Справа№333/7089/13-ц
пр. № 2/333/127/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд міста
Запоріжжя у складі:

головуючого судді:
Піх Ю.Р.,

при секретарі:
Бабенко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів за договором грошової позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовними вимогами в яких вказала, що
відповідачі по справі перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 08.08.2006 року. В
червні 2007 року ОСОБА_1 отримав від
позивача за договором позики грошові
кошти в сумі 15 000 доларів США строком на
два роки для придбання, ремонту та
облаштування нової квартири. Строк
сплати за договором позики настав
після 05.06.2013 року, на даний час кошти
позивачу не повернуті. Станом на день
повернення коштів - 05.06.2013 року за
офіційним курсом Національного банку
100 американських доларів коштували 799
гривень 30 копійок. Тому сума боргу
становить 119895 гривень. Як повідомив
позивача ОСОБА_2 у вересні 2007 року він
став власником квартири АДРЕСА_1. Право
власності на зазначену квартиру
зареєстровано в ОП ЗМБТІ. У зв'язку з
вищевикладеним позивач просив суд
стягнути солідарно з відповідачів
суму боргу за договором позики від
05.06.2007 року у розмірі 119 895 грн., та
судовий збір у розмірі 1198,95 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
надавши пояснення суду, аналогічні в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила суд відмовити у його
задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 у
судовому засіданні проти позовних
вимог заперечувала, просила суд
відмовити у позові, пояснивши суду, що
до даних правовідносин норми ст.65
Сімейного кодексу України не
застосовуються.

Представник відповідача ОСОБА_6 у
судовому засіданні проти позовних
вимог не заперечувала.

Вислухавши сторін по справі
всесторонньо дослідивши та оцінивши
матеріали справи, виходячи з
встановленого ст. 11 ЦПК України
принципу диспозитивності, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем укладено договір позики
від 05.06.2007 року. Позивач надав суду
розписки відповідача, якими
підтверджується сума позики, строк її
повернення.

Згідно розписки від 05.02.2008 року
відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у
позивача 14 00 тисяч доларів, і
зобов'язався повернути суму до 05.06.2013
року; згідно розписки від 29.02.2008 року
відповідач ОСОБА_2 позичив у
відповідача 5 583 гривень, і зобов'язався
повернути борг до 05.06.2013 року; згідно
розписки від 14.04.2008 року відповідач
ОСОБА_2 взяв у борг у позивача по справі
7 817 доларів США, але до теперішнього
часу не повернув борг.

Як вбачається з пояснень позивача він
неодноразово звертався з проханням
повернути позику, однак позичальником
зобов'язання не виконано, грошові кошти
не повернуто.

Відповідно до ст. 1046 ЦК Украины, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно зі ст.ст.525, 530 ЦК України,
зобов"язання повинні виконуватись
належним чином, і в установлений строк,
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно ст.615 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно ст.625 ЦК України передбачено, що
боржник звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитору зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Положення ст.65 СК України щодо порядку
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються саме розпорядження майном,
що є у спільній сумісній власності
подружжя, і не стосуються права одного
із подружжя на отримання позики,
оскільки договір позики є правочином
щодо отримання у власність грошових
коштів і не створює обов'язків для
другого із подружжя, а лише для
позичальника, як сторони договору.
Отже, до даних правовідносин норми ст.65
СК України не застосовуються.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
є необґрунтованими, і не підлягають
задоволенню, а виконання зобов'язань по
договору позики може бути пред'явлено
до відповідача ОСОБА_2, з яким було
укладено договір позики від 05.06.2007 року.
Так як відповідач ОСОБА_3 у
правовідносини з позивачем не
вступала, тому стягнення з неї
будь-яких сум є безпідставними.

За таких обставин суд вважає, що з
відповідача необхідно стягнути борг за
договором позики у розмірі 119 895
гривень з відповідача по справі ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст. ст. 525, 530,615,625 ЦК України,
ст. ст. 60, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів
за договором грошової позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованості за договором позики у
розмірі 119 895,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 1 198,95 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ю.Р. Піх