Справа 237/5776/13-ц
Провадження 2/237/266/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2014 року

Мар'їнський районний суд
Донецької області у складі:

Головуючого - судді Ступіна І.М.

при секретарі Готовщиковій Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення осіб від права на спадкування
за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
із позовом про усунення осіб від права
на спадкування за законом.

Свої позовні вимоги
обґрунтовують наступним.

Вона є донькою померлих ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 та рідною сестрою померлого
ОСОБА_9.

При житті її батькові належало на
праві власності будинок АДРЕСА_1. У
спірному будинку позивач та померлі
батьки, брат мешкали однією сім'єю, доки
кожен із дітей не побудував сім'ю.

Її брат ОСОБА_9 12 березня 1994 року
уклав шлюб із ОСОБА_3, яка є
відповідачем по справі. Від шлюбу
подружжя має двох дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
також є відповідачами по справі.

До 2000 року брат мешкав у м. Києві.
Після смерті батька, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина у
вигляді будинку АДРЕСА_1. Заповіту
батько не залишив. Позивач здійснювала
догляд за будинком.

Спільне життя її брата не
склалося, та він у 2000 році брат
повернувся до батьківського будинку та
там мешкав, оскільки йому ніде було
жити.

Так, відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за Законом від 12.07.1999
року № 699 її брат ОСОБА_9 прийняв
спадкове майно у вигляді будинку
АДРЕСА_1 та продовжував у ньому мешкати
один без дружини та дитини.

Але у передбаченому Законом
порядку він не зареєстрував право
власності на спадкове майно і таким
чином не набув право власності на
нього.

У 2003 році у ОСОБА_9 почалось
захворювання легень та позивач почала
догляд за братом. Вона систематично
приїжджала до брата, привозила йому
їжу, давала гроші на ліки, оскільки
розмір його пенсії по інвалідності був
мінімальний та він не працював. Окрім
того, із його пенсії брат сплачував
аліменти на двох дітей. Тобто він ніяк
не міг самостійно існувати,
оздоровлюватись за ті копійки які
залишились у нього. Вся допомога по
догляду за хворим братом як
матеріальна так і моральна полягла на
плечі позивача та її чоловіка.

Відповідачі у свою чергу мешкали
окремо у будинку АДРЕСА_2. У цьому
будинку відповідачі зареєстровані,
мешкають по теперішній час.
Відповідачі не дивлячись на те, що вони
мешкали із померлим у одному селі вони
не доглядали батька, не піклувалися про
його стан здоров'я.

З часом стан здоров'я брата лише
погіршився і за останні роки позивач
дуже багато часу і грошей затратила на
його лікування.

Але лікування не дало належного
результату, та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9
помер.

Всі затрати пов'язані із
похованням брата та поминального обіду
понесла лише позивач.

Після смерті брата позивач як
сестра продовжила доглядати за
батьківським будинком, за городом, веде
домашнє господарство, сплачує
комунальні послуги, тобто вважає себе
такою, що прийняла спадщину шляхом
фактичного мешкання у спадковому
будинку.

Декілька місяців потому позивач
звернулася до нотаріальної контори де
їй стало відомо, що відповідно до
чинного законодавства до нотаріальної
контори звернулися діти померлого із
заявами про прийняття спадщини.
Дружина брата ОСОБА_3 також звернулася
до нотаріуса, але відмовилася від
належній їй частини будинку на користь
дітей.

Вважає, що відповідач ОСОБА_3
відповідач по справі, хоча і на день
смерті брата перебувала з ним у
зареєстрованому шлюбі (фактично була
його дружиною), однак з 2000 року не
проживала з померлим,сумісного побуту
з ним не вела, мешкала окремо, не
доглядала його, не надавала йому
допомоги, а тому має бути усунена від
права на спадкування за Законом.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - діти померлого
та відповідачі по справі на день смерті
батька досягли 19 років. При житті
батька також не цікавились його життям,
станом його здоров'я, не доглядали його,
не надавали йому допомогу, в якій він
потребував.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 свої
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, наполягали на їх задоволенні.
Суду надав пояснення аналогічні тим, що
викладені у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, її представник ОСОБА_6 із
позовом не погодилися, просили суд
відмовити у позові у повному обсязі за
відсутністю обґрунтованості та
законності позовних вимог. Суду надали
пояснення аналогічні тим, що викладені
у запереченнях.

Свідки (за клопотанням позивача)
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснили,
що вони усі мешкають в одному селі
Олександрівка. Село маленьке, а тому
усі один про одного усе знають.
Зазначили, що за ОСОБА_9 доглядала його
сестра із своїм чоловіком, лише вони
несли усі матеріальні витрати як і по
його догляду, так і пов'язані із його
похованням. У свою чергу діти померлого
та його колишня дружина також мешкали
із померлим в одному селі, але мешкали
своїм життям, життям та здоров'ям
спадкодавця не цікавилися взагалі.
Лише коли він помер, згадали, що після
його смерті є спадщина.

Суд, вислухавши пояснення сторін
(позивача, відповідача, свідків),
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1
виданого 12 липня 2013 року виконкомом
Олександрівської селищної ради (а.с.9).

Із довідки про причину смерті до форми
№ 106/0 № 31 вбачається, що причина смерті
ОСОБА_9 є рак верхньої долі правої
легені.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 12 липня 1999 року
спадкоємцем майна ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 є його син ОСОБА_9. Спадкове
майно, на яке видане це свідоцтво
складається з жилого будинку жилої
площі 25,6 кв.м. з надвірними побудовами,
сарай -Б, льох-п, літня кухня -В, гараж-Г,
душ - Д, сарай - Е, уборна - У, паркан,
ворота, що знаходиться в АДРЕСА_1 на
землі Олександрівської селищної Ради
народних депутатів.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_9 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 12
березня 1994 року у Саварській сільській
Раді, Богуславського району, Київської
області.

Від шлюбу подружжя має двох дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обовязків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, а також той з
подружжя, який пережив спадкодавця,
батьки спадкодавця.

За змістом ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного зі спадкоємців за
законом рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно зі
спадкодавцем, повинен подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
згідно з вимогами ст..214 ЦПК України
необхідно встановити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Лише при одночасному настанні цих
обставин і доведеності зазначених
фактів у їх сукупності, спадкоємець
може бути усунений від права на
спадщину.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій, Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягає з'ясуванню і
питання, чи потребував спадкодавець
допомоги від спадкоємця за умови
отримання її від інших осіб і чи мав
спадкоємець матеріальну й фізичну
змогу надавати таку допомогу.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
зазначено, що безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Так судом встановлено, що відповідно
довідки виданої Олександрівською
селищною радою у домоволодінні АДРЕСА_1
був зареєстрований лише ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно домової
книги.

Відповідно до наданої копії акту
складеного 21.09.2013 року депутатом
Олександрівської селищної ради
організацію та фінансування похорон
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
здійснювала лише ОСОБА_1

Також позивачем ОСОБА_1 відповідно норм
статті 60 ЦПК Україні надані копії
накладних щодо витрат, пов'язаних із
похованням брата.

Окрім того судом встановлено, що
померлий ОСОБА_9 сплачував аліменти на
користь ОСОБА_3 на утримання їхніх двох
дітей. Судом із наданої копії позовної
заяви вбачається, що при зверненні до
суду із позовом про стягнення
аліментів ОСОБА_3 зазначено, що між нею
та ОСОБА_9 «були шлюбні відносини
припинені».

Судом встановлено, що ОСОБА_9 з 2003 року
страждав тяжкою хворобою, рак верхньої
долі правого легеню, не міг самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребував допомоги та піклування,
страждав на тяжкі захворювання,
внаслідок чого знаходився у
безпорадному стані та потребував
стороннього догляду. Суду не надано
достатніх доказів на підтвердження
надання допомоги з боку відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

В судовому засіданні об'єктивно
встановлено, і це не заперечувалось
учасниками процесу, що відповідач
ОСОБА_3 на час хвороби спадкодавця
ОСОБА_9 працювала, окрім того вона
отримувала аліменти на утримання дітей
з його пенсії, знаючи про його
безпорадний стан та що він потребує
дорогих ліків.

У відповідності до ч.1 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, та не оспорювалось
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
що їх було відомо про хворобу ОСОБА_9,
однак доказів на підтвердження фактів
надання необхідної допомоги
відповідачами не надано.

Аналіз наведених підстав та вимог
закону дозволяє суду дійти висновку, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ухилялися від
надання допомоги спадкодавцеві
ОСОБА_9, який через тяжку хворобу
перебував у безпорадному стані та
потребував сторонньої допомоги.

З огляду на зазначене суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 про усунення відповідачів від
права на спадкування після померлого
ОСОБА_9

Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України
резолютивна частина рішення суду
повинна містити висновок суду про
розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України
оскільки позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені, то суд вважає за доцільне
стягнути з відповідачів у солідарному
порядку судові витрати по сплаті
судового збору на користь ОСОБА_1 у
розмірі 114 гривень 70 копійок.

На підставі викладеного,
відповідно до ст.ст. 1216,1261,1267,1269,1224 ЦК
України, керуючись 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення осіб від права на
спадкування за законом задовольнити.

Усунути від спадкування за законом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 після смерті
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 114 (сто
чотирнадцять) гривень 70 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя підпис

З оригіналом згідно.

Суддя:

26.02.2014