Справа № 201/1344/14-ц
Провадження у справі 2/201/780/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 березня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова
В.В. при секретарі - Горбатенко Д.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з даним
позовом до суду в обґрунтування якого
зазначила, що 04 жовтня 2003 року вона
уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 27
лютого 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
придбали квартиру АДРЕСА_1 за договором
купівлі-продажу. 12 березня 2012 року між
позивачем та відповідачем шлюб було
розірвано, оскільки відповідач мирним
шляхом відмовляється розділити
вищезазначену квартиру, позивач
просила суд визнати за нею право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1

Представник позивача надала суду заяву
в якій підтримала позовні вимоги у
повному обсязі, просила позов
задовольнити, не заперечувала проти
розгляду справи в заочному порядку, без
її участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи неодноразово повідомлявся
судом належним чином, про причини
неявки суду не повідомив.

Враховуючи вищезазначені обставини
суд вважає можливим розглянути дану
цивільну справу у заочному порядку
відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК
України.

Дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2003
року між позивачем та відповідачем
було укладено шлюб, який рішенням
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 12 березня 2012
року було розірвано, що
підтверджується копією рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 12 березня 2012
року наявного в матеріалах справи (а.с.
9).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Під час шлюбу 27 лютого 2007 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу наявною в
матеріалах справи (а.с.10)

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 368
ЦК України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 2.1 договору
купівлі-продажу вартість квартири
складає 267 650 гривень, таким чином
вартість ? частини квартири складає 133
850 гривень, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу від 27.02.2007
року (а.с. 10)

Право власності на вищезазначену
квартиру зареєстровано на ім'я ОСОБА_1,
що підтверджується копією витягу з
Державного реєстру правочинів (а.с.11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами
встановленими ст.ст. 69-72 СК України та
ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 СК
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України,
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК
України, майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом.

Оцінивши надані докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню.

Таким чином, суд вважає необхідним
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на корись
позивача 1338,50 гривень судового збору,
тобто 1% від ціни позову, як зі сторони
проти якої постановлено рішення.

На підставі вищенаведеного,
керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 158, 208, 209,
212-215, 224-229 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 1338 гривень 50
копійок.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Заочне рішення може переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя

В.В.Трещов