Справа № 329/983/13-ц
Провадження по справі 2/329/264/2013
Рішення

Іменем України

14 березня 2014 року
смт.
Чернігівка

Чернігівський районний суд
Запорізької області в складі:
головуючого судді Ломейко В.В., за
участю секретаря Богдан І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
фермерського господарства
«Годлевський» до ОСОБА_1, Державного
підприємства «Запорізький
науково-дослідний та проектний
інститут», третя особа: Токмацький
районний відділ Державного агентства
України із земельних ресурсів про
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні орендованою земельною
ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі частини 3 статті 209
Цивільного процесуального кодексу
України (далі -ЦПК України) в судовому
засіданні 14 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

06 листопада 2013 року фермерське
господарство «Годлевський»
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_1, в якому зазначено, що 28 серпня
2009 року сторони уклали договір оренди
земельної ділянки (далі -Договір), який
зареєстрований у відділі Держкомзему
Чернігівського району Запорізької
області 09.06.2011р. за номером 00339.

При передачі земельної ділянки було
складено акт визначення меж земельної
ділянки в натурі ( на місцевості) були
вказані межові знаки в кількості 4 шт.

Однак, в ході державної реєстрації було
виявлено, що в межах переданої в оренду
земельної ділянки площею 10,8884 га
знаходиться менша земельна ділянка
площею 1,045 га, яка відповідачу не
належить.

Ця земельна ділянка межовими знаками
на місцевості не визначена, у зв'язку з
чим використання орендованої
земельної ділянки є значно утрудненим.
Виходячи зі змісту ст. 106 Земельного
кодексу України встановлення межових
знаків є обов'язком власників
земельних ділянок.

За таких обставин позивач прохав суд
усунути перешкоди у користуванні
зазначеною земельною ділянкою з боку
відповідача ОСОБА_1, зобов'язавши
останнього замовити у землевпорядній
організації відновлення межових
знаків між його земельною ділянкою та
земельною ділянкою, яка знаходиться в
середині його земельної ділянки.

В судовому засіданні представник
позивача Ременюк О.М. заявлені вимоги
підтримав, надавши судові відповідні
пояснення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про час і місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, скористався правом брати участь
у справі через свого представника, що
узгоджується із положеннями статті 38
ЦПК України.

Представник відповідача Яценко Г.В.
маючи відповідні процесуальні
повноваження та діючи в інтересах
ОСОБА_1, в судовому засіданні позов не
визнав, посилаючись на те, що при
передачі належної ОСОБА_1 на праві
власності земельної ділянки орендарю
фг «Годлевський» відповідачем була
передана земельна ділянка, яка на
місцевості була позначена межовими
знаками, які були встановлені при
виділенні в натурі цієї земельної
ділянки під час видачі державного акта
на право власності на землю. Інших
межових знаків на вказаній земельній
ділянці не було. Межі земельної ділянки
були визначені на місцевості на
підставі землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, який був
розроблений Запорізьким інститутом
землеустрою та погоджений і
затверджений державними органами.
Вказаним проектом не було передбачено
встановлення меж між земельною
ділянкою відповідача та вкрапленою
земельною ділянкою. Відповідач, як
орендодавець, не чинив будь-яких
перешкод у користуванні земельною
ділянкою орендарю фг «Годлевський».
Доказів протилежного позивачем не
надано.

Співвідповідач Державне підприємство
«Запорізький науково-дослідний та
проектний інститут» в судове засідання
не з'явився, до суду надав письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що ДП «Запорізький інститут
землеустрою» на замовлення фг «
Годлевський» в 2007р. виконало роботи з
розробки «Технічної документації зі
складання державних актів на право
власності на земельну ділянку
власникам сертифікатів колишнього КСП
ім..Калініна Чернігівського району .
При розробці технічної документації
було встановлено наявність на
земельній ділянці, що передавалась у
власність Відповідачу курганного
могильника, який складається з трьох
курганів. У відповідності до вимог ст..
56 ЗУ « Про землеустрій» на графічних
матеріалах, що входять до складу
документації із землеустрою нанесено
зони обмежень - кургани, з визначенням
площі та місця розташування.

Тобто, позивачу ще на стадії розробки
технічної документації було відомо
про наявність на території земельної
ділянки ОСОБА_1 пам'яток археології.

Статтею 47 Закону України «Про
землеустрій» встановлено, що
встановлення меж територій
природно-заповідного фонду та іншого
природоохоронного призначення…..
проводиться шляхом розробки
відповідного проекту землеустрою.

У ДП «Запорізький інститут
землеустрою» не було законних підстав
на встановлення межових знаків
вкраплених земельних ділянок (
курганів) , оскільки вони
встановлюються при виконанні робіт з
розробки окремого проекту землеустрою,
а не в складі робіт з розробки
технічної документації щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельні ділянки.

Встановлення межових знаків на
земельних ділянках, на яких
розташовані кургани може бути
здійснено за умови укладення договору
на виконання робіт з розробки проекту
землеустрою щодо встановлення меж
територій земель.

Пунктом 4 Порядку розробки проектів
землеустрою, затвердженого постановою
КМУ від 25.08.2004р. № 1094, встановлено, що
замовником проекту землеустрою може
бути сільська, селищна, міська рада,
обласна, районна, Київська або
Севастопольська міська
держадміністрація, землевласник або
землекористувач, інша особа відповідно
до закону.

Третя особа: представник Токмацького
районного відділу Державного
агентства України із земельних
ресурсів Кравцов С.А. в суді пояснив, що
Законом України «Про землеустрій»
передбачено встановлення межових
знаків на земельних ділянках, на яких
розташовані кургани здійснюється за
проектом землеустрою щодо відведення
такої земельної ділянки. Замовником
такого проекту відповідно до закону,
може бути як землевласник так і
землекористувач. Тобто позивачу, як
землекористувачу, нічого не
перешкоджає звернутися до
землевпорядної організації з заявою на
розробку проекту землеустрою щодо
встановлення межових знаків.

Суд, вислухавши пояснення осіб, третю
особу, які брали учать у справі,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши наявні в них докази, вважає, що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки
площею 10,8884 га, розташованої на
території Чернігівської селищної ради
Чернігівського району Запорізької
області. Земельна ділянка передана для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
підставі держаного акту про право
власності на землю серії ЯА № 928714.

28 серпня 2009 року між ОСОБА_1 і Фг
«Годлевський В.С.» в особі голови
Годлевського Віктора Сергійовича було
укладено договір оренди вищевказаної
земельної ділянки з терміном його дії
на 10 років.

Згідно п.9.2. Договору орендодавець
ОСОБА_1 зобов'язався не вчиняти дій, які
перешкоджали б Орендарю користуватися
орендованою земельною ділянкою.

З пояснень сторін та матеріалів справи
вбачається, що в 2007р. ДП «Запорізький
інститут землеустрою» на замовлення
фг « Годлевський» виконало роботи з
розробки «Технічної документації зі
складання державних актів на право
власності на земельну ділянку. При
розробці технічної документації було
встановлено наявність на земельній
ділянці, що передавалась у власність
Відповідачу курганного могильника,
який складається з трьох курганів.

Судом встановлено, що відповідно до
договору оренди від 28.08.2009р., належна на
праві власності ОСОБА_1 земельна
ділянка була передана у користування
орендарю за актом прийому-передачі ,
який підписаний сторонами ( а.с. 18) з
зазначеними межовими знаками на ній.

Тобто, позивачу ще на стадії розробки
технічної документації було відомо
про наявність на території земельної
ділянки ОСОБА_1 пам'яток археології.

Статтею 47 Закону України «Про
землеустрій» встановлено, що
встановлення меж територій
природно-заповідного фонду та іншого
природоохоронного призначення…..
проводиться шляхом розробки
відповідного проекту землеустрою.

Пунктом 4 Порядку розробки проектів
землеустрою, затвердженого постановою
КМУ від 25.08.2004р. № 1094, встановлено, що
замовником проекту землеустрою може
бути сільська, селищна, міська рада,
обласна, районна, Київська або
Севастопольська міська
держадміністрація, землевласник або
землекористувач, інша особа відповідно
до закону.

З вищевикладеного, вбачається, що ДП
«Запорізький інститут землеустрою»
належним чином виконав роботи з
розробки технічної документації на
підставі якої був виданий державний
акт.

На встановлення межових знаків
вкраплених земельних ділянок (
курганів) у співвідповідача не було
законних підстав, оскільки вони
встановлюються при виконанні робіт з
розробки окремого проекту землеустрою,
а не в складі робіт з розробки
технічної документації, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_1.

Разом з тим, позивач Фг «Годлевський»
не надав доказів протилежного, чим не
виконав вимоги ст.10 ЦПК України,
відповідно до якої кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Статтею 3 ЦПК України передбачено,
кожна особа має право в порядку,
встановлену цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

У даному випадку не вбачається жодних
утруднень щодо використання позивачем
орендованої земельної ділянки, а тому
суд погоджуються з доводами
представника відповідача, що позивач
вправі сам звернутися до
землевпорядної організації, замовити
проект землеустрою щодо встановлення
меж територій та встановити межові
знаки на земельній ділянці, на якій
розташовані кургани.

Таким чином, суд дійшов висновку, що не
можна зобов'язати відповідача замовити
у землевпорядній організації
відновлення межових знаків, так як вони
були встановлені і прийняті позивачем
при передачі земельної ділянки в
оренду. Позивач впродовж до
теперішнього часу, фактично на протязі
п'ятьох років, користується зазначеною
земельною ділянкою.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем не надано належних доказів
того, що він позбавлений можливості
використовувати земельну ділянку
відповідно до її цільового
призначення, а також відсутність у діях
відповідача будь-якої невідповідності
законодавству, яка б призвела до
неможливості використання позивачем
земельної ділянки, суд вважає позовні
вимоги в частині зобов'язання
відповідачів усунути перешкоди в
користуванні орендованою земельною
ділянкою необґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові фермерського господарства
«Годлевський» до ОСОБА_1, Державного
підприємства «Запорізький
науково-дослідний та проектний
інститут», третя особа: Токмацький
районний відділ Державного агентства
України із земельних ресурсів про
зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні орендованою земельною
ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.В.Ломейко