Справа № 401/4528/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі:

головуючого судді - Гонтаренко Т.М.,при
секретарі Герко Т.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду м.Світловодська
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення
сервітуту, виселення з квартири,зняття
з реєстрації та відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищезазначеним
позовом до суду і просить ухвалити
рішення яким припинити сервітут
відповідачів на квартиру
АДРЕСА_1,висилити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
вищезазначеної квартири,стягнути з
відповідачів на його користь в якості
відшкодування збитків за період
проживання останніх в квартирі з 01.09.2009
року по 01.09.2013 року 24000.00грн., а також в
якості завданої йому неправомірними
діями відповідачів моральну шкоду в
сумі 6000.00грн. Врахувати його важкий
матеріальний стан(пенсіонер за
віком),завдану йому матеріальну шкоду
відповідачами та звільнити від сплати
судового збору,стягнувши його з
відповідачів.

Зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 були
уточнені заявами, в яких він просив суд
стягнути на його користь з
відповідачів солідарно в якості
відшкодування збитків за період
проживання в квартирі з 01.09.2009 року по
01.09.2013року 24172.8грн. та збільшивши
вказану суму за період з 01.09.2009року по
01.02.2014 року 26172.8 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим,що
19.10.2012 року Світловодським
міськрайонний судом було постановлено
рішення по справі за його позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо повернення
відповідачами належного йому майна, а
саме: квартири АДРЕСА_1, яке знаходиться
в незаконному володінні та виселення
їх з житла. Вказаним рішенням було
встановлено між ним і відповідачами
сервітут щодо користування житловим
приміщенням.

За період користування сервітутом
відповідачами, він декілька разів
намагався заключить з ними договір про
сервітут в якому виклав зміст його
вимог згідно ст.403 ЦК України та
ст.ст.810-826 ЦК України про найм житла,але
останні відмовились його укласти як на
той час так і на теперішній, чим
порушують його як матеріальні так і
процесуальні права.

В судовому засіданні позивач разом зі
своїм представником позовні вимоги
підтримали та додали,що відповідачі
систематично не сплачують кошти за
користування квартирою,мають значні
борги за комунальні послуги, на протязі
4-х років користування вищезазначеним
житлом жодного разу не сплатили йому
квартплату. Крім того,ОСОБА_2 та ОСОБА_3
позбавляють позивача права
користуватися та розпоряджатися
квартирою. Вони змінили замок на
вхідних дверях, не надають ключі від
вхідних дверей,не впускають в квартиру
його та членів його родини. Ці
обставини мають істотне значення для
функціонування сервітуту і їх
невиконання,згідно ч.2 ст.406 ЦК України є
безумовно,причиною припинення
сервітуту. На сьогоднішній день вони
мають достовірну інформацію про те,що
ОСОБА_2 зі своїм співмешканцем придбала
квартиру АДРЕСА_8 і фактично там
проживає,тобто, вона задовольнила
таким способом свої житлові проблеми і
право користування чужим майном(по
рішенню суду від 19.10.2013 року) втратила.

Відповідачі за час користування
квартирою не сплачували позивачу
квартплату. Особисто до ОСОБА_1 як
власника квартири,постійно надходили
вимоги про погашення боргів за
комунальні послуги, а ЖЕК №5 навіть
звертався до суду з заявою про видачу
судового наказу про стягнення з
позивача заборгованості. Крім завданих
матеріальних збитків(за розрахунком за
період з 01.09.2009 року по 01.02.2014 року
)-26172.8грн., відповідачі своїми
неправомірними діями спричинили
позивачу і моральну шкоду,яка
вбачається в тому,що ОСОБА_1 як власник
житла на протязі тривалого часу
позбавлений можливості користуватися
своїми правами, відволікається від
повсякденних справ,звертаючись у різні
інстанції з даного приводу,все це
позбавляє позивача душевної рівноваги,
в зв»язку з чим погіршується і його
фізичний стан, а тому на користь
позивача з відповідачів солідарно слід
стягнути у відшкодування моральної
шкоди 6000.00грн.

Відповідачі позов не визнали та надали
суду письмове заперечення з якого
слідує,що вони вважають позовні вимоги
ОСОБА_1 необґрунтованими, незаконними
та такими,що не відповідають фактичним
обставинам справи. Їх законне право на
проживання у вищезазначеній квартирі
було встановлено попередніми судовими
рішеннями. Особисто вони сплачують всі
види комунальних платежів,навіть
розрахункові книжки виписані на ім»я
ОСОБА_2, а власник ОСОБА_1 самоусунувся
від такої сплати. Крім того в
зазначеному житлі зареєстрована
спільна дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - син
ОСОБА_5,який постійно мешкає з матір»ю
та сестрою. Право на відшкодування
збитків,в розумінні ст.22 ЦК України ,має
особа,якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права. Вважають ,що позивачем не
доведено ,що ними та їхніми
діями,останньому спричинені
матеріальні збитки та моральна шкода.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
свою позицію,викладену у письмовому
запереченні підтвердила та додала,що
вони з ОСОБА_3 є колишні члени родини
власника спірної квартири. Припинення
сімейних відносин з власником житла
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
квартири і колишніми членами його
сім»ї про безоплатне користування
жилим приміщенням ,а така угода між
ними відсутня, вони мають вносити
квартирну плату і оплачувати
комунальні послуги на тих засадах,що і
власник. Вона сплачує ці платежі по
мірі свого матеріального забезпечення.
Іншого житла окрім спірної квартири ні
вона ,ні їх спільний з позивачем син
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не мають. Просить суд
критично оцінити письмову відповідь
ЖБК №12 стосовно начебто її мешкання в
ІНФОРМАЦІЯ_1,оскільки викладені в ній
дані не відповідають дійсності.
Просить відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 про час і місце
судового засідання повідомлялась
належним чином, до судового засідання
не з»явилась, в матеріалах справи
мається заява про розгляд справи без її
участі.

Заслухавши пояснення позивача та його
представників, відповідача
ОСОБА_2,дослідивши та вивчивши
матеріали справи,суд приходить до
наступного.

ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 23.12. 1998року є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с.13).

За рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 26.10.2010року,що набрало
законної сили,встановлений факт
проживання сторін по справі однією
сім»єю з 1998року по 2009рік та надання у
користування,як членам
сім»ї,відповідачам,спірної
квартири,починаючи з 1998 року,якою вони
користуються по теперішній час,після
припинення сімейних відносин.

З свідоцтва про народження(а.с.37)
слідує,що у позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_2 є спільна
дитина-син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

З довідки КП « Житлосвіт 2012» та довідок
Світловодсьської РС УДМС України
слідує ,що ОСОБА_2,ОСОБА_3 та
неповнолітній ОСОБА_5 зареєстровані та
мешкають за адресою: АДРЕСА_1(а.с.14,24-25).

Відповідно рішення Світловодського
міськрайонного суду від 16.02.2010року з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти
в розмірі 1/4частини всіх видів
заробітку,але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного
віку,щомісячно,починаючи з 24.11.2009року і
до повноліття
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.38-39).

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду від 26.10.2010року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,третя особа-орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Світловодської міської
ради,про примусове виселення з жилого
приміщення та зняття з реєстрації в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено(а.с.41-44).

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від
21.12.2010року(а.с.45-46) апеляційна скарга
ОСОБА_1 відхилена , а вищезазначене
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Відповідно до рішення Світловодського
міськрайонного суду від 19.10.2012 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3,треті особи-орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Світловодської міської
ради,ЖЕК №5 про зобов»язання передати
майно-квартиру,про вселення позивача
до квартири та виселенні відповідачів
з займаного житлового приміщення
(а.с.47-49) ,позов було задоволено
частково,а саме: вирішено вселити
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1,а в решті
позовних вимог(щодо виселення з
підстав визначених ст.116 ЖК УРСР )
,відмовлено

Ухвалою апеляційної інстанції від
19.12.2012 року(а.с.50-52).вищезазначене
рішення суду першої інстанції залишено
без змін,а апеляційна скарга ОСОБА_1
відхилена.

Відповідно до вимог ч.2 ст.386 ЦК України
власник,який має підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою,може звернутися
до суду з вимогою про заборону вчинення
нею дій,які можуть порушити його
право,або з вимогою про вчинення дій
для запобігання такому порушенню.

Власник майна,відповідно до ст.391 ЦК
України,має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Однак, згідно до ч.1 ст.156 ЖК України
передбачено,що члени сім»ї власника
будинку(квартири),які проживають разом
з ним у будинку(квартирі),що йому
належить,користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку,якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку(квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку(квартири) і колишнім членом
його сім»ї про безоплатне користування
житловим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила ст.162 ЖК
України ,згідно якої плата за
користування жилим приміщення у
квартирі,що належить громадянинові на
праві приватної
власності,встановлюється угодою
сторін, і наймач забов»язаний
своєчасно вносити квартирну плату і
плату за комунальні послуги.

Позивач,обґрунтовуючи свої доводи,щодо
наявності у відповідача ОСОБА_2 іншого
житла,надав суду довідку з ЖБК №12
м.Світловодська про те,що в АДРЕСА_8
мешкає ОСОБА_6 та ОСОБА_2,без
реєстрації(а.с.82). Даючи оцінку вказаній
довідці,суд дійшов висновку,що вона не
можу бути взята до уваги,як доказ ,який
би підтверджував постійне місце
проживання останньої за вказаною
адресою.

Суд виходить з того,що спірна квартира
АДРЕСА_1 є постійним житлом
відповідачів ,а позбавлення їх житла
можливе на підставі закону,який
регулює житлові правовідносини.

Відповідно до ст.403 ч.1 ЦК України
сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном. За ч.3
даної статті особа,яка користується
сервітутом ,зобов»язана вносити плату
за користування майном,якщо інше не
встановлено договором,
законом,заповітом або рішенням суду.

Частина 5 ст.403 ЦК України передбачає,що
сервітут не позбавляє власника
майна,щодо якого він встановлений
,права володіння,користування чи
розпорядження цим майном. Відповідно
до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може
бути припинений за рішенням суду на
вимогу власника майна за наявності
обставин,які мають істотне значення.
Сервітутне право підлягає державній
реєстрації,це право припиняється з
моменту внесення за заявою
уповноваженої особи відповідного
запису до державного реєстру. Визнання
недійсним правочину або розірвання
договору,що є підставою встановлення
сервітуту,припиняє сервітут. Сервітут
також може бути встановлений шляхом
укладення відповідного договору,тому
розірвання такого договору ,яке може
вчинятися за загальним правилом,за
згодою сторін(ст.653 ЦК України), також є
підставою припинення сервітуту.

Позивач не надав суду жодного доказу
про його намагання укласти відповідний
договір з відповідачами, а також
належних та допустимих доказів
відносно обставин,які унеможливлюють
для нього як власника житла,права
користуватися та розпоряджатися
спірною квартирою.

З оглянутих в судовому засіданні
розрахункових книжок (копії яких
знаходяться в матеріалах справи на
а.с.58-59) слідує,що вони оформлені на
ім.»я ОСОБА_2

З довідки КП «Жилстрой 2012» слідує,що у
мешканця ОСОБА_2(АДРЕСА_8 )
заборгованості по квартирній платі
станом на 25.11.2013 року не має(а.с.57).

З попереджень(а.с.81,97) слідує,що за
теплову енергію мається борг станом на
07.10.2013 року 1294.95, та станом на 01.02.2014 року
2081.06грн. Дані попередження виписані на
ім.»я ОСОБА_1

Позивачем в обґрунтування вимог про
стягнення з відповідачів на його
користь збитків, було надано їх
розрахунок з посилкою на ст.ч.7
ст.403,ст.ст.623 ч.3,ч.2 ст.625 ЦК
України(а.с.15,92-93). Суд не може
погодитися з даною вимогою,оскільки
вона спростовується вищезазначеними
матеріалами справи.

За приписами ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода,завдана фізичній особі
або юридичній особі неправомірними
рішеннями,діями чи
бездіяльністю,відшкодовується особою,
яка її завдала ,за наявності її вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 31.03.1995року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування
моральної(немайнової)шкоди»
передбачено,що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов»язковому
з»ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди,протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв»язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд,зокрема,повинен
з»ясувати,чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру,за яких
обставин чи якими діями(бездіяльністю)
вони заподіяні,в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить,а також інші
обставини,що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,крім
випадків,встановлених ст.61 цього
Кодексу.

ОСОБА_1 не надав суду належних доказів
про те,що йому безпосередньо
відповідачами ОСОБА_2,ОСОБА_3 була
завдана як матеріальна так і моральна
шкода.

З урахуванням з»ясованого в судовому
засіданні предмету та підстав
позову,встановленого характеру
спірних відносин та норм права,якими
вони регулюються,суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Керуючись ч.2 ст.386,391 ЦК України, ч.1 ст.156
ЖК України, ст..ст.403,ч.2 ст.406 ЦК України,
ст.ст.10,11, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І
Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про припинення сервітуту на
квартиру АДРЕСА_1, виселення та зняття
з реєстрації останніх з зазначеної
квартири,стягнення солідарно з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості
відшкодування збитків за період їх
проживання в квартирі з 01.09.2009року по
01.02.2014 року 26172.8 грн. та у відшкодування
моральної шкоди 6 000.00грн.-відмовити у
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на
відповідний бюджетний рахунок судовий
збір, з позовних вимог матеріального
характеру,що не був сплачений під час
звернення до суду ,в сумі 261,72грн. та за
вимогу про стягнення моральної шкоди
114.70грн.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Кіровоградської області протягом 10 діб
з моменту його проголошення, особами,
які приймали участь у розгляді
справи,але не були присутніми при його
проголошенні, в той же строк,з дня
отримання копії даного рішення.

Суддя Світловодського міськрайсуду
Т.М.Гонтаренко

27.02.2014