У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Відкритого
акціонерного товариства
«Автодорексплуатація» про визнання
правочинів удаваними та фіктивними,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 15 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 13
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
удаваними угоди від 04 червня 2003 року,
фіктивними правочини від 01 листопада
2005 року, 01 липня 2005 року,

01 серпня 2008 року, а також акт звірки
розрахунків за вказаними правочинами,
угоду про заміну кредитора. Вказала, що
04 вересня 2003 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Автодорексплуатація» (далі - ВАТ
«Автодорексплуатація») та ОСОБА_5
укладений договір позики на суму 800 тис.
грн ; 01 липня 2005 року - на суму 330 тис. грн;
01 листопада 2005 року - на суму 510
тис. грн; 01 серпня 2008 року - на суму 3 760
тис. грн; 28 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та
ВАТ «Автодорексплуатація» був
укладений акт звірки розрахунків за
вказаними договорами позики на
загальну суму 54 тис. грн, 01 вересня 2008
року між ВАТ «Автодорексплуатація»,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладена угода про
заміну кредитора в зобовʼ?язанні, за
якою всі права та обовʼ?язки
позикодавця ВАТ
«Автодорексплуатація» переходять до
ОСОБА_6

Вважає договори позики
фіктивними і з цих підстав просила
задовольнити її вимоги.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від

15 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від
13 листопада 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
фіктивним правочин - договір позики від
01 липня

2005 року, укладений між ВАТ
«Автодорексплуатація» та ОСОБА_5 на
суму 510 тис. грн; визнано фіктивним
правочин- договір позики від
01 серпня 2008 року, укладений між ВАТ
«Автодорексплуатація» та ОСОБА_5 на
суму 3 760 тис. грн; визнано фіктивним
правочин - угоду про заміну кредитора у
зобовʼ?язанні від 01 вересня 2008 року,
укладений між

ВАТ «Автодорексплуатація», ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 У задоволенні решти позову -
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду в частині відмови їй
у задоволенні позовних вимог, і просить
ухвалити нове рішення у справі
мотивуючи свої доводи порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 59 ЦК
України (в редакції станом на 2003 рік)
недійсною є угода, укладена лише про
людське око, без наміру створити
юридичні наслідки (мнима угода).

Угода, визнана недійсною, вважається
недійсною з моменту її укладення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
перебували у шлюбі до 21 лютого 2005 року і
у фактичних шлюбних правовідносинах з
21 лютого 2005 року по 28 березня
2009 року. Судом також встановлено, що 04
листопада 2003 року було укладено
договір позики, за яким ВАТ
«Автодорексплуатація» надало, а ОСОБА_5
отримав позику в розмірі 800
тис. грн. При укладанні цього договору
сторонами угоди було допущено помилку,
а саме, неправильно вказано дату
правочину 04 червня 2003 року, яка була
виправлена додатковою угодою від 04
листопада 2003 року.

Заперечуючи зазначену угоду, позивачка
вказувала на її мнимість. Зазначала, що
станом на 03 червня 2003 року ВАТ
«Автодорексплуатація» не було
зареєстроване як юридична особа. На
підтвердження недійсності вказаного
правочину посилалася на обставини,
зазначені у письмових документах,
складених відповідачами.

Так згідно з пунктом 3.1 спірного
договору позика отримана
ОСОБА_5 готівкою у день підписання
договору (а. с. 17 т.1)

Згідно з видатковим ордером про видачу
800 тис. грн готівки кошти видані 04
червня 2003 року. Крім того, в ордері
зазначені дані паспорта боржника,
виданого йому 24 червня 2004 року, - через
рік після виготовлення ордера (а.с. 19 т.
1).

Вказані письмові докази судами не
досліджувалися і їм не дано жодної
правової оцінки.

Оскільки вказані докази судами не
перевірені, то висновок судів про
достовірність додаткової угоди від 04
листопада 2003 року та акта передачі
грошей від цього ж числа, та на які
відповідачі не посилалися, в тому числі
і у своїх запереченнях на апеляційну
скаргу позивачки на попередні рішення,
є передчасним.

З цих підстав рішення місцевого суду в
частині відмови ОСОБА_4 у
визнанні мнимою угоди від 04 листопада
(04 червня) 2003 року та ухвала
апеляційного суду про залишення без
змін рішення місцевого суду в цій
частині, підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 15
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року в
частині відмови ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Відкритого акціонерного товариства
«Автодорексплуатація» про визнання
мнимою угоди від 04 листопада (04 червня)
2003 року скасувати, в цій частині справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Писана Т.О.