Справа № 199/5323/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20.08.2014 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод прокатних валків» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до наказу №111 від 04.11.2011 року його було прийнято на роботу на посаду землероба у вальцеливарний цех до ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків».

Попередженням про вивільнення від 24.03.2014 року, отриманим 01.04.2014 року, позивачу було повідомлено, що відповідно до наказу по ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» від 21.03.2014 року №159 про скорочення штату, його посада землероба буде скорочена та виключена з штатного розкладу, запропоновано звернутись за сприянням до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Також попередженням про вивільнення від 24.03.2014 року позивача проінформовано, що у разі наявності вакантних місць йому буде запропонована робота на підприємстві ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків».

Наказом від 02.06.2014 року №105 позивача було звільнено з посади землероба відповідно до вимог п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату.

Позивач зазначив, що звільняючи його із займаної посади, відповідачем належним чином за три місяці не було повідомлений Профспілковий комітет підприємства, також враховуючи, що наказами №№158, 159 від 21.03.2014 року, №161 від 24.03.2014 року про скорочення штату працівників ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» звільненню підлягає 76 працівників, що становить 12,4% від загальної чисельності працівників заводу, не отримано відповідного погодження з Дніпропетровською обласною організацією профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України та не враховано загальний стаж роботи позивача на підприємстві з 04.11.2011 року, який є значно більший інших працівників, які не підпали під скорочення штату та залишились працювати, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідачем не було враховано сімейне становище позивача, зокрема наказом від 02.06.2014 року № 104 було звільнено з ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» його брата ОСОБА_4, що позбавляє родину позивача матеріального забезпечення та залишає без належного забезпечення його хвору матір ОСОБА_5, яка згідно довідки серія 2-18 АЖ № 048048 є інвалідом третьої групи та має захворювання - сахарний діабет 2 типу.

Оскільки на підставі порівняльної характеристики роботи заводу і середньої заробітної плати за перші квартали 2013 та 2014 років випуск продукції виріс на 849 тонн та середня заробітна плата становить 1057,00 грн., позивач вважає його звільнення безпідставним, тому просив суд визнати наказ №105 від 02.06.2014 року про його звільнення незаконним та поновити його на роботі з 03.06.2014 року на посаді землероба вальцеливарного цеху ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків», стягнувши з відповідача ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1809,56 грн.

Також позивач вважає, що незаконним звільненням йому було заподіяно моральну шкоду, у відшкодування якої він просить стягнути з відповідача 1218,00 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти позову заперечувала, просила суд відмовити у позові в повному обсязі, зазначивши, що згідно із наказом № 159 від 21.04.2014 року «Про оптимізацію штатної чисельності ВЛЦ» було проведено скорочення штату працівників підприємства ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» із виключенням з штатного розкладу посади землероба з 26.05.2014 року.

При звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України було враховано його продуктивність праці, яка є низькою, а також випадки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно із наказом №204-н від 25.04.2012 року за порушення трудової дисципліни. Також до уваги було прийняті регулярні пропуски виходу на роботу через тимчасову непрацездатність, відповідно до даних табеля обліку робочого часу за період з червня 21013 року по червень 2014 року, позивачем було пропущено вихід на роботу: червні 2013 року 0 днів, липні 5 днів, серпні -5 днів, вересні - 0 днів, жовтні - 0 днів, листопаді 5 днів, грудні - 0 днів; у 2014 році у січні 13 днів, лютому -0 днів, березні 13 днів, квітні - 13 днів, травні 0 днів, що на думку відповідача носить систематичний характер. За таких обставин представник відповідача вважав звільнення позивача у звязку із скороченням штату правомірним, а позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №111 від 04.11.2011 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду землероба у вальцеливарний цех до ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків».

Попередженням про наступне вивільнення від 24.03.2014 року, отриманим 01.04.2014 року, позивачу було повідомлено, що відповідно до наказу по ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків» від 21.03.2014 року №159 про скорочення штату, його посада землероба буде скорочена та виключена з штатного розкладу, запропоновано звернутись за сприянням до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Наказом від 02.06.2014 року №105 позивача було звільнено з посади землероба відповідно до вимог п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату.

Згідно зі ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи діючи норми права, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача в умовах виробничих процесів, що відбувались на підприємстві у звязку з якими, було видано наказ №159 від 21.03.2014 року про скорочення штату на ПАТ «Дніпропетровський завод прокатних валків».

Приймаючи до уваги відсутність у позивача ознак, за яких відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України, працівнику надається перевага при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, та наявність порушень трудової дисципліни прибування на роботі у нетверезому стані, на підтвердження чого було винесено наказ від 25.04.2012 року № 204-н про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді оголошення догани та позбавлення 100% премії за квітень 2012 року, відсутність належних показників продуктивності праці, тому підстави для скасування наказу №105 від 02.03.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади землероба та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул у сумі 1809,56 грн. та моральної шкоди у сумі 1218,00 грн., відсутні, у зв'язку з чим суд вважає ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства ««Дніпропетровський завод прокатних валків» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 212-215, 218, 222, 88 ЦПК України, ст.ст. 40, 232-235, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Публічного акціонерного товариства ««Дніпропетровський завод прокатних валків» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя