УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 березня 2014
року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 07 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
із позовом, у якому зазначало, що 15
березня 2006 року між ним та ОСОБА_6
укладений кредитний договір № DNH4KP30000463,
згідно з яким останній отримав кредит у
розмірі 5177 грн 98 коп. строком до 14
березня 2008 року зі сплатою 25,8 % річних. У
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором
утворилася заборгованість у розмірі 40
424 грн 66 коп., яку банк просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Бахчисарайського районного
суду Автономної Республіки Крим від 23
серпня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 07 жовтня 2013
року рішення Бахчисарайського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 23 серпня 2013 року скасовано,
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ «ПриватБанк» 16 626
грн 36 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції керувався тим, що позивач
пропустив встановлений ст. 257 ЦК
України трирічний строк звернення до
суду з позовом та ним не надано доказів
щодо існування заборгованості та її
розрахунок.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги банку, суд апеляційної
інстанції керувався тим, що ОСОБА_6 не
виконав свої зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим
заборгованість за кредитом має бути
стягнута з нього на підставі вимог ст.
ст. 1050, 1054 ЦК України. Строк позовної
давності відносно вимог повернення
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки, пені, штрафів, витрат банку
відповідно до Умов надання споживчого
кредиту, який є невід'ємною частиною
кредитного договору, складає 50 років.

Із такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 15
березня 2006 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ
КБ «ПриватБанк» із Заявою позичальника
№ DNH4KP30000463 (далі - Заява), на підставі
якої відповідач отримав споживчий
кредит на суму 5177 грн 98 коп. зі сплатою
2,09 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом строком до
14 березня 2008 року (а.с. 5).

Згідно з розрахунком заборгованості,
наданим банком, заборгованість ОСОБА_6
за кредитним договором від 15 березня 2006
року станом на 29 травня 2013 року склала 40
424 грн 66 коп. (а.с. 4).

Із позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся 11 червня 2013 року та надав
суду Умови та правила надання
банківських послуг (далі - Умови) (а.с. 2,
6‒?15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Із Заяви ОСОБА_6 вбачається, що банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у розмірі 5177 грн 98 коп. строком
на 24 місяці до 14 березня 2008 року
включно зі сплатою відсотків за його
користування у розмірі 2,09 % на місяць на
суму залишку заборгованості в обмін на
зобов'язання позичальника щодо
повернення кредиту, сплати процентів у
обумовлених у Заяві та Умовах про
надання споживчого кредиту фізичним
особам строки, а також комісії, яка
визначена в Умовах. Погашення
заборгованості мало здійснюватися
щомісячно у період з 21 по 28 число
кожного місяця у розмірі 277 грн 47 коп.
(а.с. 5).

Вказані Умови не підписані
відповідачем. Умови і правила надання
банківських послуг стосуються усього
спектру фінансових послуг, що
надавалися банком, але не мають підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутня і дата їх складання або
підпису сторонами, а також жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від Заяви. У Заяві не
зазначено, що неврегульовані у ній
питання регулюються відповідно до
Умов.

Крім того, у Заяві не зазначено умов
надання кредиту, окрім розміру ліміту
та процентної ставки за користування
кредитом.

Матеріали цивільної справи не містять
доказів того, що підписуючи Заяву,
відповідач розумів вказані Умови.
Матеріали цивільної справи не містять,
у тому числі посилання щодо погодження
сторонами терміну позовної давності
тривалістю 50 років, що є порушенням
вимог ст. 259 ЦК України, яка передбачає
необхідність укладення договору у
письмовій формі про збільшення строку
позовної давності.

Відповідно до вимог ст. ст. 257, 267 ЦК
України позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

У судовому засіданні суду першої
інстанції відповідачем було заявлено
клопотання про застосування до
позовних вимог банку позовної
давності. Оскільки кредитний договір
було укладено 15 березня 2006 року, строк
погашення заборгованості сплив 14
березня 2008 року, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що
звернувшись до суду з позовом 11
червня 2013 року банк пропустив строк
позовної давності.

Судом апеляційної інстанції
безпідставно зроблена переоцінка
доказів, надана судом першої інстанції,
неправильно застосовані норми
матеріального права, тому рішення суду
апеляційної інстанції має бути
скасовано, рішення суду першої
інстанції - залишено в силі.

Керуючись статтями 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 07 жовтня
2013 року скасувати, рішення
Бахчисарайського районного суду
Автономної Республіки Крим від 23
серпня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко В.І. Журавель О.М. Ситнік