Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/304/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Щенюченко С.В.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.03.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

головуючої судді -
Дьомич Л.М.

суддів -
Письменного О.А.; Пищиди М.М.

з участю секретаря -
Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 04 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення земельного сервітуту та
заборону здійснення перешкод ,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про:

- встановлення щодо ОСОБА_2
одноразового строкового безоплатного
земельного сервітуту на строк п'ять
календарних днів, за яким надати їй
право проходу по земельній ділянці
відповідача та перебування на ній для
здійснення ремонту житлового будинку
позивача, а саме його північно-західної
стіни довжиною 8,94 м;

- встановлення щодо ОСОБА_2
постійного безстрокового
безоплатного земельного сервітуту, за
яким надати їй право проходу по
земельній ділянці, що належить ОСОБА_3
для ремонту та обслуговування
дворового газопроводу, який
знаходиться на північно-західній стіні
довжиною 8,94 м будинку позивача два рази
на рік;

- заборонити ОСОБА_3 чинити
перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні ремонту
житлового будинку позивача, а саме його
північно-західної стіни довжиною 8,94 м,
а також в обслуговуванні дворового
газопроводу, який знаходиться на
північно-західній стіні довжиною 8,94 м.
цього ж будинку.

В обґрунтування вимог вказує, що 16
січня 1999 року придбала житловий
будинок з надвірними будівлями у місті
Новомиргороді по АДРЕСА_1.(а.с. 9). ОСОБА_3
являється власником будинку № 14, який
розташований поряд з будинком ОСОБА_2.
За час проживання в належному їй
житловому будинку позивач
безперешкодно проводила роботи по
обслуговуванню будинку та його
ремонту, при цьому користуючись
земельною ділянкою яка перебуває у
користуванні ОСОБА_3

У 2011 році ОСОБА_2 було приватизовано
вказану земельну ділянку та
виготовлено на неї технічну
документацію. При встановлені меж
земельної ділянки в натурі виявлено, що
стіна належного їй будинку являється
межею земельної ділянки на якій
розташовано житловий будинок ОСОБА_3

У зв'язку з необхідністю проведення
чергового ремонту у вказаному будинку
ОСОБА_2 придбала будівельні матеріали
та домовилася з працівниками щодо
проведення ремонтних робіт. Проте,
ОСОБА_3 не дозволила перебувати
працівникам на земельній ділянці,
оскільки вказана земельна ділянка
знаходиться в її користуванні.

На письмову пропозицію з якою ОСОБА_2
звернулася у серпні 2013 року щодо
укладення договору сервітуту ОСОБА_3
відповіді надано не було.

Посилаючись на ст.ст. 401, 402 ЦК України,
ст. 99 Земельного кодексу України
позивач бажає встановлення земельного
сервітуту в судовому порядку.

Ухвалою Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 31
жовтня 2013 року до участі у справі
залучено в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Відділ Держземагенства
у Новомиргородському районі
Кіровоградської області та Головне
управління юстиції у Кіровоградській
області (а.с. 86-87).

Рішенням Новомиргородського районного
суду Кіровоградської області від 04
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції, як незаконного
та ухвалення нового, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2, яка підтримали доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню за таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 404 ЦК України передбачено,
що право користування чужою земельною
ділянкою або іншим нерухомим майном
полягає у можливості проходу, проїзду
через чужу земельну ділянку,
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації, тощо, а
відповідно до вимог ч.1 ст. 98 Земельного
Кодексу України право земельного
сервітуту це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками). Зміст права земельного
сервітуту полягає у тому, що власник
(користувач) однієї земельної ділянки
має право на обмежене користування
суміжною (сусідньою) земельною
ділянкою з метою усунення недоліків
власної.

Згідно частин 1,2 ст. 100 Земельного
кодексу України власник або користувач
земельної ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Судом першої інстанції вірно
встановлено правовідносини, що виникли
між сторонами, та норми права, якими
дані правовідносини регулюються.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів
необхідності встановлення земельного
сервітуту для проходу через ділянку
відповідача, а також встановлення
заборони ОСОБА_3 чинити їй перешкоди у
здійсненні ремонту житлового будинку
та в обслуговуванні дворового
газопроводу. Такий висновок суду
першої інстанції є правильним,
оскільки він ґрунтується на належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
по справі та належній оцінці наданих
сторонами доказів.

З матеріалів справи виходить, що
ОСОБА_3, яка на той час мала прізвище
(Ліпінська) на підставі договору
купівлі-продажу від 18 лютого 1989 року
придбала житловий будинок з надвірними
спорудами по АДРЕСА_2 Кіровоградської
області, площею 600 кв.м. (а.с. 141), що
підтверджується довідкою
Новомиргородської дільниці БТІ (а.с.140).

Згідно договору купівлі-продажу від 16
січня 1999 року серії ААН № 970563, який
посвідчений державним нотаріусом
Новомиргородської державної
нотаріальної контори ОСОБА_2 придбала
житловий будинок по АДРЕСА_1,
Кіровоградської області (а.с.9).

У 2011 році ОСОБА_2 приватизовано вказану
земельну ділянку та виготовлено
технічну документацію, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
від 07 листопада 2011 року серії ЯЛ 842288
(а.с.11).

Позивачем було надано акт встановлення
в натурі та погодження меж земельної
ділянки та акт про здачу межових знаків
на зберігання від 31 січня 2013 року.
Проте, акт встановлення в натурі та
погодження меж земельної ділянки ніким
не був погоджений. Крім того, обидва
акти були підписані лише фізичною
особою-підприємцем - ОСОБА_4

В рішенні Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 05 жовтня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення земельного сервітуту
зазначено, що на момент розгляду справи
відповідач проходить процедуру
оформлення права власності на спірну
земельну ділянку. (аса. 110-112). Рішенням
Новомиргородської міської ради № 773
від 05 вересня 2012 року ОСОБА_3 надано
дозвіл на розробку технічної
документації на земельну ділянку
(а.с.131-132). Проте, відділом
Держземагенства у Новомиргордському
районі Кіровоградської області
відмовлено у погодженні меж спірної
земельної ділянки, оскільки позивачем
було надіслано заяву про призупинення
передачі ОСОБА_3 спірної земельної
ділянки у приватну власність. У зв'язку
з чим ОСОБА_3 на час розгляду справи не
може підтвердити наявність у неї права
власності на спірну земельну ділянку,
тому що позивач створила перешкоди
для одержання таких документів.

Згідно п.2 ст. 395 ЦК України одним із
видів на чуже майно є право
користування (сервітут).

Статтею 401 Цивільного Кодексу України
передбачено, що право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлено щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Відповідно до ч. 2, 3 Цивільного Кодексу
України Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення та власником
(володільцем) земельної ділянки. У разі
не досягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Згідно акту від 04 вересня 2012 року
житловий будинок та господарська
споруда, які належать ОСОБА_2
побудовані на земельній ділянці з
порушенням норм БДН та розміщені на
межі з земельною ділянкою ОСОБА_3, у
зв'язку з чим подвір'я останньої
систематично заливається дощовою
водою, внаслідок чого пошкоджений
погріб та городні культури.(а.с.124).

ВАТ «Кіровоградгаз» у 2004 році було
розроблено робочий проект з
газопостачання житлового будинку
ОСОБА_2, яким була визначена схема
розміщення газової магістралі (а.с.12-14).

На протязі 2004-2006 р.р. ОСОБА_2 без
погодження з відповідачем та без
відповідного дозволу було споруджено
будинкову газову мережу, внаслідок
чого частина газопроводу проходить
вздовж північно-західної стіни будинку
позивача та згідно акту від 04 вересня
2012 року розміщена на межі із земельною
ділянкою ОСОБА_3 (а.с.124).

У 2010 році позивачем на межовій огорожі
споруджена хвіртка шириною 0,80 м., а
навесні 2012 року ОСОБА_2 разом з
найманими працівниками у відсутність
відповідача проникла на її територію
та приступила до облицювання цеглою
північно-західної стіни власного
будинку.

З наведених підстав вимога позивача
щодо встановлення заборони ОСОБА_3
чинити їй перешкоди у здійсненні
ремонту житлового будинку, а також в
обслуговуванні дворового газопроводу
є необґрунтованою. ОСОБА_2 не було
доведено, що з боку відповідача мали
місце дії протиправного характеру та
не наведено жодного факту
протиправної поведінки ОСОБА_3

ОСОБА_2 не може вимагати
встановлення безоплатного земельного
сервітуту за рішенням суду. Оскільки,
істотними умовами договору про
встановлення сервітуту є вказівка на
предмет сервітутного права, цільове
призначення сервітуту та розмір плати
за користування чужим майном, тобто
чинним земельним і цільовим
законодавством передбачена презумпція
від платності. Крім того, обов'язковою
умовою встановлення земельного
сервітуту є неможливість задоволення
потреби особи, яка вимагає його
встановлення в інший спосіб. Позивачем
було здійснено спорудження дворового
газопроводу без погодження з
відповідачем та без отримання
відповідного дозволу на використання
спірної земельної ділянки. Таким чином
неможливість використання майна
позивачем зумовлена діями самого
позивача.

Сервітутне право може виникнути
на підставі від повідного судового
рішення. Особа, заінтересована у
встановленні сервітуту (власник
земельної ділянки або
землекористувач), вправі пред'явити до
суду позовну заяву до власника
сусідньої земельної ділянки. Подання
такого позову має ґрунтуватися на
праві вимагати встановлення
земельного сервітуту для об
слуговування своєї земельної ділянки.
Водночас, позивач повинен довести в
суді, що нормальне господарське
використання його земельної ділянки
немож ливе без обтяження сервітутом
чужої сусідньої земельної ділянки, а
також те, що потреби сервітуарія не
можуть бути задоволені будь-яким іншим
способом.

Суд ухвалив рішення відповідно до
наданих сторонами доказів, з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись: ст. 304,ст. 307,ст. 308.ст. 313, ст. 314,
ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 4 жовтня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді :