22-ц/772/908/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Воробйов В. В.Категорія: 41
Доповідач: Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Медяного В.М., Пащенко Л.В.

При секретарі: Агеєвій Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
встановлення порядку користування,
виселення, відшкодування моральної
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про припинення
права власності на частку у спільному
майні, визнання права власності на
частку квартири, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
19.12.2013 року, -

В С Т А Н О В И
Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, встановлення порядку
користування, виселення, відшкодування
моральної шкоди, мотивуючи позовні
вимоги тим, що 30.01.1981 року між ним та
відповідачем ОСОБА_2 був
зареєстрований шлюб у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Вінницького міського управління
юстиції, про що було зроблено актовий
запис за №190.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 30.03.2011 року шлюб було
розірвано.

За час спільного життя з
відповідачем ОСОБА_2 була
приватизована квартира за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло виданого виконавчим
комітетом Вінницької міської ради від
15.03.2005 року, вказане житло належить
позивачу ОСОБА_1, відповідачам ОСОБА_2
та ОСОБА_3, ОСОБА_5 по ? частині кожному.

У вказаній квартирі фактично
проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3 - дочка
позивача та її чоловік ОСОБА_4

В квартирі позивач ОСОБА_1
тимчасово не проживає, оскільки
доглядає похилого віку матір - ОСОБА_6,
яка є інвалідом другої групи і проживає
у м. Бар Вінницької області.

Позивач періодично приїжджав до
своєї квартири у власних потребах,
вносив грошові кошти на утримання
вказаної квартири в розмірі ? частини
від загального платежу за кожен місяць
відповідно до розміру своєї частки.

23.09.2011 року, коли позивач ОСОБА_1 в
черговий раз приїхав до квартири, то не
зміг увійти, оскільки колишня дружина
та донька - ОСОБА_3 зі своїм чоловіком
ОСОБА_4 замінили вхідні двері та замки,
чим стали чинити позивачу перешкоди у
користуванні квартирою.

Позивач звернувся до
правоохоронних органів та з
працівниками міліції зміг потрапити до
квартири та взяти деякі свої речі та
документи.

Оскільки право позивача на
користування житлом було порушено, він
вимушений був шукати собі інше місце
проживання, за яке необхідно додатково
платити.

Крім того, відповідачі
застосовують до позивача фізичну силу,
зокрема зять - ОСОБА_4, який після
одруження з дочкою ОСОБА_3 став
проживати у вказаній квартирі без
дозволу позивача.

За результатами неодноразового
звернення позивача до правоохоронних
органів йому було повідомлено, що в
діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину та
були прийняті рішення про відмову у
порушенні кримінальної справи.

Такі дії відповідачів позивач
вважає неправомірними, тому звернувся
до суду з позовом та просив: зобов'язати
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
не чинити йому перешкоди у
користуванні ? часткою квартири
АДРЕСА_1 шляхом надання йому ключів від
вхідних дверей квартири; визначити
порядок користування вказаною
квартирою; виселити відповідача ОСОБА_4
із вказаної квартири; стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь 21000,00 грн. моральної шкоди.

До суду із зустрічним позовом
звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про припинення права власності
на частку у спільному майні, визнання
права власності на частку квартири.

Зустрічний позов мотивований тим,
що власниками квартири АДРЕСА_1 є
чотири особи, в тому числі і позивач за
первісним позовом - ОСОБА_1

Позивач-відповідач ОСОБА_1 у
вказаній квартирі не проживає з весни
2010 року з власної волі та ніяких витрат
по утриманню квартири не несе.

Вхідні двері до квартири та замки
були замінені з тих підстав, що
робиться ремонт в квартирі, на який
ОСОБА_1 коштів також не надавав та
працею у здійсненні ремонту не
допомагав. Станом квартири позивач
ОСОБА_1 не цікавиться.

Ключі від квартири йому
надавались, але він своєю поведінкою
постійно провокує сварки, тому
відповідачі-позивачі вимушені були
звертатись до правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_1 після одруження
дочки - ОСОБА_3, ще проживав у квартирі
та не заперечував щодо вселення зятя -
ОСОБА_4, і до суду чи правоохоронних
органів з цього приводу не звертався.

Відносини, що склались між
сторонами не дають можливості
встановити порядок користування
квартирою. Частка ОСОБА_1 не може бути
виділена в натурі, а спільне
користування підсобними приміщеннями
є неможливим, оскільки призведе до ще
більш напружених відносин між
сторонами.

Тому, відповідачі-позивачі
звернулись до суду із зустрічним
позовом та просили: припинити право
власності ОСОБА_1 на 1/4 частку вказаної
квартири; визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 право власності на 1/12 частку
вказаної квартири за кожним з них;
стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
користь позивача за первісним позовом -
ОСОБА_1 1/4 частину ринкової вартості
вказаної квартири в розмірі 100674,00 грн.;
стягнути з ОСОБА_1 понесені ними судові
витрати.

Справа неодноразово
розглядалася судами.

Вінницький міський суд
Вінницької області 19 грудня 2013 року
вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
встановлення порядку користування,
виселення, відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про припинення права
власності на частку у спільному майні,
визнання права власності на частку
квартири - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
на користь ОСОБА_1 ринкову вартість 1/4
частини квартири АДРЕСА_1, в розмірі
100674,00 грн. (сто тисяч шістсот сімдесят
чотири гривні 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 сплачений ними
судовий збір в розмірі 900,00 грн.
(дев'ятсот гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в розмірі 106, 74 грн. (сто
шість гривень 74 коп.).

В решті позовних вимог за
зустрічним позовом - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення скасувати як незаконне
і ухвалити нове, яким задоволити його
позовні вимоги і відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
інших.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід частково задоволити з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення,
коли висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

У рішенні суду обов'язково
повинні бути зазначені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишаються поза увагою суду.

Судом встановлено, що 30.01.1981 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Вінницького міського управління
юстиції, про що було зроблено актовий
запис за № 190.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці від 30.03.2011 року шлюб було
розірвано.

За час перебування у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2 була
приватизована квартира за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло виданого виконавчим
комітетом Вінницької міської ради від
15.03.2005 року, вказане житло належить
позивачу ОСОБА_1, відповідачам ОСОБА_2
та ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 1/4 частині кожному.

Відповідно до витягів з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав власності №1243775, №1244629,
№1244507 від 14.03.2013 року, право власності
на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в розмірі по 1/3
частки за кожною з них на підставі
рішення державного реєстратора від
14.03.2013 року №895533 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

15.06.2013 року між ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_8

Згідно з витягом з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав власності №4915208, право
власності на вказану квартиру було
зареєстровано 15.06.2013 року за ОСОБА_7 в
розмірі 1 частки на підставі рішення
державного реєстратора від 15.06.2013 №3181766
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Суду не було надано доказів щодо
скасування державної реєстрації права
власності на кв. АДРЕСА_1 за
відповідачами-позивачами ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 в розмірі по 1/3 частки за
кожною з них та щодо скасування
державної реєстрації права власності
на вказану квартиру за ОСОБА_7 в розмірі
1 частки, а також щодо оскарження та
скасування у встановленому законом
порядку рішень державних реєстраторів
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень № 895533 від 14.03.2013 року та № 3181766
від 15.06.2013 року.

Таким чином, на час розгляду справи,
право спільної часткової власності
позивача ОСОБА_1 та
відповідачів-позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 фактично припинено.

Відповідачі-позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент
розгляду справи у вказаній квартирі не
проживають у зв'язку з продажем
вказаної квартири ОСОБА_7

Тому вимоги позивача за первісним
позовом ОСОБА_1 щодо зобов'язання
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у
користуванні 1/4 часткою квартири
АДРЕСА_1 шляхом надання йому ключів від
вхідних дверей квартири; щодо
встановлення порядку користування
вказаною квартирою між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3; щодо виселення
ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

З тих же підстав не підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 за зустрічним позовом
щодо припинення права ОСОБА_1 на 1/4
частку вказаної квартири та щодо
визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
права власності на 1/12 частку вказаної
квартири за кожним з них.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Таким чином, вимоги позивача за
первісним позовом ОСОБА_1 про стягнення
з відповідачів-позивачів на його
користь моральної шкоди в розмірі 21000,00
грн. не підлягають задоволенню з
підстав їх недоведеності, оскільки
позивачем суду не надано та судом не
встановлено доказів протиправної
поведінки відповідачів-позивачів щодо
нього.

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК
України, право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи
ринкова вартість квартири АДРЕСА_1
складає 402696,00 грн., тобто вартість 1/4
частки вказаної квартири складає 100674,00
грн.

Суд вказав, що право спільної
часткової власності позивача на
вказану квартиру на момент розгляду
справи фактично було припинено та те,
що відповідачами-позивачами
попередньо було внесено 1/4 частини
ринкової вартості вказаної квартири в
розмірі 100674,00 грн. на депозитний
рахунок суду, вважає, що вимоги за
зустрічним позовом в частині стягнення
з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 1/4 частини ринкової вартості
вказаної квартири в розмірі 100674,00 грн.
підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що з таким
висновком суду погодитись не можна з
наступних підстав.

ОСОБА_1 не погоджувався з розміром
грошової компенсації за свою частку у
спільному майні, і сторони не прийшли
до згоди по цьому питанню, однак суд
стягнув на його користь грошову
компенсацію, при цьому припинити право
ОСОБА_1 на частку квартири АДРЕСА_1 -
відмовив.

Отже, у ОСОБА_1 залишилась право
вимагати свою частку в квартирі у
нового власника, а при отриманні
грошової компенсації він втрачає таке
право.

Таким чином висновок суду по цьому
питанню не відповідає вимогам ст. 365 ЦК
України, і тому рішення в цій частині
слід скасувати і ухвалити нове.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду
від 19.12.2013 року скасувати: в частині
стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 ринкову вартість 1/4
частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі
100674,00 грн. (сто тисяч шістсот сімдесят
чотири гривні 00 коп.) і в цій частині
зустрічного позову відмовити.

Скасувати стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
сплачений ними судовий збір в розмірі
900 грн.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: