АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Мурзі М.В.,

розглянувши апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конім Груп» та
ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 08 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конім Груп», третя
особа: директор Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конім Груп» - ОСОБА_1,
про стягнення коштів та за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Конім Груп» про
визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_2, посилаючись
на укладену 15.02.2012 між ним та
відповідачем письмову угоду, просив
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Конім Груп» (далі -
ТОВ «Конім Груп») обумовлені угодою 246
267 грн.

У вересні 2013 року третя особа - ОСОБА_1
звернувся до суду з самостійними
позовними вимогами до ОСОБА_2 про
визнання угоди недійсною з підстав,
передбачених ст. 228 ЦК України.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 12.09.2013 позовну заяву ОСОБА_1
прийнято до спільного розгляду з
позовом ОСОБА_2 (а.с. 114).

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 08 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ТОВ
«Конім Груп» на користь ОСОБА_2 кошти в
сумі 246 267 грн. 00 коп. В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ТОВ «Конім Груп» через свого
представника Дроздовича О.С. та третя
особа ОСОБА_1 звернулися до суду з
апеляційними скаргами, в яких
зазначили, що рішення суду є незаконним
та необґрунтованим, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та належної оцінки доказів.
Судом не повно досліджено обставини
справи та не встановлено
правовідносин, що виникли між
сторонами, внаслідок чого не
застосовано норми матеріального права,
які підлягали застосуванню.

Крім цього, як на підставу скасування
рішення суду посилались на те, що судом
не було враховано положення ст. 180
Господарського кодексу України та не
взято до уваги, що спірна угода
укладена між сторонами не відповідає
вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_1 в обґрунтування своєї
апеляційної скарги також вказав на те,
що ухвалюючи рішення судом не взято до
уваги відсутність в матеріалах справи
доказів виконання робіт позивачем на
користь відповідача, зокрема матеріали
справи не містять жодних результатів
робіт чи звітів про їх виконання.

Судом також не взято до уваги, що
протоколом (угодою) від 15.02.2012 не
встановлено ціни, кількості робіт,
вимог до їх якості та строку виконання,
а також інші обов'язкові для договору
умови, у зв'язку з чим таку угоду не
можна вважати дійсною.

Посилаючись на те, що рішення не
відповідає вимогам щодо його
законності та обґрунтованості,
скаржники просили рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 08 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні первинного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити.

Представник ТОВ «Конім Груп» -
Дроздович О.С. в судовому засіданні
апеляційну скаргу ТОВ «Конім Груп»
підтримав, з підстав викладених в ній
та просив задовольнити. Також просив
задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в
судовому засіданні просили відхилити
апеляційні скарги, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_1 належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився,
причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
ОСОБА_1

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
не підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 01.09.2008
по 21.11.2012 працював на посаді менеджера
зі збуту у ТОВ «Конім Груп».

15.02.2012 між ОСОБА_2 та ТОВ «Конім Груп» на
підтвердження укладення усної
домовленості та її подальшого
виконання, стосовно виконання
зобов'язань з оплати виконаних робіт
ОСОБА_2 за 2011 рік, підписано протокол
(угоду), про те, що ТОВ «Конім Груп»
зобов'язалося виплатити грошові кошти
в повному об'ємі до 30.03.2012, у розмірі
суми 246 267 грн., а ОСОБА_2 зобов'язався
працювати та не піднімати питання про
перехід на роботу в іншу компанію до
кінця 2012 року.

Заперечуючи проти позовних вимог ТОВ
«Конім Груп» не зверталося до суду із
зустрічним позовом про визнання
правочину недійсним.

Також матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів на
підтвердження визнання оспорюваного
правочину у встановленому
законодавством порядку недійсним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог,що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції в межах доводів
позову повно і всебічно дослідив
обставини спору, дав належну оцінку
зібраним по справі доказам, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює
і у відповідності з вимогами закону
прийшов до правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення коштів у сумі 246 267 грн., про що
ухвалив відповідне рішення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального закону.

Судова колегія також погоджується з
висновком суду щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
угоди недійсною, з огляду на таке.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», судам
відповідно до статті 215 ЦК необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом
(частина перша статті 219, частина перша
статті 220, частина перша статті 224 тощо),
та оспорювані - якщо їх недійсність
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує їх дійсність на
підставах, встановлених законом
(частина друга статті 222, частина друга
статті 223, частина перша статті 225 ЦК
тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із
самостійними позовними вимогами до
ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною
посилався на те, що угода, яка укладена
між ТОВ «Конім Груп» та ОСОБА_2 порушує
публічний порядок та в розумінні
статті 203 ЦК України не є правочином,
оскільки не відповідає положенням
даної норми.

Частиною 1 статті 228 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Разом з цим, в порушення вимог ст.ст. 10,
58, 60 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що угода, укладена
між ТОВ «Конім Груп» та ОСОБА_2 є такою,
що порушує публічний порядок.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вони є
необґрунтованими.

При цьому, суд вірно виходив з того, що
в матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження того, що при підписанні
спірного протоколу (угоди)
волевиявлення з боку директора ТОВ
«Конім Груп» ОСОБА_1 не було вільним.

Висновки суду відповідають нормам
матеріального закону та узгоджуються з
наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційних скарг щодо безпідставного
незастосування судом положень статті
180 Господарського кодексу України,
оскільки норми матеріального права,
які регулюють дані правовідносини,
судом застосовано вірно.

Не заслуговують на увагу судової
колегії і доводи апеляційних скарг, що
суд першої інстанції у своєму рішенні
не надав належної оцінки доказам,
наявним в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Уухвалюючи рішення суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи та дав належну оцінку всім
доказам, наданим сторонами згідно зі
ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні
навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків, які
послідовно викладені в мотивувальній
частині оскаржуваного рішення (а.с.
118-119).

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Конім
Груп» та ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/3971/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/953/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Роман О.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.