22-ц/772/916/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Венгрин О. О.Категорія:
27Доповідач: Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого судді : Якименко М.М.,

суддів : Іващука В.А., Колоса С.С.,

при секретарі:
Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі апеляційного суду
Вінницької області в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення процентів за
прострочення виконання зобов'язання
за договором позики за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 20.12.2013 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення процентів за
прострочення виконання зобов'язання
за договором позики.

Заочним рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від
20.12.2013 року позов ОСОБА_2 було
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь позивача 5153,98 гривень
процентів за прострочення виконання
зобов'язань за договором позики від
14.03.2011 року, 229,40 гривень судового збору,
500 гривень витрат на правову допомогу.

Після відмови судом першої
інстанції про його перегляд,
відповідач оскаржив рішення в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права та просить ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Колегія суддів, дослідивши
матеріали та обставини справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог,заслухавши
пояснення представника позивача,
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджені тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

Відповідно до договору позики від
14.03.2011 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 87500
гривень з кінцевим строком виконання
договору 14.03.2011 року. Вказаний договір є
безпроцентним (а.с.30).

Відповідно до п. 4 Договору у
випадку , коли позичальник не поверне
до зазначеного строку позичені кошти,
позикодавець має право на пред'явлення
Договору до стягнення в порядку і
строки , передбачені чинним
законодавством України з врахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення , а також сплати 50% річних
від простроченої суми.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 29.07.2013 року
з ОСОБА_3 було стягнуто 103 920,72 гривень
боргу за договором позики від 14.03.2011
року , з яких 87500,00 гривень основного
боргу, 16420,72 гривень - 50% річних, а також
1106,00 гривень витрат по оплаті судового
збору.

Вказане рішення набуло законної
сили 10.09.2013 року, відповідно до ухвали
Апеляційного суду Вінницької області.

Судом першої інстанції також
встановлено, що відповідачем на час
розгляду справи судом апеляційною
інстанцією борг сплачено не було,
тобто умови договору ОСОБА_3 виконані
не були.

Відповідно ч.1 ст.1050 ЦК України ,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 ЦК
України.

Ст.625 ЦК України визначено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України
зобов'язання припиняються частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом. Ці
підстави зазначені у ст.ст.599, 600, 604-609 ЦК
України.

Зважаючи на відсутність в
зазначених правових нормах такої
підстави припинення зобов'язання, як
ухвалення судом рішення про
задоволення вимог кредитора, колегія
суддів вважає,що наявність судового
рішення від 29.07.2013 року про задоволення
вимог кредитора ОСОБА_2, не звільняє
ОСОБА_3 від виконання горошового
зобов'язання та не позбавляє ОСОБА_2
права на отримання сум, передбачених ч.2
ст.625 ЦК України.

Виходячи з умов договору , норм
ст.ст.625,1050 ЦК України, приймаючи до
уваги те, що зобов'язання відповідачем
за договором позики не виконані,
висновок суду про наявність підстав
для стягнення 50% річних від
простроченої суми за договором позики
за період 29.07.2013 року по 10.09.2013 року(часу
набуття попереднім рішенням законної
сили) є правильним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
останні ґрунтуються на повно та
всебічно з'ясованих обставинах справи.

Рішення суду законне, обґрунтоване
та справедливе , постановлене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержання норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
20.12.2013 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно:

Головуючий: