АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №645/7080/13-ц
Провадження№22-ц/790/1135/2014
1-ї інстанції: Сілантьєва Е.С.
Категорія: визнання договору
Доповідач: Трішкова І.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
- Трішкової І.Ю.,

суддів:
- Пилипчук Н.П., Кірсанової Л.І.,

при
секретарі - Гребенщиковій Ю.В., Черемис
Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 22 жовтня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з
зазначеним позовом, в якому просила
визнати недійсним договір купівлі
продажу автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE 2012
року випуску, укладений між ОСОБА_4,
який діяв від імені позивача, та ОСОБА_5,
посилаючись на те, що їй на праві
власності належав автомобіль сірого
кольору марки HYUNDAI SANTA FE 2012 року випуску
на підставі договору купівлі- продажу
№ 0305-2 від 03.05.2012 року. Автомобіль
позивач придбала за 235 000 грн. Для того
щоб відповідач ОСОБА_4 мав можливість
користуватися вказаним автомобілем
позивач видала йому довіреність від
04.05.2012 року, яка була посвідчена
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 2002. Під час видачі
довіреності як позивач, так і
відповідач розуміли, що ОСОБА_4 повинен
був діяти лише в інтересах позивача.
Але ОСОБА_4, зловживаючи довірою
позивача, всупереч її волі, та діючи в
своїх інтересах, продав вказаний
автомобіль ОСОБА_5 за 283 964 грн. 60 коп.
Також позивач зазначила, що
підтвердженням того, що відповідач
здійснив договір купівлі- продажу у
своїх інтересах свідчить той факт, що
після укладення спірного договору
купівлі- продажу ОСОБА_4 отримав від
ОСОБА_5 довіреність посвідчену 03.05.2013
року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8
на право керування і розпорядження
зазначеним автомобілем безстроково і
таким чином залишив автомобіль у
своєму користуванні. Позивач
зазначила, що вказані дії відповідачів
порушили її право власності, оскільки
свою згоду на відчуження автомобіля
вона не надавала.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував
проти задоволення позовних вимог,
посилався на те, що довіреність щодо
керування та розпоряджання
зареєстрованим за ОСОБА_6 спірним
автомобілем була видана нею 04.05.2012 року.
Зазначеною довіреністю позивачка за
попередньо досягнутою домовленістю з
відповідачем уповноважила останнього
керувати та розпоряджатися зазначеним
автомобілем. Зміст та наслідки
доручення позивачкою були зрозумілі у
повному обсязі. Таким чином, на
законних підставах відповідачем була
здійснена продаж даного автомобіля
його знайомому ОСОБА_5 03.05.2013 року, майже
через рік з моменту видачі довіреності.
Також відповідач зазначив, що він
разом з ОСОБА_9, матір'ю ОСОБА_6, мешкали
разом з 2010 року. За час сумісного
проживання ними був придбаний
автомобіль Тоуоtа RAV-4, який внаслідок
його неналежної якості, був повернутий
в салон, та він, за власні кошти придбав
автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2012 року випуску,
який був оформлений на позивачку на
справі. При цьому відповідач зазначив,
що автомобіль купувався за його кошти,
користувався автомобілем частіше він,
і тому позивач по справі надала йому
доручення з правом повного
розпорядження автомобілем. У травні 2013
року між сторонами виникла сварка, і
тому позивач переїхав до власної
квартири, де на той час у нього йшов
ремонт. Оскільки у нього не було коштів
на закінчення ремонту, він продав
спірний автомобіль своєму знайомому
ОСОБА_5, який оформив на нього
безстрокову довіреність з правом
розпорядження автомобілем у зв'язку з
тим, що у ОСОБА_4 є батьки, які мешкають
за межами Харківської області і
потребують допомоги.

Відповідач ОСОБА_5 заперечував
проти задоволення позовних вимог,
оскільки він придбав спірний
автомобіль у ОСОБА_4 за суму
еквівалентну 30000 доларів США, видав
безстрокову довіреність, т.я. у ОСОБА_4 є
батьки похилого віку, які мешкають за
межами Харківської області.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 22 жовтня 2013 року
позов задоволений.

Визнаний недійсним договір
купівлі-продажу автомобілю HYUNDAI SANTA FE,
2012 року випуску, укладеного 03.05.2012 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
стягнуто сплачений судовий збір у
розмірі 344,70 грн., а на користь держави
судовий збір у розмірі 2494,30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що суд неправильно
застосував норми матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що суд неправильно
застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що
апеляційні скарг підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що
03.05.2012 року ОСОБА_6, на підставі договору
купівлі-продажу № 0305-2 , укладеного з
ТОВ «АВТОМОТО», придбала автомобіль
сірого кольору, марки HYUNDAI SANTA FE, 2012 року
випуску за 235 000. 00 грн.

04.05.2012 року позивачем відповідачу
була видана довіреність, яка була
посвідчена приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 2002,
відповідно якої уповноважила ОСОБА_4
керувати та розпоряджатися (зняти з
обліку в органах ДАЇ, продати, обміняти)
спірний автомобіль.

Відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 237
Цивільного кодексу України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Частиною 1 ст.238 ЦК України
передбачено, що представник може бути
уповноважений на вчинення лише тих
правочинів, право на вчинення яких має
особа, яку він представляє.

ОСОБА_4 03.05.2012 року за довіреністю
продав спірний автомобіль ОСОБА_5 за
283964 грн.60 коп.

У ст.203 ЦК України, в якій визначено
основні критерії чинності правочину,
зазначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим акта
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Частиною 3 ст.203 ЦК України
зазначено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.ст.203,204 ЦК підстави
і наслідки недійсності правочину
можуть бути передбачені винятково
законами.

Доводи позивачки на відсутність
волевиявлення на продаж автомобілю
спростовуються наданими доказами, а
саме: довіреністю від 04.05.2012 року,
відповідно якої ОСОБА_4 надано право
керувати та розпоряджатися (зняти з
обліку в органах ДАЇ, продати, обміняти)
автомобіль, належний позивачці, для
чого йому надано право підписувати
договір купівлі-продажу, представляти
її інтереси в органах нотаріату, в
комісійних магазинах, оформити оцінку
для продажу автомобілю, одержувати
гроші при продажі автомобіля, а також
виконувати всі інші дії, пов'язані з
цією довіреністю.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що 03.05.2012 року в момент
розпорядження транспортним засобом
ОСОБА_4 діяв на підставі нотаріально
посвідченої довіреності в інтересах
ОСОБА_6, яка була власницею автомобілю.
Підписання договору
цивільно-правового характеру щодо
розпорядження автомобілем, одержання
за результатами угоди грошової суми
передбачено довіреністю.

Доказів того, що правочин
вчинений представником з перевищенням
повноважень суду не надано.

Доводи позивачки про неотримання
коштів за продаж автомобілю не
заперечуються відповідачем, але це не є
підставою для визнання договору
купівлі-продажу автомобілю недійсним.

З огляду на наведене, судова
колегія вважає, що судом першої
інстанції неправильно застосовані
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення спору, а
тому рішення не можна визнати законним,
воно підлягає скасуванню, а в позові
про визнання договору купівлі-продажу
автомобілю необхідно відмовити.

Керуючись ст..ст. 303,307, 309, 314,319 ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 22 жовтня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
повністю відмовити ОСОБА_6 в
задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає чинності негайно,
але може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий:

Судді: