Справа № 1305/2-136/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/45/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
її представника ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
27 листопада 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області про визнання права
власності в порядку спадкування, зміну
черговості одержання права на
спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_7
до Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області, ОСОБА_6 про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування, за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_7, Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області про визнання права власності
на будівельні матеріали та обладнання,
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7,
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області про визнання права власності
на будівельні матеріали та обладнання,
за позовом ОСОБА_2 до Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області, треті особи -
ОСОБА_7, ОСОБА_6, про визнання права
власності на будівельні матеріали та
обладнання, -

в с т а н
о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_6 звернулася із
позовом до ОСОБА_7, Галичанівської
сільської ради, про визнання права
власності в порядку спадкування, зміну
черговості одержання права на
спадкування. Вимоги мотивує тим, що з
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, з кінця
1996 року разом проживали як подружжя,
проте без реєстрації шлюбу. Після його
смерті, залишилося спадкове майно -
житловий будинок з господарськими
будівлями в АДРЕСА_1 Спадкоємцем даного
майна є донька померлого - ОСОБА_7, як
спадкоємець першої черги по закону. У
2004 року ОСОБА_9 захворів, йому була
встановлена інвалідність третьої
групи, у лютому та листопаді 2005 року
ОСОБА_9 переніс два інсульти, внаслідок
чого його стан здоров'я різко
погіршився, вона піклувалася про нього,
робила все для покращення стану
здоров'я, купувала необхідні ліки,
оскільки він був безпомічним та
потребував сторонньої допомоги.
Просить ухвалити рішення, яким визнати
її спадкоємцем четвертої черги після
смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
надати права на спадкування разом із
спадкоємцем першої черги та визнати за
нею право власності на 1/5 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями в АДРЕСА_1

11 листопада 2010 року ОСОБА_7 звернулася
із зустрічним позовом до
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області, ОСОБА_6, про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом. Вимоги мотивує
тим, що ОСОБА_9, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - її
батько. Після його смерті залишилося
спадкове майно, а саме житловий будинок
з господарськими будівлями в АДРЕСА_1
Після смерті спадкодавця, ОСОБА_6
прийняла спадщину, в передбаченому
законом порядку подала заяву про
прийняття спадщини у Городоцьку
державну нотаріальну контору, однак
оформити право власності не змогла у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно. Оскільки вона - ОСОБА_7 є
спадкоємцем за законом першої черги,
інших спадкоємців, які можуть
претендувати на спадкове майно після
смерті ОСОБА_9 немає, просить визнати за
нею право власності на будинок АДРЕСА_1
- в порядку спадкування за законом.

15 серпня 2011 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом до ОСОБА_7,
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області про визнання права власності
на будівельні матеріали та обладнання.
Вимоги мотивує тим, що будинок АДРЕСА_1
був збудований в 1982 році її батьками -
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Її мати ОСОБА_11, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, все своє майно, в
тому числі і належну їй як одному з
подружжя половину будинку АДРЕСА_1
заповіла ОСОБА_9 Проте, вона, як
непрацездатна особа, має право на
обов'язкову частку в спадщині ОСОБА_11 у
розмірі 2/3 частки, яка б належала їй при
спадкуванні за законом. Після смерті
матері вона вступила у володіння
належним їй майном, а тому вважається
такою, що прийняла спадщину, оскільки
вчинила всі передбачені законом
обов'язкові дії для прийняття спадщини.
Так-як на житловий будинок
правовстановлюючі документи відсутні,
вважає, що спадкодавцями було
здійснено самочинне будівництво,
просить визнати за нею право власності
на 1/12 частину будівельних матеріалів
та обладнання, використаних під час
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1

У грудні 2011 року ОСОБА_8 звернулася з
позовом до ОСОБА_7, Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області, про визнання права
власності на будівельні матеріали та
обладнання, мотивуючи тим, що є внучкою
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які за час
перебування в шлюбі, в 1982 році
самочинно збудували житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, все своє майно, в тому
числі і належну йому як одному з
подружжя половину будинку АДРЕСА_1,
заповів їй - ОСОБА_8 20.11.1991 року вона
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, відповідно до
якого набула у власність будинок
АДРЕСА_2, крім того, вважає, що
спадкодавцями було здійснено
самочинне будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_1, тому просить
визнати за нею право власності на 1/2
частину будівельних матеріалів та
обладнання, використаних під час
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом, після смерті ОСОБА_10

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до Галичанівської сільської
ради Городоцького району Львівської
області, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_6,
про визнання права власності на
будівельні матеріали та обладнання,
посилається на те, що є донькою ОСОБА_10
та ОСОБА_11, які за час перебування в
шлюбі у 1982 році самочинно збудували
житловий будинок із господарськими
будівлями по АДРЕСА_1. ОСОБА_12, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, все своє майно, в
тому числі і належну їй як одному з
подружжя половину будинку АДРЕСА_1,
згідно заповіту від 22.05.1997 року,
заповіла ОСОБА_9, проте 23.12.1997 року
залишла новий заповіт, згідно з яким
все своє майно, в тому числі і свою
частину житлового будинку у с.
Дроздовичі, заповіла їй - ОСОБА_2
Просить визнати за нею в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину
будівельних матеріалів та обладнання,
використаних під час будівництва
житлового будинку, по АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
первісного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області про визнання права власності в
порядку спадкування, зміну черговості
одержання права на спадкування -
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області, ОСОБА_6 про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування - задоволено. Визнано за
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті батька - ОСОБА_9,
що помер ІНФОРМАЦІЯ_2

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7,
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області про визнання права власності
на будівельні матеріали та обладнання -
відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7,
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області про визнання права власності
на будівельні матеріали та обладнання -
відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Галичанівської сільської ради
Городоцького району Львівської
області, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_6,
про визнання права власності на
будівельні матеріали та обладнання -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає його незаконним
та необґрунтованим, таким, що ухвалене
на підставі неповно з'ясованих
обставин справи. Зазначає, що судом не
взято до уваги той факт, що ОСОБА_9 не
був членом домогосподарства, оскільки
з 1986 року не проживав у спірному
будинку, відповідно і не працював у
цьому колгоспі. Згідно роз'яснення ППВС
України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
до правовідносин, що виникли до
прийняття ЗУ «Про власність» (15 квітня
1991 р.) застосовується чинне на той час
законодавство, за яким право власності
на майно, яке належало колгоспному
двору, мають ті члени двору, які до 15
квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. При цьому, такими,
що втратили таке право, вважаються
працездатні члени двору, які не менше
трьох років підряд до цієї дати своєю
працею і коштами не брали участі у
веденні спільного господарства двору.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
її представника ОСОБА_5, ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

З оглянутих в судовому засіданні
районного суду оригіналів
погосподарських книг Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області за 1977-2000 р.р.,
встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 побудований у 1930 році ОСОБА_10,
який був головою двору. У 1980-1982 р.р.
ОСОБА_10 із дружиною ОСОБА_11 перейшли
жити у будинок АДРЕСА_2, який був
збудований у 1965 році. У житловому
будинку АДРЕСА_1 став головою двору
ОСОБА_9, який залишився проживати у
ньому із дружиною ОСОБА_13, яка вибула із
будинку 28.12.2004 року, та донькою ОСОБА_14,
яка вибула 21.02.2003 року. Окрім цього,
встановлено, що в 1982 році ОСОБА_10
проведено реконструкцію житлового
будинку АДРЕСА_1, збудованого в 1930 році.

Із довідок № 355 від 03.12.2010 року та № 12
від 21.01.2011 року Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області (том 1, а.с. 40, 45), № 155
від 10.05.2011 року Галичанівської
сільської ради (том 1, а.с. 140), витягів з
погосподарських книг Галичанівської
сільської ради за 2001-2005 р.р. (том 1, а.с. 61,
148) та за 2006-2010 р.р. (том 1, а.с. 149),
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, складеного 07.02.2011 року
на ім'я ОСОБА_9 (том 1, а.с. 71-73),
вбачається, що ОСОБА_9, являвся головою
домогосподарства, проживав, та до дня
смерті зареєстрований по АДРЕСА_1.

Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 вважати
самочинним будівництвом немає підстав,
оскільки будинок побудований у 1930 році
та використовувався як об'єкт
нерухомості, в ньому були
зареєстровані та проживали родина
ОСОБА_9, у 1982 році відбулася
реконструкція старого будинку, тому
відсутні підстави, за яких такий
будинок можна визнати самочинним
будівництвом.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що видно з
копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 (том 1, а.с. 7).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

За положеннями ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 заповіту
не склав, а тому право на спадкування
після його смерті згідно ст. 1223 ЦК
України здійснюється за законом. До
спадкового майна ОСОБА_9 належить
житловий будинок АДРЕСА_1

Спадкоємцем майна, після смерті ОСОБА_9
є позивачка по зустрічному позову
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є донькою
померлого ОСОБА_9, що видно з копії
свідоцтва про народження ОСОБА_14, серії
НОМЕР_2 (том 1, а.с. 56), та свідоцтва про
шлюб - серії НОМЕР_3 (том 1, а.с. 57).

Із листа державного нотаріуса
Городоцької державної нотаріальної
контори № 205/01-16 від 28.03.2011 року та копії
спадкової справи № 227/2010 р. (т. 1 а.с. 79-97),
заведеної після смерті ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що в
нотаріальну контору із заявами про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9
звернулись 07.10.2012 року ОСОБА_7 та 05.11.2010
року ОСОБА_6

Суд першої інстанції взяв до уваги той
факт, що позивачка по первісному позову
ОСОБА_6 проживала разом із спадкодавцем
- ОСОБА_9 з кінця 1996 року, який внаслідок
погіршення стану здоров'я потребував
постійного догляду і піклування,
надавала йому матеріальну допомогу,
постійно доглядала, прибирала за ним,
готувала їжу, купувала ліки, надавала
іншу необхідну допомогу.

При цьому, суд першої інстанції
керувався також роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними у
Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», і зокрема про те, що якщо
постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку із чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право зврнутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкоємцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

За наведеного, та з огляду на те, що
позивачка ОСОБА_6 не заявляла вимогу
про встановлення факту проживання
однією сім'єю із спадкодавцем, та
враховуючи те, що у відповідності до п.
21 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення в них права на
спадкування за законом у першу чергу на
підставі статті 1261 ЦК України, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що підстав надання права на
спадкування разом із спадкоємцем
першої черги, як про це просить
позивачка, та визнання за нею права
власності на 1/5 житлового будинку
АДРЕСА_1, - немає.

Покликання ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на
те, що спадкування житлового будинку по
АДРЕСА_1 повинно здійснюватися після
смерті ОСОБА_11, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, суд оцінив критично,
оскільки, встановлено, що ОСОБА_10
належав на праві власності житловий
будинок АДРЕСА_2, а ОСОБА_11 до дня смерті
проживала у даному будинку та за
законом успадкувала його після смерті
чоловіка - ОСОБА_10, за наведеного
спадковим майном після смерті ОСОБА_10
та ОСОБА_11 є житловий будинок АДРЕСА_2,
який успадкувала ОСОБА_8 в порядку
спадкування за заповітом.

Районним судом достовірно встановлено,
що спірний житловий будинок АДРЕСА_1, на
який претендують в порядку спадкування
ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, належав
ОСОБА_9, на спадкування після смерті
якого претендує спадкоємець першої
черги за законом - ОСОБА_7

Взявши до уваги вищенаведене, суд
першої інстанції дійшов правильного
переконання, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належав на праві власності
ОСОБА_9, інших законних спадкоємців, які
б претендували на спадкове майно -
немає, а тому наявні підстави для:
визнання за ОСОБА_7, як спадкоємцем
першої черги за законом, права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом; та
відмови у задоволенні позовів: ОСОБА_4
до ОСОБА_7, Галичанівської сільської
ради Городоцького району Львівської
області про визнання права власності
на будівельні матеріали та обладнання;
ОСОБА_8 до ОСОБА_7, Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області про визнання права
власності на будівельні матеріали та
обладнання; ОСОБА_2 до Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області, треті особи -
ОСОБА_7, ОСОБА_6, про визнання права
власності на будівельні матеріали та
обладнання.

За таких обставин, районний суд дійшов
вірного висновку про задоволення
позову ОСОБА_7 та відмову в позовних
вимогах ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Посилання апелянта у скарзі на те, що
спірний будинок відносився до
суспільної групи - колгоспний двір та,
що ОСОБА_9 не був членом
домогосподарства, оскільки з 1986 року не
проживав у спірному будинку - не
знайшли свого підтвердження як у суді
першої, так і апеляційної інстанцій.

Суд апеляційної інстанції згідно
статей 10, 137 ЦПК України, з метою
встановлення фактичних обставин
справи витребував для огляду оригінали
погосподарських книг Галичанівської
сільської ради Городоцького району
Львівської області за 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995
роки, з яких вбачається, що спірне
будинковолодіння являлось робітничим,
а не колгоспним двором, і головою сім'ї
з 1983 року був ОСОБА_9.

Посилання апелянта та інших учасників
цивільного процесу на те, що спірне
будинковолодіння АДРЕСА_1 до 1982 року
(часу переходу батьків в будинок
АДРЕСА_2) та після - продовжувало
належати батьку ОСОБА_9 - ОСОБА_10 та
матері ОСОБА_11, не заслуговують на
увагу, оскільки відповідно до ч.ч. 1 та 2
ст. 101 ЦК Української РСР, яка була
чинною станом на 1982 - 1993 р.р., в особистій
власності громадянина може бути один
жилий будинок (або частина його). У
подружжя, яке проживає спільно, та його
неповнолітніх дітей може бути тільки
один жилий будинок (або частина його),
що належить на праві власності одному з
них або є в їх спільній власності.

Тому, у відповідності до зазначених
норм права, батьки ОСОБА_9 не могли в той
час мати у власності два будинки
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Інших належних та допустимих доказів
для спростування рішення суду першої
інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59
ЦПК України, які б мали доказове
значення та заслуговували на увагу, чи
порушень норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 27 листопада 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.