АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2336/14 р.
Справа № 636/35/14
Головуючий 1 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 10 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, в якому
просила стягнути на її користь
неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату
аліментів в сумі 39926,22 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 400 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказала, що згідно рішення
Чугуївського міського суду
Харківської області від 31.08.2011 року з
відповідача на її користь стягуються
аліменти на утримання доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн. щомісяця,
починаючи з 04.08.2011 року, до досягнення
дітьми повноліття, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Відповідач не
виконував судове рішення належним
чином, в результаті чого утворилась
заборгованість зі сплати аліментів,
яка станом на 19.11.2013 року складає 21724,05
грн.

У судовому засіданні позивач просила
позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні не
заперечував проти наявності
заборгованості по аліментам, однак
проти стягнення з нього неустойки
(пені) за несвоєчасну сплату аліментів
заперечував, пояснивши, що
заборгованість виникла у зв'язку з тим,
що він не мав постійного місця роботи.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 10 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з відповідача
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів у розмірі 4206,88 грн., витрати
на правову допомогу у розмірі 400 грн., а
також судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
на незаконність та необґрунтованість
судового рішення, невідповідність
висновку суду фактичним обставинам
справи. Зазначає, що саме наданий нею
розрахунок пені є правильним.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи частково вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із
норм ст. 196 СК України, яка передбачає
право одержувача аліментів на таке
стягнення у разі виникнення
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи, яким суд дав вірну
оцінку.

Встановлено, що згідно з
виконавчим листом № 2-1330 від 31 серпня 2011
року, виданим Чугуївським міським
судом Харківської області, ОСОБА_4
повинен сплачувати аліменти на користь
ОСОБА_3 на утримання дітей: доньки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн. щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 4 серпня 2011 року і до
досягнення дітьми повноліття.

Станом на 19.11.2013 року
заборгованість ОСОБА_4 зі сплати
аліментів складає 21724,05 грн. ( а.с. 5 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня
2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачено, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені),
визначена у статті 196 СК України, настає
лише за наявності вини цієї особи, на
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
тому за змістом ст. 196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми заборгованості.

Судова колегія апеляційного суду
перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції погоджується з
визначеним розміром, що підлягає
стягненню з відповідача, оскільки
розраховуючи неустойку ( пеню ) за
прострочення сплати аліментів суд
першої інстанції виходив з
вищезазначених вимог закону.
Розрахунок, наданий позивачкою,
методологічно є невірним.

Суд розглянув справу в межах заявлених
вимог. Доводи апеляційної скарги
висновків не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.
312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського
суду Харківської області від 10 лютого
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді