Справа № 2-н-150/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:

Головуючого
судді Мірошниченко О.В

при секретарі
Коровченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Красний
Лиман Донецької області подання
старшого державного виконавця
державної виконавчої служби
Краснолиманського міського управління
юстиції Щербини Ю.М. про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2014 року до Краснолиманського
міського суду Донецької області
звернувся старший державний
виконавець державної виконавчої
служби Краснолиманського міського
управління юстиції Щербина Ю.М. з
поданням погодженим заступником
начальника державної виконавчої
служби Краснолиманського міського
управління юстиції Жабіним А.С. про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_3, посилаючись на те, що у відділі
державної виконавчої служби
Краснолиманського міського управління
юстиції на виконанні знаходиться
виконавче провадження щодо
примусового виконання наказ
Краснолиманського міського суду
Донецької області про стягнення з
боржника на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання його неповнолітньої доньки -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
28.02.2011 року і до досягнення донькою
повноліття. Боржником наказ суду не
виконується, тому просив заяву
задовольнити - обмежити боржника у
праві виїзду за межі України.

Заявник надав суду заяву про розгляд
справи без його участі в судовому
засіданні; його неявка не перешкоджає
розгляду питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України.

Суд, вивчивши надані матеріали,
встановив такі фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні з достовірністю
встановлено, що виконавчий документ
надійшов в адресу ВДВС
Краснолиманського міського управління
юстиції від стягувача 08.04.2011 року, цього
ж дня державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та надіслано сторонам
виконавчого провадження, а саме:
боржнику разом з викликом для
виконання, а стягувачу до відома.

В ході перевірки майнового стану
боржника старшим державним виконавцем
ВДВС було надіслано запити до
реєстраційно-облікових установ, згідно
отриманих відповідей у боржника
відсутнє будь-яке нерухоме майно, на
обліку в відділі пенсійного
забезпечення УПФУ в місті Красний
Лиман та на обліку в Краснолиманському
міському центрі зайнятості боржник
також не перебуває, на виклики
державного виконавця до відділу не
з'являється, аліменти не сплачує у
зв'язку з чим станом на 13.03.2014 року за
боржником утворилась заборгованість в
розмірі 14518,25 грн.

Вирішуючи питання про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України, суд виходить
з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно із ст. 2 Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь яку
країну, включно зі своєю власною
згодою. На здійснення цих прав не може
бути встановлено жодних обмежень, крім
тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
чи громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, для захисту
здоров'я чи моралі або з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, випадки тимчасового обмеження
права громадян на виїзд з України,
порядок вирішення спорів у цій сфері
регулюється Законом від 21.01.1994 року "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України".

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується судом за правилами у
цивільного судочинства в порядку,
передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. Зі
змістом цієї статті вирішення питання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України вирішується в порядку,
передбаченому цим Кодексом щодо
боржників у виконавчому провадженні,
за будь-якими виконавчими документами,
передбаченими ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження", примусове
виконання яких здійснюється ДВС.

Разом з тим, державним виконавцем при
зверненні з поданням до суд не повною
мірою обґрунтовані доводи та не
встановлено саме ухилення від
виконання наказу суду.

Аналізуючи положення п. 5 ч.1 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" та п.
18 ч.3 ст. 11 Закону України "Про виконавче
провадження", суд приходить до
висновку, що словосполучення "ухилення
від виконання зобов'язань покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)" вжите у
зазначених нормах позначає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

На думку суду особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
"доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього наказом обов'язків.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
наказом, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Державним виконавцем не надано
доказів, які свідчили б про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього судом.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, про те, що
подання державного виконавця
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця державної
виконавчої служби Краснолиманського
міського управління юстиції Щербини
Ю.М. погодженого заступником
начальника державної виконавчої
служби Краснолиманського міського
управління юстиції Жабіним А.С. про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_3 - відмовити, у зв'язку з
відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга може бути
подана протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя -