Єдиний унікальний номер 234/6043/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2279/2014
Головуючий у 1 інстанції -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року

м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів
Агєєва О.В., Янчук Т.О.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 27 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення витрат на утримання
майна, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого зазначив, що у вересні 2008 року між
ним та відповідачем укладено
домовленість про його (позивача)
зобов'язання, на час від'їзду
відповідача за межі України, наглядати
за належною ОСОБА_1 та його дружині
квартирою, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 та оплачувати квартплату і
комунальні послуги зі своїх особистих
коштів. Відповідачі повинні були
відшкодувати позивачу всі витрачені
ним грошові кошти з оплати квартплати
та комунальних послуг згідно
відповідних квитанцій. 15.05.09р.
Зазначена домовленість була оформлена
нотаріально у вигляді довіреності.

13.07.11р. між позивачем і відповідачем
ОСОБА_1 укладено договір дарування 1/2
частини належної йому квартири, який
було зареєстровано у КП «БТІ»
м.Краматорська 27.12.12р. У період часу з
вересня 2008 року по 26.12.2012 року позивач
здійснював зі своїх особистих коштів
оплату комунальних послуг, в т.ч. оплату
за телефон, електроенергію та послуги з
охорони квартири, а також квартплату,
на що ним було витрачено 32481грн. 04коп.

Між тим, відповідач добровільно не
відшкодовує йому витрати понесені на
утримання нерухомого майна відповідно
до його частки у спірному майні,
внаслідок чого позивач зазнав
моральних страждань.

Просив суд, з урахуванням уточнених
позовних вимог, стягнути з відповідача
на його користь витрати на утримання
майна у розмірі 24 360грн. 78коп. та
моральну шкоду у розмірі 15 000грн. (а.с.2-3,
149-150, 228).

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення витрат на
утримання майна задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати на утримання майна у розмірі 14
114грн. 47коп. В іншій частині позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_3 просять скасувати
судове рішення, через неповне
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовують тим, що суд першої
інстанції залишив поза увагою той факт,
що домовленість про нагляд за
квартирою була досягнута між ним
(апелянтом) та позивачем в день надання
довіреності на здійснення такого
нагляду, тобто 15.05.09р.; судом не надана
оцінка той обставині, що з довіреності
від 15.05.09р. не вбачається спеціальної
умови відповідно до якої ОСОБА_2 був
зобов`язаний виконувати надані йому
права за власний рахунок, а також не
враховано, що позивачем не надано
доказів оплати комунальних послуг та
витрат з утримання квартири за рахунок
власних коштів, оскільки відповідно до
наданих позивачем квитанцій платником
послуг зазначено ОСОБА_1 (апелянта).

Крім викладеного, апелянт послався на
не встановлення судом місця реєстрації
та фактичного місця проживання
відповідача (апелянта), що позбавило
останнього своєчасно здійснити захист
своїх порушених прав.

Апелянт та його представник в судове
засідання апеляційного суду не
з'явились, надали клопотання про
розгляд справи у їх відсутність (т.2
а.с.33).

Позивач в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 06.04.09р. ОСОБА_1 (відповідач по справі) є
власником ? частки квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, з яких
? частки належить йому як пережившому
подружжю після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі свідоцтва про
право власності та ? частка як
спадкоємцю, на підставі свідоцтво про
право на спадщину за законом. Інша ?
частка квартири належить сину
відповідача - ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину (т.1
а.с.146).

15.05.2009 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 видано
довіреність строком до 15.05.12р., якою
відповідач уповноважив позивача
управляти належною йому ? часткою
квартири за вказаною вище адресою з
наданням наступних прав: здійснювати
нагляд за квартирою, мати до неї
вільний доступ; укладати з
відповідними установами та
організаціями договори на
користування електроенергією, газом,
телефонним зв`язком та іншими
комунальними послугами; вносити
необхідні платежі, які стосуються
реалізації права власності на квартиру
ОСОБА_1, в т.ч. комунальні, за
користування телефонним зв`язком та
інші платежі та інше (т.1 а.с. 6).

Відповідно до копії договору дарування
від 13.07.11р., зареєстрованого в реєстрі
під № 2-6458 (т.1 а.с.133), ОСОБА_1 передав у
власність ОСОБА_2 ? частку квартири, що
розташована в АДРЕСА_1.

За період з вересня 2008р. по 26.12.12р.
ОСОБА_2 понесено на утримання квартири
по АДРЕСА_1 витрати по утриманню
спірного майна у розмірі 27 656грн. 97коп.,
що вбачається з зведеної таблиці
витрат, пов`язаних з утриманням
квартири та копій квитанцій (т.1 а.с.7-132,
244).

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції послався на ст.ст.360, 544
ЦК України та виходив з того, що
відповідач ОСОБА_1 повинен нести
витрати по утриманню нерухомого майна
як власник ? його частки, тому,
врахувавши оплату ОСОБА_2 витрат за
період з вересня 2008 року по 26.12.12р., суд
стягнув з відповідача пропорційно до
його частки у праві власності 14 114грн.
47коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат за
електропостачання, охорону квартири та
кабельного ТБ, суд виходив з того, що
відповідач не користувався даними
послугами у зв`язку з відсутністю за
місцем мешкання.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
також відмовив у задоволенні позовних
вимог про відшкодування ОСОБА_2
моральної шкоди через недоведеність її
заподіяння.

Рішення суду оскаржується в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрат на утримання нерухомого майна у
розмірі 14 114грн. 47коп.

Апеляційний суд, з урахуванням меж
доводів апеляційної скарги, не може
повністю погодитися з даним висновком
суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Судом першої інстанції встановлено, та
не заперечується сторонами, що
відповідач не мешкає у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, при цьому участі у
витратах по її утриманню за спірний
період не приймав.

Як було зазначено вище, 13.07.11р. ОСОБА_1
відповідно до договору дарування,
зареєстрованого в реєстрі під № 2-6458 (т.1
а.с. 133), передав у власність ОСОБА_2 ?
частку квартири, що розташована в
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню, що
передбачено ч.2 ст.719 ЦК України.

Статтею 722 ЦК України право власності
обдаровуваного на дарунок виникає з
моменту його прийняття.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку про стягнення сплачених
позивачем сум за період з вересня 2008
року по 26 грудня 2012 року. В даному
випадку слід виходити з моменту
укладення договору дарування (13.07.11р.)
по 26.12.12р. (межі позовних вимог), саме з
цього періоду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні
брати участь у витратах по управлінню,
утриманню та збереженню спільного
майна відповідно до своєї частки у
праві спільної часткової власності.

Враховуючи сплату ОСОБА_2 за даний
період послуг по утриманню майна та
комунальних послуг у розмірі 8 613грн. 09
коп. (без врахування оплати послуг
електроенергії, охорони квартири та
кабельного ТБ, оскільки рішення суду в
цій частині не оскаржується), з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню
витрати на утримання майна (з у
рахуванням його 1/4 частки у спільній
частковій власності) у розмірі 2 153грн.
27коп.

Доводи позивача, з чим погодився суд
першої інстанції, про стягнення
витрачених ним сум виходячи з розміру
долі відповідача 3/4 частини до 26.12.12р.
(дати реєстрації права власності
позивача на 1/2 частину квартири)
колегія суддів вважає помилковими,
оскільки це не відповідає вимогам ст.722
ЦК України.

Крім того суд, задовольняючи позовні
вимоги та стягуючи відповідні суми
починаючи з вересня 2008 року, помилково
виходив з вимог ст.544 ЦК України, якою
передбачено, що боржник, який виконав
солідарний обов'язок, має право на
зворотну вимогу (регрес) до кожного з
решти солідарних боржників у рівній
частці, якщо інше не встановлено
договором або законом, за вирахуванням
частки, яка припадає на нього.

В даному випадку позивачем не доведено
в суді, з наданням належних допустимих
доказів, про наявність домовленості
між сторонами щодо утримання майна до
моменту укладання договору дарування
частини спірної квартири позивачу,
коли обов'язок по утриманню спільного
майна виник у останнього згідно закону.

З копії довіреності від 15.05.2009 року
виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 за якою
відповідач уповноважив позивача
управляти належних йому 3/4 част.
квартири не вбачається обов'язку
позивача за особистий рахунок
здійснювати певні платежі, а надано
лише право діяти від його (відповідача)
імені щодо реалізації права власності
останнього на квартиру (т.1 а.с.6).

Доводи апеляційної скарги в цій
частині є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Доводи скарги про те, що позивачем не
надано доказів оплати комунальних
послуг та витрат з утримання квартири
за власний рахунок, є необґрунтованими,
оскільки пояснення позивача про сплату
відповідних сум підтверджено наданими
ним копіями квитанцій які містяться в
матеріалах справи, тоді як заперечення
відповідача не підтверджено будь-якими
доказами.

З урахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції не можна визнати
законним та обґрунтованим, тому
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
воно підлягає зміні із стягненням з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених
витрат на утримання нерухомого майна
за період з 13.07.11р. по 26.12.12р. у розмірі 2
153грн. 27коп.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 27 січня 2014 року
змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
витрати, пов`язані з утриманням
спільного майна у розмірі 2 153 (дві
тисячі сто п`ятдесят три) гривні 27
копійок.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: