Ухвала

іменем україни

19 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та зустрічним
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання дій неправомірними
та зобов'язання зробити перерахунок, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором від
20 листопада 2007 року, за умовами якого
останній отримав кредит в сумі 7 тис.
грн. зі сплатою 30% річних, щодо його
своєчасного повернення, унаслідок чого
утворилася заборгованість в розмірі
26 607 грн. 84 коп., яка підлягає
стягненню на користь банку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 у
січні 2013 року звернувся до суду із
зустрічним позовом до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання дій неправомірними
та зобов'язання зробити перерахунок.

Позовні вимоги мотивував тим, що банк
неправомірно в односторонньому
порядку продовжив дію кредитного
договору й відповідно нарахував
проценти та штрафи, а також
неправомірно нарахував та списав з
карткового рахунку комісії, не
передбачені умовами договору.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 29 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2013
року, позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 24 849 грн. 61 коп., з яких 10 777 грн.
75 коп. - заборгованість за кредитом, 12 763
грн. 52 коп. - заборгованість за
процентами, 948 грн. 34 коп. -
заборгованість за комісією станом на
30 вересня 2012 року.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
первісний позов задовольнити частково,
а зустрічний - у повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідач
несвоєчасно виконував умови
кредитного договору, допустив
заборгованість по кредиту, яка в силу
вимог ст. ст. 526, 1048, 1054 ЦК України
підлягає стягненню на користь банку,
без врахування суми неустойки, що
нарахована поза строком позовної
давності. Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суди виходили з
того,що нарахування банком комісій та
інших оспорюваних відповідачем
платежів, передбачено тарифами, факт
ознайомлення з якими останній
підтвердив своїм підписом.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 29
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 12
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.