Номер провадження 22-ц/775/832/2014
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко О.Ю.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Биліни Т.І.,

при секретарі: Стефановій Я.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Краматорського
міського суду Донецької області від 03
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до головного редактора газети
«Технополіс» Кубара Олега
Анатолійовича, депутата Краматорської
міської ради Фоміної Світлани
Олександрівни про захист честі,
гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
головного редактора газети
«Технополіс» Кубаря Олега
Анатолійовича, депутата Краматорської
міської ради Фоміної Світлани
Олександрівни про захист честі,
гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди -
відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, та
подав апеляційну скаргу. В скарзі
просить суд апеляційної інстанції
скасувати рішення Краматорського
міського суду Донецької області та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги.

В обґрунтування доводів своєї
апеляційної скарги посилається на те,
що рішення суду є необ'єктивним,
необґрунтованим та винесеним з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а саме:
незастосуванні закону, що регулює
відносини, що виникли між сторонами. В
рішенні суду неправильно встановлені,
не доведено та неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач Фоміна С.О. доводи
апеляційної скарги не визнала, просила
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Відповідач Кубар О.А. в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
надав заяву про слухання справи за його
відсутністю.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю
відповідача Кубара О.А..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та

обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом встановлено та це вбачається з
матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
у газеті «Технополіс» НОМЕР_1 була
опублікована стаття під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2» В цій статті зазначено,
що 30 липня 2013 року у старій частині
міста в районі речового ринку
(підприємство «КАБА») власник ЗАТ
«Будівельник» ОСОБА_2 демонтував
декілька торгівельних ларьків.
Внаслідок чого підприємцями була
проведена акція протесту, на якій вони
висловили невдоволення діями ОСОБА_2 В
ній також приводяться висловлювання
відповідачки Фоміної С.О. щодо
конфлікту між підприємцями та
позивачем ОСОБА_2 з приводу
користування земельною ділянкою на
території ринку (підприємство «КАБА») у
м. Краматорську - зруйновано зливову
каналізацію, зрізані без відповідного
дозволу дерева та інше (а.с. 12).

Листом від 14.03.2013 року №44 директор ТОВ
«Колгоспний ринок» Л.І. Нескородь
звернувся до міського голови м.
Краматорська з проханням прийняти
заходи щодо невідомих осіб, які 14
березня 2013 року зруйнували зливну
каналізацію в районі Центрального
ринку та вул. Островського і
Р.Люксембург в м. Краматорську (а.с. 48).

Актом комісії у складі представників
УЖКГ та інших міських служб м.
Краматорська від 20.03.2013 року проведено
обстеження зливової каналізації по
вул. Р.Люксембург в районі Центрального
ринка. В ході обстеження встановлено,
що 14.03.2013 року невідомими особами за
вказівкою директора ПП «Солов'їний
гай» (Гончаров А.І.) був проведений
демонтаж зливової металевої труби із
залізобетонного покриття, який
забезпечує стікання зливних вод і
атмосферних осадків з Центрального
ринка, вул. Р.Люксембург вул.
Островського в міську зливову
каналізацію. При демонтажу зливової
труби було засипано ґрунтом міську
зливньовку, яка знаходиться на балансі
КП «УРСАС». Також невідомими особами
встановлені ворота, які заважають
під'їзду спеціалізованої техніки для
очистки міської зливової каналізації
та проведено клонування двох молодих
тополі, які знаходяться поблизу
зливньовки. За висновками комісії УЖКГ
директору ПП «Солов'їний гай» виданий
припис про відновлення зливної
металевої труби та очищення дороги від
бруду (а.с. 49).

Як вбачається з листів громадян ОСОБА_7
та інваліда ОСОБА_8, що працюють на
ринку, вони зверталися до виконкому
Краматорської міської ради зі скаргами
на неправомірні дії ОСОБА_2, на їх
звернення виконком Краматорської
міської ради надав відповідь (а.с. 51-54).

З ухвали Донецького апеляційного
господарського суду від 20.11.2013 року
вбачається, що між товариством з
додатковою відповідальністю
«Будівельник», засновником якого є
ОСОБА_2, приватним підприємством «КАБА»
та підприємством інвалідів «Злагода»
існує спір щодо усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
спорудами, який знаходиться на
розгляду в Донецькому апеляційному
господарському суді (а.с. 62-63).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що висловлювання, які
приведені у спірній статті відносно
позивача, не є тією інформацією, яка
підлягає спростуванню в порядку ст. 277
ЦК України, оскільки носить критичний
характер та є оціночними судженнями
щодо наявного між сторонами спору, а
тому і вимоги щодо стягнення з
відповідачів моральної шкоди також не
підлягають задоволенню. Оскільки не
надано доказів заподіяння позивачеві
такої шкоди.

Зазначені висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи та вимогам закону.

Розглядаючи справу по суті, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються ст. 270, ст. 277 ЦК
України та ст. 30 Закону України «Про
інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII
(в редакції Закону України від 13 січня
2011 року №2938-VI).

Відповідно до ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод кожен має право на свободу
вираження поглядів.

Разом з тим відповідно до статті 68
Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції та законів України, не
посягати на права і свободи, честь і
гідність інших людей. Право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань відповідає
обов'язку не поширювати про особу
недостовірну інформацію таку, що
ганьбить її гідність, честь чи ділову
репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції
України передбачено судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї, а також право на відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої збиранням, зберіганням,
використанням та поширенням такої
недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, відповідно до п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року №1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року №1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року №1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
інформація, зазначена у позовній заяві
чи іншій заяві, адресованій суду, а
також в процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначена підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, а так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом.

Системний аналіз вищезазначених норм,
дає підстави апеляційному суду зробити
висновок про те, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що інформація, яка викладена у
статті, носить критичний характер та є
оціночними судженнями щодо наявного
між сторонами спору і тому не підлягає
спростуванню в порядку ст. 277 ЦК
України.

Тому доводи апеляційної скарги про
необ'єктивність, необґрунтованість та
неповне з'ясування обставин справи є
безпідставними. Оскільки інформація,
яка викладена в статті є оціночними
судженнями, яка відповідно до Закону
України «Про інформацію» (в редакції
Закону України від 13 січня 2011 року
№2938-VI) є висловлюваннями, які не
містять фактичних даних, критики,
оцінки дій, а також не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовностилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири) і тому вони
не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки принижують її гідність, честь
чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою статті 277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи з
метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Саме з цього і виходив суд першої
інстанції, відмовляючи позивачу в
задоволенні позову. Правдивість
критичного висловлювання автора
статті, доведенню не підлягає, тому і
підстави для його спростування
відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки
позивачем не доведено порушення його
особистого немайнового права, то
підстави для відшкодування моральної
шкоди теж відсутні. Вони є похідними
від вимог про захист честі та гідності.
Висновки суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог є
законними та обґрунтованими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
повному обсязі встановив права і
обов'язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку та ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законодавства, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції -
залишенню без змін.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: