Справа № 304/1792/13-ц
Провадження № 2/304/44/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 рокум. Перечин

Перечинський районний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - Ганька І. І.,

при секретарі - Соханич Л.Ю.,

з участю представника позивача -

адвоката ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - приватний
нотаріус Перечинського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 про
розірвання договору довічного
утримання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - приватний нотаріус
Перечинського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 про розірвання договору
довічного утримання. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що їй на праві
приватної власності належав будинок
АДРЕСА_1. 22 січня 2003 року між нею та
відповідачкою було укладено договір
довічного утримання, за яким вона
передала вказаний будинок у власність
ОСОБА_2, а остання зобов'язалася надати
їй право безкоштовного довічного
проживання в будинку, забезпечувати
належним харчуванням, доглядом та
наданням необхідної медичної допомоги,
а також матеріально її забезпечувати у
розмірі 100 грн. на місяць. Однак, з
моменту укладення даного договору
відповідачка взяті на себе
зобов'язання належним чином не
виконувала - всі домашні роботи,
щоденний догляд, приготування їжі,
оплату комунальних послуг та інше, вона
здійснює особисто, у разі погіршення
стану здоров'я змушена самостійно
викликати собі лікаря та нести
матеріальні витрати на лікування. Крім
цього, після укладення договору
довічного утримання до відповідачки
ОСОБА_2 переїхали проживати її донька
ОСОБА_6 та чоловік - ОСОБА_7, який
зловживає алкогольними напоями,
ображає її нецензурними словами,
погрожує фізичною розправою. У зв'язку
з цим вона неодноразово зверталася до
Перечинського РВ УМВС України в
Закарпатській області з відповідними
заявами. Оскільки, відповідачка умови
вказаного договору не виконує, тому
просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_1 заявлені
вимоги підтримав, просив договір
розірвати та застосувати правові
наслідки розірвання договору
довічного утримання, передбачені ст. 756
ЦК України, при цьому посилаючись на
обставини викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не
визнали, посилаючись на те, що
позивачем належними та допустимими
доказами не доведено порушення правил
співжиття чоловіком відповідачки -
ОСОБА_7 Крім цього, ствердили, що ОСОБА_2
умови договору довічного утримання
виконує в повній мірі, вдома постійно є
приготована їжа, позивачка має доступ
до всіх продуктів харчування в будинку,
а тому просили у задоволенні позову
відмовити повністю.

Приватний нотаріус Перечинського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
як третя особа, в судове засідання не
з'явилася, однак подала заяву, в якій
просила розглянути дану справу у її
відсутності, так як не може бути
третьою особою у даній справі, оскільки
припинила свою нотаріальну діяльність.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 показала, що є донькою позивачки
ОСОБА_4 та матір'ю відповідачки ОСОБА_2
Так, у 2003 році між сторонами був
укладений договір довічного утримання
і її донька переїхала проживати до хати
її матері, але стосунки між ними не
склалися. А коли у 2012 році у матері
виникла суперечка з її зятем (ОСОБА_7) -
чоловіком відповідачки, під час якої
той її вдарив, то їхні відносини зовсім
зіпсувалися. Тоді мати зверталася до
лікаря, де їй порекомендували написати
заяву в міліцію, але вона не хотіла
створювати йому проблем. З цього часу
між матір'ю та сім'єю її доньки
виникають постійні непорозуміння,
через що мати часто приходить до неї
додому, часто у неї харчується,
оскільки через похилий вік вживає
переважно молочне, а вдома їй таке не
дають. На її запрошення жити у неї, мати
відмовляється, оскільки хоче жити у
своєму будинку. Крім цього, всі
комунальні послуги ОСОБА_4 сплачує
самостійно. Минулого року мати
потрапила до лікарні і вони з донькою
її провідували, однак всі витрати на
лікування несла її мати - ОСОБА_4

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9
показала, що є сусідкою ОСОБА_4 та
інколи заходила до її будинку. Знає, що
з 2013 року у ОСОБА_4 та сім'єю її онучки
ОСОБА_2 постійно виникають
непорозуміння, одного разу ОСОБА_4 їй
розповідала, що ОСОБА_7 не дає їй дрова,
щоб опалювати хату.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_4 є її тіткою.
Так, близько року тому між нею та
чоловіком її онуки ОСОБА_7 виник
конфлікт, під час якого той її побив.
Проте, тітка в міліцію не зверталася,
оскільки не хотіла давати цьому
розголосу. Близько місяця тому, вона
провідувала ОСОБА_4 в неї вдома, де вона
скаржилася на постійні непорозуміння в
будинку, на ОСОБА_7, на неналежне
харчування, яке їй пропонує онука.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6
показала, що ОСОБА_4 це її прабабка, а
ОСОБА_2 - її мати. Між ними було укладено
договір довічного утримання і з 2003 року
її батьки постійно проживають у
будинку бабусі, а вона після одруження,
вже декілька років проживає в м.
Перечин. З минулого року відносини між
ними зіпсувалися, прабабуся постійно
ходить до її бабусі - ОСОБА_8, харчується
там. Однак, вдома завжди є що поїсти,
батьки в разі необхідності
забезпечують її ліками, а будинок
дровами і всім необхідним, її батько -
ОСОБА_7 прабабусю ніколи не ображав.
Тому взагалі не розуміє причини
звернення позивачки з даним позовом до
суду.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до такого висновку.

Встановлено, що 22 січня 2003 року між
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено договір
довічного утримання, посвідчений
приватним нотаріусом Перечинського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 71 (а. с.
7).

За умовами даного договору ОСОБА_4
передала у власність ОСОБА_2 на умовах
довічного утримання належний їй на
праві власності жилий будинок з
надвірними будовами і спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 15), а ОСОБА_2
прийняла зазначений будинок на
загальних умовах.

Відповідно до ст. 425 ЦК Української РСР,
який був чинний на час укладення
спірного договору, за договором
довічного утримання одна сторона, що є
непрацездатною особою за віком або
станом здоров'я (відчужувач), передає у
власність другій стороні (набувачеві
майна) будинок або частину його, взамін
чого набувач майна зобов'язується
надавати відчужувачеві довічно
матеріальне забезпечення в натурі у
вигляді житла, харчування, догляду і
необхідної допомоги. За положеннями п. 9
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України до договорів, що були укладені
до 1 січня 2004 року і продовжують діяти
після набрання чинності Цивільним
кодексом України, застосовуються
правила цього Кодексу щодо підстав,
порядку і наслідків зміни або
розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків за договором незалежно від
його вини.

Виходячи з правової природи договору
довічного утримання обов'язок
доказування належного виконання його
умов відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України покладається саме на набувача,
тобто відповідача у справі.

Пунктом 5 вказаного договору довічного
утримання визначені обов'язки набувача
- ОСОБА_2, а саме: надати право ОСОБА_4
безкоштовного довічного проживання у
відчужуваному будинку, забезпечити її
належним харчуванням, доглядом та
наданням необхідної медичної допомоги,
а також визначено вартість
матеріального забезпечення позивачки
в розмірі 100 грн. в місяць.

Однак, відповідачкою ОСОБА_2 як
набувачем майна, виконання вказаних
обов'язків за договором належним чином
не доведено.

Так, як вбачається з рахунків за
електроенергію та квитанцій про оплату
за збір твердих побутових відходів,
позивачка ОСОБА_4 особисто оплачує
вказані комунальні послуги, будь-яких
доказів того, що понесені нею витрати
відповідачка їй відшкодовує, у
матеріалах справи немає (а. с. 82-95, 8-14).

Щодо виконання умов договору
відповідачкою в частині забезпечення
позивачки належним харчуванням, то суд,
виходячи з показів свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_10 і ОСОБА_12 та даючи їм належну
оцінку, а також наявних у матеріалах
справи письмових доказів (а.с. 39-51),
приходить до висновку, що ОСОБА_2 надає
ОСОБА_4 харчування, однак без
врахування її потреб у споживанні
молочної їжі, так як вона є особою
похилого віку (88 років).

Що стосується матеріального
забезпечення позивачки в розмірі 100
грн. в місяць відповідно до умов
договору, то будь-яких доказів з цього
приводу відповідачкою не надано, а тому
суд вважає, що таку умову договору
довічного утримання ОСОБА_2 не виконує
взагалі з моменту його укладання. Крім
цього, в порушення ст. 751 ЦК України
відповідачкою не виплачувалася і сума
індексації вказаного матеріального
забезпечення.

Разом з цим, позивачка при зверненні до
суду посилалась на невиконання
відповідачкою умов договору щодо
надання необхідної медичної допомоги,
однак не надала жодного доказу на
підтвердження того, що при її
госпіталізації в період з 02 липня по 17
липня 2013 року та 01 лютого 2014 року
відповідачка не відвідувала її.
Вказане також спростовується показами
свідка ОСОБА_8 Однак, наявні в
матеріалах справи чеки на придбання
медичних препаратів, надані
відповідачкою, не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки матеріали
справи не містять будь-яких доказів, що
дані препарати вживались і були
придбані саме для потреб позивачки
ОСОБА_4, були їй призначені відповідно
до рекомендацій лікарів, а не придбані
з власної ініціативи ОСОБА_2

Також не є достатніми та переконливими
свідченнями належного виконання
відповідачкою ОСОБА_2 своїх обов'язків
по укладеному договору і показання
свідка ОСОБА_6, оскільки такі
спростовуються показами інших свідків
та вищенаведеними доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачка ОСОБА_2 як набувач за
договором довічного утримання, його
умови в частині забезпечення ОСОБА_4
харчуванням та доглядом виконує
неналежно, а в частині матеріального
забезпечення - не виконує взагалі, що
відповідно є підставою для розірвання
договору.

Статтею 756 ЦК України передбачено
правові наслідки розірвання договору
довічного утримання (догляду), зокрема
у разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення. У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та
(або) догляд відчужувача, не підлягають
поверненню.

Також з відповідачки підлягає
стягненню сплачений позивачкою
судовий збір, що відповідає положенням
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 425 ЦК Української РСР, п. 9
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, ст. ст. 526, 610, 614, 629, 751, 755, 756 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 57-61, 213-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - приватний нотаріус
Перечинського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 про розірвання договору
довічного утримання - задовольнити.

Договір довічного утримання, укладений
22 січня 2003 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвати.

Повернути житловий будинок АДРЕСА_1 у
власність відчужувача - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.
судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: Ганько І. І.