримінальної
справи скасована прокуратурою м.
Євпаторії, і матеріали перевірки
направлено до Євпаторіївського МВ ГУ
МВС України в Автономній Республіці
Крим для проведення додаткової
перевірки.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що між сторонами існували трудові
правовідносини, відповідач отримав за
доставлений та розвантажений товар
кошти у сумі 60 тис. грн, які у нього
викрали, а тому дійшов висновку про те,
що порушення з вини відповідача
завдали позивачу майнову шкоду у сумі 60
тис. грн, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що факт неправомірності
дій чи бездіяльності відповідача, його
вина у заподіянні майнової та
моральної шкоди та
причинно-наслідковий зв'язок між
шкодою та діями останнього не
підтверджені доказами. Крім цього, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що п. 2 договору від 02 січня 2008 року
передбачено, що розрахунки за
отриманий товар та інші затрати
повинні проводитися шляхом
попередньої оплати, або як виключення -
шляхом поступлення грошей на
розрахунковий рахунок продавця
протягом 10 банківських днів від
дати отримання товару, а тому отримання
відповідачем грошей за доставку товару
11 липня 2008 року готівкою суперечить п. 2
вказаного договору. Також в матеріалах
справи відсутній договір про повну
матеріальну відповідальність
відповідача.

Проте погодитись із такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України
позивача зобов'язано довести ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не врахував, що факт
отримання відповідачем грошових
коштів в сумі 60 тис. грн. за доставку
товару 11 липня 2008 року
підтверджується розпискою від 11 липня
2008 року.

Крім цього, факт неповернення
відповідачем позивачу грошових коштів
підтверджується листом відповідача
від 14 липня 2008 року, в якому він
пояснює, що грошові кошти, отримані від
Луцишина О.С., у нього відібрали та
зобов'язується повернути ці кошти
позивачу.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не врахував вказані
обставини, не перевірив їх доказами та
не дав їм правової оцінки, а тому дійшов
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Оскільки неповнота з'ясування
обставин у справі та порушення
зазначених норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору і ці
порушення були допущені судом
апеляційної інстанції, то рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

4

Справа № 6-493св14

Головуючий у першій інстанції: Вермчук
О.А.

Доповідач: Нагорняк В.А.