Справа № 496/6370/13-ц
Провадження № 2/496/392/14
Біляївський районний суд Одеської
головуючого - судді Горяєва І.М.,
за участю секретаря - Величко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Біляївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія «АероСвіт» про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, компенсації за невикористану
відпустку, вихідну допомогу в розмірі
середньомісячної заробітної плати та
середнього заробітку за затримку
розрахунку і моральної шкоди, -
Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом та просила суд
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивачки
заробітну плату з урахуванням
вихідної допомоги та компенсації за
невикористану щорічну відпустку у
відповідача суму середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні
за період з моменту звільнення по дату
ухвалення судового рішення, в
розрахунку 189,84 грн. за один робочий
день затримки розрахунку, також
Свої вимоги мотивує тим, що вона була
прийнята до ЗАТ «Авіакомпанія
«Аеросвіт» на посаду агента по продажу
авіаперевезень АК «Аеросвіт» в м.
Одесі, пізніше вона була переведена на
посаду агента з обслуговування
повітряних суден, з якої 30.07.2007 року
переведена на посаду змінного
начальника станції в м. Одесі на якій
пропрацювала до 29.03.2013 року. 23.01.2013 року
позивачкою від роботодавця було
отримано попередження про звільнення з
займаної посади по закінченню двох
місяців з дати вручення повідомлення, у
зв'язку із змінами в організації
виробництва та праці. Одночасно, в
повідомлені йшлося про те, що робота на
аналогічній посаді, згідно її професії
у ПАТ «Авіакомпанія»Аеросвіт»
відсутня. Пізніше, наказом
генерального директора позивачку було
звільнено з займаної посади на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України та
доручено виплатити позивачці
компенсацію за невикористану
відпустку у кількості 161 календарного
дня за відпрацьований період з 01.11.2006
року по 29.03.2013 року, а також вихідну
допомогу в розмірі середньомісячної
заробітної плати. Позивачці було
видано довідку про середню заробітну
плату для розрахунку виплат на випадок
безробіття також була надана довідка
про доходи, згідно якої відповідач
підтверджує, що позивачці була
нарахована заробітна плата за
відпрацьований час роботи, компенсація
за невикористану відпустку у кількості
161 календарного дня та вихідну
грн., однак відповідач досі не виплатив
позивачці зазначені кошти. Оскільки в
день звільнення позивачки, їй не були
виплачена вся належна сума, у зв'язки з
цим відповідач повинен сплатити на її
користь суму середнього заробітку за
затримку розрахунку з моменту його
звільнення у розмірі 189,84 грн. за кожен
день затримки розрахунку. З моменту
звільнення позивачки по день складання
позовної заяви минуло 156 робочих днів. У
зв'язку з чим сума коштів, яка підлягає
стягненню з відповідача, як середня
загробна плата за час затримки по день
складання позову складає 29 615,04 грн.
Також позивачка вказує на те, що їй
завдано моральні страждання, що
обумовились у втраті нормальних
життєвих зв'язків, втраті засобів для
існування, а саме заробітної плати, що
привело її у скрутне матеріальне та
моральне становище, їй довелося
постійно займати гроші для власного
існування, що потягло додаткові
незручності і боргові зобов'язання
перед третіми особами. У зв'язку з вище
викладеним позивачка була змушена
звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивачка та представник позивачки у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та наполягали на їх
Відповідач до судового засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
зворотними повідомленнями (а.с.21-30, 34-37),
причини його неявки суду не відомі.
Клопотань про відкладення слухання
справи до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає
за можливе розглянути справу у
відсутності відповідача, сповіщеного
про розгляд справи належним чином, від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки, ухваливши заочне
рішення у справі, за згодою позивача та
його представника, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України, так як
надані матеріали є повними і
достатніми для розгляду справи у
відсутності відповідача.

Відповідно до ст. 225 ЦПК України
Біляївським районним судом Одеської
області була постановлена ухвала про
заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачки та її
представника, дослідивши матеріали
справи, оцінивши надані докази, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні,
29.03.2013 року було звільнено ОСОБА_1, яка
працювала агентом з продажу
авіаперевезень Представництва ПАТ
Авіакомпанія «Аеросвіт», у зв'язку з
скороченням штату працівників та
доручено виплатити: компенсацію за
невикористану відпустку у кількості 161
календарного дня за відпрацьований
період з 01.11.2006 року по 29.03.2013 року,
вихідну допомогу в розмірі
середньомісячної плати та провести
повний розрахунок за фактично
відпрацьований період по 29.03.2013 рік, що
підтверджується витягом з наказу
№1090-ос від 27.03.2013 року (а.с.7).

Відповідно до відомостей з трудової
книжки ОСОБА_1, 01.11.2004 року була прийнята
до ЗАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» на
посаду агента по продажу
авіаперевезень АК «Аеросвіт» в м.
Одесі, на підставі розпорядження №17
від 29.10.2004 року. 01.05.2005 року була
переведена на посаду агента з
обслуговування повітряних суден, з
якої 30.03.2007 року переведена на посаду
змінного начальника станції в м. Одесі,
на якій пропрацювала до 29.03.2013 року
(а.с.8-9).

23.01.2013 року ОСОБА_1 від ПАТ
«Авіакомпанія «Аеросвіт» було надано
попередження про звільнення (а.с.10) та
надано довідку про середню заробітну
плату №3.01-1-03/894 від 02.04.2013 року (а.с.11).
Також була надана довідка про доходи №
3181 від 02.04.2013 року, згідно якої ОСОБА_1
була нарахована заробітна плата у
розмірі 58723,02 грн. (а.с.12).

Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Крім того, суд звертає увагу на пункт 1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 06.11.1992 р., № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів", яким
визначено, що судам необхідно звернути
увагу на необхідність неухильного
додержання при розгляді трудових
спорів Конституції України, КЗпП і
інших актів законодавства України.
Діяльність судів по розгляду справ
цієї категорії повинна спрямовуватися
на всемірну охорону конституційного
права кожного на працю, яке включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку особа вільно обирає або на
яку вільно погоджується, а також на
охорону прав і законних інтересів
підприємств, установ, організацій, на
зміцнення трудової та виробничої
дисципліни, на виховання працівників у
дусі свідомого й сумлінного ставлення
до праці.

Також суд звертає увагу на п. 5. листа
Вищого спеціалізований суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 27.09.2012 р., № 10-1389/0/4-12 "Про
практику застосування судами при
розгляді справ окремих норм трудового
права", яким зазначено, що захист
порушеного права у сфері трудових
відносин забезпечується як
відновленням становища, яке існувало
до порушення цього права (наприклад,
поновлення на роботі), так і механізмом
компенсації моральної шкоди як
негативних наслідків (втрат)
немайнового характеру, що виникли у
результаті душевних страждань, яких
особа зазнала у зв'язку з посяганням на
її трудові права та інтереси.
Конкретний спосіб, на підставі якого
здійснюється відшкодування моральної
шкоди, обирається потерпілою особою з
урахуванням характеру правопорушення,
його наслідків та інших обставин, які
мають значення для правильного
вирішення спору (статті 3, 4, 11,31 ЦПК
України).

Суд погоджується з доводами позивачки
та її представника про те, що
компенсація завданої моральної

шкоди не поглинається самим фактом
стягнення з відповідача на користь
позивача коштів, які належать
останньої на законних підставах, а має
самостійне юридичне значення.

Таким чином, стягненню підлягає:

- 58723,02 грн. - нарахована заробітна
плата за відпрацьований час роботи з
01.11.2006 р. по 29.03.2013 р., компенсація за
невикористану відпустку у кількості 161
календарного дня та вихідну допомогу;

- 29615,04 грн. - сума середнього
заробітку за затримку розрахунку з
моменту звільнення позивачки у розмірі
189,84 грн. за кожен день затримки
розрахунку, тобто з 29.03.2013 р. по день
складання позовної заяви - 11.11.2013 р.
минуло 156 робочих днів, тому (189,84 х 156 =
29615,04).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків i
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначені розміру моральної шкоди,
суд керується засадами справедливості
та розумності, враховує обсяг душевних
страждань та переживань позивачки, які
вона зазнала внаслідок тривалої
невиплаті її грошових коштів, на
отримання яких у позивачки були всі
законні підстави. Наведені обставини
порушили звичайний життєвий устрій
позивачки, а саме: втрата засобів для
існування - заробітної платні, тому суд
вважає, що заявлена моральна шкода
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України,
суд допускає негайне виконання рішень
у справах про, присудження
працівникові виплати заробітної плати,
але не більше ніж за один місяць.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позовні вимоги позивачки є
обґрунтованими, знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні та
підлягають судовому захисту.

На підставі вищевказаного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК
України, ст.ст. 44, 47, 83, 116, 117, 237-1 КЗпП
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт»
() на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1):

- 58723,02 грн. - нарахована заробітна
плата за відпрацьований час роботи з
01.11.2006 р. по 29.03.2013 р., компенсація за
невикористану відпустку у кількості 161
календарного дня та вихідна допомога;

- 29615,04 грн. - сума середнього
заробітку за затримку розрахунку з
моменту звільнення ОСОБА_1 у розмірі
189,84 грн. за кожен день затримки
розрахунку, а саме минуло 156 робочих
днів,

а всього 88 338,06 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт»
() на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 14000,0 грн.

Допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Біляївського районного суду Одеської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області
Горяєв І.М.