МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
________________________________________________________________________
Пр. № 2/521/1920/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м.
Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог: Одеська міська рада
про встановлення факту прийняття
спадщини, визнання права власності на
нерухоме майно у порядку спадкування
за законом, визнання свідоцтва про
право на спадщину частково недійсним,

встановив:

У серпні 2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
уточненим та доповненим в подальшому
позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог: Одеська
міська рада, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер його батько ОСОБА_4, а
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла його мати ОСОБА_5,
яка після смерті батька тяжко хворіла,
і майже була прикута до ліжка, у зв'язку
з чим потребувала постійного
стороннього нагляду. Позивач зазначав,
що після смерті його матері відкрилася
спадщина у вигляді 1/10 частки
домоволодіння АДРЕСА_4, яка належала
останній на праві власності на
підставі договору дарування від 10
квітня 1957р. Спадкоємцями першої черги
за законом після смерті матері є він та
його сестра, відповідачка у справі
ОСОБА_3, яка без його відома оформила
спадщину та отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом від 09
жовтня 2012р., приховавши при цьому
відомості про те, що окрім неї є ще
спадкоємці першої черги. Стверджував,
що оскільки йому не було достовірно
відомо, що його матері належало на
праві власності 1/10 частки
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_4, то у встановлений законом
строк він не звертався до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини, а коли
звернувся, то йому було відмовлено у
зв'язку з тим, що він пропустив строк на
прийняття спадщини. Посилаючись на те,
що він прийняв спадщину після смерті
матері, оскільки проживав разом з нею
та був зареєстрований за місцем її
проживання, позивач просив суд
визнати за ним право власності на
спадкове майно за законом, а саме на 1/20
частину домоволодіння АДРЕСА_4 та
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 09
жовтня 2012р.

Позивач та його представник, діюча за
довіреністю від 04.11.2013р. в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити (а.с.103).

Відповідачка та її представник, діюча
за ордером та угодою від 14.10.2013р. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та просили суд відмовити в їх
задоволенні, надали до суду свої
заперечення на позов, в обґрунтування
яких зазначили, що позивач, хоча і був
зареєстрований в домоволодінні,
розташованому по АДРЕСА_4, але разом з
спадкодавцем на час відкриття спадщини
постійно не проживав, так як проживав
зі своєю сім'єю по АДРЕСА_5.
Стверджували, що ОСОБА_5 хворіла, була
прикута до ліжка, у зв'язку з чим
потребувала постійного стороннього
нагляду, який надавала їй ОСОБА_3,
відповідачка у справі, яка за свої
кошти купувала ліки, а після смерті
матері займалася її похоанням (а.с.85, 86,
126-128).

Представник Одеської міської ради в
судове засідання не з'явився, про час і
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, причини не явки суду не
сповістив (а.с.254).

Суд, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються
главою 84 книги шостої ЦК України, тому
при винесенні рішення суд застосовує
норми матеріального права, якими
регулюються правовідносини, які
виникли між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувала в шлюбі,
зареєстрованому 12.03.1966р. Іллічівським
ЗАГС м.Одеси, актовий запис №379, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
(а.с.23,144).

Від даного шлюбу у них народилося двоє
дітей: позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвами про
народження (а.с.14, 135).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер.

27.04.1991р. ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_7 і після реєстрації шлюбу
змінила прізвище з «ОСОБА_3» на
«ОСОБА_3», що підтверджується
свідоцтвом про одруження (а.с.136).

З паспорту позивача вбачається, що він
перебуває в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_8, та зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_1 (а.с.12).

Встановлено, що ОСОБА_5 на праві
власності належала 1/10 частина
домоволодіння АДРЕСА_4, що
підтверджується договором дарування
від 10.04.1957р., укладеним між ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 (а.с.17).

Право власності ОСОБА_5 на 1/10 частину
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_4, було зареєстровано в КП «МБТІ
та РОН», що підтверджується довідкою
ОМІК від 16.04.1957р., висновком про
реєстрацію домоволодіння від 16.04.1957р.
та довідкою від 12.09.2013р. (а.с.18, 30, 36«б»).

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно від 07.05.2012р.
домоволодіння АДРЕСА_4 зареєстровано
на праві власності за ОСОБА_10 на
підставі договору дарування від
10.04.1957р. (1/10), ОСОБА_11 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
20.09.1956р. (1/12), ОСОБА_12 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
16.03.1995р. (1/15), ОСОБА_13 на підставі рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 24.05.2006р. (3/25).

Домоволодіння АДРЕСА_4 складається з
житлових будинків під літ. «А,Б,В,Ю»
загальною площею 460,7 кв.м., та
господарчих споруд, а саме: сараїв під.
літ. «Д,Л,N,Щ,Є,К,М1», гаражів під літ.
«Е,С,И,У», літньої кухні під літ. «М»,
вбиральні під літ. «Ц», огорожі 1,2,3,4,
мостіння 1,1,1, розташованих на земельній
ділянці площею 1383,0 кв.м., яка
знаходиться у фактичному
користуванні.

Решта ідеальних часток зареєстровані
за наступними особами: ОСОБА_9 - 1/15;
ОСОБА_14 - 1/12; ОСОБА_15 - 1/6; ОСОБА_16-1/6;
ОСОБА_12 -1/15; ОСОБА_12 -1/15. Частка 1/75 не
зареєстрована (а.с.65).

Отже, домоволодіння АДРЕСА_4 належить
вище вказаним співвласникам на праві
спільної часткової власності.

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.77,134).

Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді 1/10 частини домоволодіння
АДРЕСА_4, що підтверджується договором
дарування від 10.04.1957р. (а.с.151).

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 є її діти: син ОСОБА_2 та донька
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами
про їх народження (а.с.14,135).

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_3
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5,
шляхом звернення 19.12.2011р. до приватного
нотаріуса ОСОБА_17 із заявою про
прийняття спадщини у якій зазначила, що
крім неї спадкоємцем за законом є
ОСОБА_2, син померлої, який мешкає за
адресою: АДРЕСА_5 (а.с.131).

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2
вбачається, що позивач після смерті
матері із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався, хоча на думку суду, якщо він
вважав себе спадкоємцем, то повинен був
повідомити про це нотаріуса та надати
необхідні документи.

Судом встановлено, що приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_17 на ім'я
позивача за місцем його проживання, за
адресою: АДРЕСА_5 направлявся лист -
повідомлення від 19.12.2011р. №111/02-14 про
необхідність подати або вислати на її
адресу заяву про прийняття спадщини
або про відмову від неї (а.с.139).

Оскільки позивач не звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, та не повідомив
нотаріуса про те, що він також вважає
себе спадкоємцем, то за заявою
відповідачки від 09.10.2012р. приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_17 було
видано на ім'я ОСОБА_3 свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_5 від 09.10.2012р., згідно якого
відповідачка, як спадкоємиця першої
черги отримала право власності на
спадкове майно, саме на 1/10 частину
домоволодіння АДРЕСА_4 (а.с. 75,143,154).

Згідно звіту про оцінку майна від
25.09.2012р. вартість спадкового майна
складає 183543,00 грн. (а.с.152-153).

Встановлено, що 04.09.2013р. позивач ОСОБА_2
після звернення до суду з зазначеним
позовом та спливу двох років після
смерті спадкодавця звернувся до
державного нотаріуса П'ятої одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, яка була
перенаправлена приватному нотаріусу
ОСОБА_17 і прийнята нею 13.09.2013р. (а.с.156).

17.09.2013р. приватним нотаріусом ОСОБА_17
на ім'я позивача за його місцем
реєстрації було направлено
лист-повідомлення про те, що 19.12.2011р.
було відкрито спадкову справу після
смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7,
видано спадкоємцю свідоцтво про право
на спадщину та рекомендовано
звернутися до суду за вирішенням
питання щодо факту прийняття спадщини
та визнання права власності у порядку
спадкування (а.с.164).

Із зазначених вище документів
вбачається, що позивач більше до
нотаріальної контори з приводу
оформлення свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_5 не звертався та ніяких
документів нотаріусу для оформлення
свідоцтва про право на спадщину за
законом не надавав, а тому відмову в
оформленні свідоцтва про право на
спадщину не отримував.

Таким чином, вказана заява на думку
суду була прийнята нотаріусом тільки у
зв'язку з реєстрацією позивача в
будинку матері, а не у зв'язку з
фактичним проживанням зі спадкодавцем,
тому у разі спору така дія не може
вважатись фактом прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою з місця
проживання від 28.11.2011р. №2989 та довідкою
(а.с.19, 96).

Відповідно до довідки від 28.11.2011р. №2989
ОСОБА_2, 1974 року народження проживав та
був зареєстрований з 05.04.1991р. у будинку
АДРЕСА_4 (а.с.19).

Згідно довідки про склад сім'ї та
реєстрації від 28.11.2011р. №2989, яка була
видана на ім'я ОСОБА_3, в квартирі
АДРЕСА_1, проживають та зареєстровані
відповідачка та її син ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.96).

Судом встановлено, що 1/10 частка
домоволодіння АДРЕСА_4, яка належала на
праві власності ОСОБА_5 в натурі не
виділялася і приміщенням, якими
користувалися сім'я ОСОБА_5 статус
квартири не надавався.

З пояснень позивача в судовому
засіданні вбачається, що відповідачка
із своєю родиною проживала в квартирі
АДРЕСА_1, яка належала їх матері на
праві власності, а він разом з матір'ю
проживав в квартирі АДРЕСА_6, яку його
батьки зайняли самовільно, без
належних документів.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що квартира АДРЕСА_1 належала на
праві власності ОСОБА_5 і що вказана
квартира війшла до складу спадкового
майна.

Відповідно до правовстановлюючих
документів, ОСОБА_5 належало на праві
власності 1/10 частина домоволодіння
АДРЕСА_4.

З пояснень свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, які проживають по сусідству зі
сторонами, та які були допитані в
судовому засіданні, вбачається, що
ОСОБА_5 на день своєї смерті проживала в
сім'ї своєї доньки ОСОБА_3, яка за нею
доглядала, купувала для неї ліки,
оскільки та тяжко хворіла, і майже була
прикута до ліжка, у зв'язку з чим
потребувала постійного стороннього
нагляду. Саме ОСОБА_3 за свої кошти
поховала матір і провела усі ритуальні
дії з приводу її похорон. За їх
твердженням, позивач в частині
домоволодіння, яка належала ОСОБА_5 на
час відкриття спадщини постійно не
проживав, а приїжджав тільки в гості,
оскільки проживав зі своєю сім'єю. Крім
того, вказували на те, що позивач знав
про смерть матері, був присутній на її
похоронах і між ним та відповідачкою не
було ніякого спору стосовно спадкового
майна, оскільки за його словами, воно
повинно було залишитися у ОСОБА_3, у
якої не було свого житла, а у нього у
власності є квартира.

Зазначали, що позивач періодично
приходив за місцем проживання матері,
але постійно не проживав і ніколи не
залишався ночувати, оскільки у нього є
своя сім'я, яка проживає у будинку по
АДРЕСА_5.

Крім того вищевказані свідки
стверджували, що у позивача є особисте
житло, а саме квартира АДРЕСА_3, яка
належить йому на праві власності на
підставі договору дарування. (а.с.).

Свідок: ОСОБА_26, в судовому засіданні
суду пояснила, що позивач проживав
разом з матір'ю, та доглядав за нею,
оскільки повернувся до неї після
розлучення з дружиною. Стверджувала, що
вона періодично заходила в квартиру
відповідачки, спілкувалася з їх
матір'ю, але дружніх відносин вони не
підтримували.

Свідок: ОСОБА_23 в судовому засіданні
суду пояснив, що позивач проживав, то в
квартирі матері, то разом зі своєю
сім'єю по АДРЕСА_5. Зазначав, що ОСОБА_26 є
його рідною донькою, яка зареєстрована
в квартирі, яка знаходиться по вул.
М'ясоєдівській в м. Одесі, але у зв'язку
з ремонтом проживає у його квартирі по
АДРЕСА_4. Зі сторонами він не
спілкується, оскільки проживають в
різних дворах і крім цього останні роки
він проживає в квартирі своєї доньки,
але знає що позивач проживав з матір'ю.

Свідок: ОСОБА_24 в судовому засіданні
суду пояснила, що вона проживає в
квартирі АДРЕСА_3, яка належить на праві
власності позивачу. Стверджувала, що
кошти за квартиру сплачувала спочатку
батькам сторін, а потім позивачу, іноді
відповідачці.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
суду пояснила, що вона є дружиною
позивача, який в 2010р. пішов з сім'ї, але
до теперішнього часу вони не розлучені,
до суду із позовом про стягнення
аліментів вона не зверталась.
Зазначала, що вона проживає разом зі
своєю матір'ю та дитиною, періодично
вони спілкуються з позивачем. Суду
пояснила, що у позивача є квартира, але
вона в ній ніколи не була. Вказувала, що
будинок по АДРЕСА_5, оформлений на її
мати.

Свідок: ОСОБА_25 в судовому засіданні
суду пояснив, що на час хвороби ОСОБА_5
проживала з донькою, яка за нею
доглядала. Коли позивач посварився з
дружиною, то він став проживати то по
АДРЕСА_4, то по АДРЕСА_5.

Суд критично ставиться до пояснень
свідка ОСОБА_8., оскільки вони з
позивачем продовжують перебувати у
зареєстрованому шлюбі, а тому останні
може бути зацікавлена в розгляді
справи та у визнанні за ОСОБА_2 права
власності на нерухоме майно, крім того,
ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після
смерті його матері проживав за адресою:
АДРЕСА_5, що підтверджується його
позовною заявою в якій він вказую
зазначену вище адресу місцем свого
фактичного мешкання (а.с.6).

Також суд критично оцінює пояснення
свідків ОСОБА_26 та її батька ОСОБА_23,
так як їх пояснення спростовуються
твердженнями відповідачки, яка
пояснила, що спілкується з ними вкрай
рідко, майже раз на рік. Крім того
вищевказані свідки не перебувають із
сторонами по справі у родинних чи
дружніх відносин, а той факт, що вони
проживають у сусідньому дворі вказує
на те, що останні не можуть достовірно
знати із ким саме із своїх дітей
проживала ОСОБА_5

Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Здійснення права на спадкування
визначено главою 87 ЦК.

Так за змістом ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Заява
про прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що відповідачка прийняла
спадщину, шляхом звернення у
встановлений законом строк до
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округа з заявою
про прийняття спадщини після смерті її
матері, хоча постійно проживала разом з
нею та своєю сім'єю.

Факт постійного проживання ОСОБА_3
разом з померлою ОСОБА_5 сторонами не
оскаржувався і не заперечувався.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В судовому засіданні позивач
стверджував, що оскільки він
зареєстрований за місцем проживання
спадкодавця, то він фактично прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_5

Однак відповідно до норм спадкового
права підставою для визнання
спадкоємця таким, що прийняв спадщину є
саме постійне проживання із
спадкодавцем, а не лише реєстрація
місця його проживання за адресою місця
проживання спадкодавця.

Оскільки факт постійного проживання
позивача на час відкриття спадщини
відповідачкою заперечується, то суд
зобов'язаний ретельно перевірити дані
обставини, оскільки на думку суду сам
по собі факт реєстрації позивача за
місцем проживання спадкодавця не є
доказом прийняття ним спадщини.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав
і свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Статтею 3 вказаного вище Закону
передбачено, що реєстрація, це
внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру про
місце проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси, за якою
з особою може вестися офіційне
листування або вручення офіційної
кореспонденції.

Крім того, відповідно до ст.3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», існує визначення місця
перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік, та визначення місця проживання
- адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно
відрізняти від місця перебування
фізичної особи, тобто місця, де вона не
проживає, а тимчасово знаходиться.

Відповідно до п.п. 206, 207 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України N 20/5 03.03.2004 р., яка
діяла на час відкриття спадщини,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний згідно ст.1297 ЦК України
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину
на нерухомість.

Письмова заява про прийняття спадщини
та відмову від неї подається
спадкоємцем особисто до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.

Так як позивач у встановлений законом
строу не звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, то строк на прийняття
спадщини він пропустив, оскільки в
судовому засідання не знайшли свого
підтвердження твердження позивача, що
він на час відкриття спадщини постійно
проживав зі спадкодавцем, тобто зі
своєю матір'ю.

За таких обставин, суд вважає, що
виходячи із заявлених позовних вимог
та поданих доказів у суду немає
законних підстав для визнання
позивача таким, що прийняв спадщину,
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним та визнання за ним
права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленим цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

З огляду на викладене, суд вважає, що
зібрані у справі докази, встановлені
судом фактичні обставини справи та
належна оцінка доказів вказують на
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд також
вирішує питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає
3326,30грн., які повністю сплачено
позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.1261,1267,1268,1269,1296,1297,1299 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог: Одеська
міська рада про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на нерухоме майно у порядку
спадкування за законом, визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М.Сегеда

06.03.2014