Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зобов'язання вчинити певні дії та по
зустрічному позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про захист честі гідності та ділової
репутації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
вказаним позовом. З урахуванням
уточнених позовних вимог посилалися на
те, що в 1991 році було засновано
садівниче товариство «Лоцман» при
раді ветеранів України Жовтневого
району м. Дніпропетровська на землях
Ново-Александрівської селищної ради
як городнє для мешканців району, які
мали пільги на отримання земельної
ділянки та перереєстроване в
садівниче 18 січня 2002 року. В 2004
році було отримано дозвіл в
законодавчому порядку на приватизацію
земельних ділянок, в результаті чого
стало можливо користуватися
земельними ділянками на праві
власності та оренди. Основним
документом, який регулює діяльність
товариства є його Статут. Рішенням
загальних зборів від 30 жовтня 2010 року
виконуючим обов'язки голови було
обрано ОСОБА_4 З моменту призначення
відповідача головою СТ «Лоцман» вона
стала порушувати права інших членів,
самовільно розпоряджалася земельними
ділянками, водо, електропостачанням,
купівлею лічильників, не виконує свої
обов'язки, не виконує рішення
товариства не веде прийом членів
товариства. На її грубі порушення їй
неодноразово вказували однак вона на
них ніяк не реагує. Так, в грудня 2011 року
ОСОБА_4 одноособово відсторонила від
виконання своїх обов'язків секретаря
ОСОБА_1, про що останню навіть не
повідомила. Окрім того ОСОБА_4 31
березня 2012 року на засідання правління
безпідставно відмовила ОСОБА_3 в
наданні земельної ділянки НОМЕР_1, яка
вже 6 років заростає бур*янами, причину
відмови відповідач також не пояснила.
За час виконання обов'язків секретаря
товариства позивач ОСОБА_1 отримувала
заробітну плату в розмірі 50 грн. за
місяць, та за свої грошові кошти
купувала канцелярські товари. На даний
час у позивача ОСОБА_1 існує
заборгованість по заробітній платі
яку вона просить стягнути на її
користь, а також відшкодувати грошові
кошти які нею були витраченні на
канцелярські товари.

Тому позивач з урахуванням уточнених
позовних вимог просить суд скасувати
рішення голови СТ «Лоцман» ОСОБА_4, яке
було винесено в грудня 2011 року, про
відсторонення від виконання своїх
обов'язків секретаря СТ ОСОБА_1 та
поновити її на посаді. Поновити
порушення права ОСОБА_3 шляхом
позитивного вирішення питання про
надання їй орендної земельної ділянки
НОМЕР_1 з правом подальшої приватизації
та зобов'язати ОСОБА_4 компенсувати
ОСОБА_1 заробітну плату за період з
грудня 2011 року по 01 квітня 2013 року в
розмірі встановленому статутом,
виходячи з розрахунку 50 грн. на
місяць, матеріальні витрати на
проведення діяльності та виконання
роботи у посаді секретаря в розмірі 1 500
грн. та моральну шкоду в розмірі 5000
грн.

Позивач ОСОБА_4 по зустрічному позову
звернулася до суду з позовом про
захист честі гідності та ділової
репутації. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що
ОСОБА_1 04 травня 2008 року була обрана
секретарем товариства, а 30 жовтня 2010
року її було обрано головою садового
товариства. З початку перебування її
на посаді голови відповідач стала
постійно оговорювала її та
розповсюджувала про неї неправдиву
інформацію, що порочило її честь,
гідність та ділову репутацію перед
іншими членами товариства. Дії ОСОБА_1
по розповсюдженню неправдивих
свідчень про неї були навмисними та
спрямовані на те, щоб як можна більше
людей дізналося про її нечесність. Тому
позивач просить суд визнати
розповсюдження інформації такою що не
відповідає дійсності, ганьбить її
честь гідність та ділову репутацію.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник уточненні позовні
вимоги підтримали у повному обсязі, на
задоволенні позову наполягали, у
задоволені зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 просили відмовити в зв'язку з їх
безпідставністю та не обгрунтовністю.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з*явилися про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності,
позовні вимоги підтримали.

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнала,
натомість її позовні вимоги просила
задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
не підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що садівниче
товариство «Лоцман» є право приймачем
городнього товариства «Лоцман», яке
засновано в 1991 році при Раді ветеранів
України Жовтневого району, м.
Дніпропетровськ яке розташоване на
землях Новоолександрівської селищної
ради, на південній околиці селища
Лоцкам*янка і зареєстрованого
рішенням Дніпропетровською
райдержадміністрації
Дніпропетровської області № 431/ 1 від 06
червня 1991 року і перереєстроване як
садівниче товариство «Лоцман»
Дніпропетровською
райдержадміністрацією
Дніпропетровської області 18 січня 2002
року , свідоцтво № 7-р. .

Відповідно п. 2.3 Статуту в своїй
діяльності товариство керується
Конституцією, земельним Кодексом
України, іншими законодавчими і
нормативними актами, дійсним Статутом,
Правилами внутрішнього розпорядку,
ухвалами конференцій і зборів
садівничих товариств, рішеннями і
рекомендаціями обласного і районного
об*єднань садових товариств.

Згідно п. 5.1 загальні збори членів
товариства : обирають правління,
голову правління, голову ревізійної
комісії, бухгалтера - касира, голову
аграрної комісії, затверджують обраних
на секторах; ревізійну і аграрну
комісії; секретар і старших секторів.

Так, 04 травня 2008 року ОСОБА_1 було
обрана секретарем СТ «Лоцман», а з 30
жовтня 2010 року головою товариства
обрано ОСОБА_4

Згідно довідки АА № 696062 з єдиного
державного реєстру підприємства та
організацій України керівником
садівничого товариства «Лоцман» є
ОСОБА_4.

21 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
голови товариства з проханням
звільнити її від займаної посади та
сплатити заборгованість по заробітній
платі та матеріальні витрати /а.с. 130/.
Заява була розглянута на загальних
зборах, ОСОБА_1 було звільнено з посади
секретаря з 21 квітня 2013 року, виплачено
заробітну плату, на даний час
заборгованість по заробітній платі
відсутня даний факт в судовому
засіданні підтвердила ОСОБА_1

Стосовно позовної вимоги про
скасування рішення голови товариства
ОСОБА_4, яке було винесено в грудні
2011року, про відсторонено від виконання
своїх обов'язків секретаря ОСОБА_1 суд
не знаходить підстав для його
задоволення, оскільки позивачем ОСОБА_1
як при поданні позовної заяви так і в
судовому засіданні не доведено факт
наявності такого рішення взагалі.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Стосовно позовних вимог стягнення на
користь ОСОБА_1 матеріальних витрат в
розмірі 1 500 грн., судом встановлено, що
за заявою ОСОБА_1 на ім*я ОСОБА_4 їй було
сплачено матеріальні витрати.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК
України, а саме, наявність вини особи,
яка завдала таку шкоду.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичної особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до роз*яснень, даних в п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (не майнової) шкоди ",
обов*язковому з*ясуванню при вирішенні
справ про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв*язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача та вина
останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору».

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач в позовній заяві
та під час судового розгляду не надав
суду належних доказів наявності
моральної шкоди на підтвердження факту
заподіяння позивачу ОСОБА_1
відповідачем моральних страждань, та
не довів вину відповідача, не надав
доказів причинно - наслідкового зв'язку
між діями відповідача та начебто
завданою шкодою.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, а саме
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає їх належними та достатніми для
вирішення справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Так, в судовому засіданні
позивачами не було доведено факт
наявності рішення про відсторонення
ОСОБА_1 від займаної посади секретаря,
не доведено протиправність дій
відповідача стосовно не надання
ОСОБА_3 земельної ділянка, не
встановлено причинний зв'язок між
діями відповідача та спричиненої
моральною шкодою ОСОБА_1.

Враховуючи викладене суд не знаходить
підстав для задоволення позовних
вимог, позивачів, оскільки вони не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, ґрунтуються лише на їх
припущеннях та нічим не
підтверджуються.

Відповідно до ст.32 Конституції України,
фізична чи юридична особа має право на
захист своїх честі, гідності та ділової
репутації.

Згідно ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Разом з
тим відповідно до статті 68 Конституції
України кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей. Право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань
відповідає обов'язок не поширювати про
особу недостовірну інформацію та таку,
що ганьбить її гідність, честь чи
ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції
України передбачено судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї. Ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією. Не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені
конституційні положення, суди при
вирішенні справ про захист гідності,
честі та ділової репутації повинні
забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу думки
і слова, правом на вільне вираження
своїх поглядів та переконань, з одного
боку, та правом на повагу до людської
гідності, конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку

Відповідно п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної чи юридичної особи» позови
про захист гідності, честі чи ділової
репутації вправі пред'явити фізична
особа у разі поширення про неї
недостовірної інформації, яка порушує
її особисті немайнові права, а також
інші заінтересовані особи (зокрема,
члени її сім'ї, родичі), якщо така
інформація прямо чи опосередковано
порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до ст.277 Цивільного кодексу
України, особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на спростування
цієї інформації. Негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Так, ОСОБА_4 в судовому засідлані
пояснила, що ОСОБА_1 з часу її
призначення розповсюджується
неправдива інформація стосовно її дій
як голови товариства, що ганьбить її
честь, гідність та ділову репутацію
перед іншими членами товариства. Дії
ОСОБА_1 по розповсюдженню неправдивих
свідчень про неї були навмисними та
спрямовані на те, щоб як можна більш
людей дізналося про її нечесність.

В ході судового розгляду позивачем по
зустрічному позову ОСОБА_4 так і не
було надано жодного доказу того, що
саме відповідач ОСОБА_1
розповсюджувала про неї неправдиву
інформацію та яку саме інформацію було
розповсюджено, якими саме діями
відповідача було порушено її честь
гідність та ділову репутацію

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_4 стосовно
поширення відповідачем неправдивих
свідчень не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, а
тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи результат розгляду справи,
суд вважає за необхідне розподілити
судові витрати по справі між сторонами
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист
честі гідності та ділової репутації -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О.Демидова