У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємця ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, за касаційною скаргою
приватного підприємця ОСОБА_4 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 7 березня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 27 травня 2013
року,

в с т а н о в и л
а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який згодом уточнив, і
остаточно просив стягнути з приватного
підприємця ОСОБА_4 на його користь
заборгованість із заробітної плати у
сумі 8 050,18 грн, компенсацію за
невикористану відпустку у сумі 516,18 грн,
середній заробіток за час затримки
розрахунку у сумі 4 517 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 1
лютого 2012 року працював різноробочим у
приватного підприємця ОСОБА_4 31 серпня
2012 року його звільнено з роботи за
згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП
України, проте розрахунку не
проведено.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 7 березня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з приватного підприємця
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість із заробітної плати у
сумі 7 534 грн, середній заробіток за час
затримки розрахунку у сумі 5 248,88 грн,
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 516,18 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 27 травня 2013
року рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 7 березня 2013 року в
частині стягнення заборгованості із
заробітної плати змінено, зменшено
суму стягнення до 6 432 грн; в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку зменшено до 4 903,90
грн.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 7 березня
2013 року та рішення апеляційного суду
Житомирської області від 27 травня 2013
року і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності
позовних вимог ОСОБА_3

Погодившись із встановленими судом
першої інстанції обставинами і його
висновком про доведеність позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
змінив суму заборгованості із
заробітної плати та суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
пославшись на допущену арифметичну
помилку при обчислені зазначених сум.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень і направлення справи на новий
судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не звернув
уваги на допущенні судом порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи та перешкодили їх
перевірці.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України
кожна сторона повинна довести
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України
встановлено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд, розглядаючи позов про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, повинен повно та
всебічно встановити обставини щодо
невиплати відповідачем належних
позивачеві сум при його звільненні, і
позивач повинен довести ці обставини
належними та допустимими доказами
відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України.

У порушення вимог зазначених вище норм
процесуального права, суд першої
інстанції встановив обставини у
справі на підставі єдиного доказу -
копії трудового договору і послався на
пояснення позивача, які доказами не є.

Разом з цим згідно з ч. 1 п. 2 ст. 169 ЦПК
України суд відкладає розгляд справи в
межах строків, встановлених статтею 157
цього Кодексу, у разі: першої неявки в
судове засідання сторони або будь-кого
з інших осіб, які беруть участь у
справі, оповіщених у встановленому
порядку про час і місце судового
розгляду, якщо вони повідомили про
причини неявки, які судом визнано
поважними.

Цивільний процесуальний кодекс
України не містить вичерпного переліку
поважних причин неявки до суду, а
вказана вище норма процесуального
права зобов'язує суд оцінювати неявку
до суду у кожному конкретному випадку
залежно від підстав поважності
наведених причин із тим, щоб
забезпечити учасника процесу
конституційною гарантією змагальності
у процесі та доведення суду
переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України).

До матеріалів справи відповідачем
подано докази про те, що з листопада 2012
року він лікувався в обласному центрі
профілактики та боротьбі зі СНІДом
Житомирської обласної ради, а з 15
січня 2013 року проходив стаціонарне
лікування в обласному
протитуберкульозному диспансері
Житомирської обласної ради, про що він
неодноразово повідомляв суд першої
інстанції.

У поданих до суду першої інстанції
заявах відповідач просив зупинити
провадження у справі, мотивуючи їх
необхідністю особистої участі у справі
з метою надання доказів та відсутністю
інших осіб, уповноважених представляти
його інтереси в суді.

У порушення вимог ч. 1 п. 2 ст. 169 ЦПК
України суд першої інстанції належним
чином поважність причин неявки не
врахував та, не надавши цим доводам
належної оцінки, у відсутності
відповідача ухвалив рішення.

Не маючи доказів зловживання
відповідачем процесуальними правами
чи затягування строків розгляду
справи, суд першої інстанції розглянув
справу за його відсутності, порушивши
конституційні права сторони на участь
у судовому засіданні та не взявши до
уваги вимоги статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо права особи на
справедливий судовий розгляд, не
перевірив його доводів по суті спору,
не дав їм оцінки і не встановив
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущене судом першої
інстанції порушення не було усунено
апеляційним судом, який навіть не
звернув уваги на доводи апеляційної
скарги, відмовив відповідачу в
задоволенні його клопотання про виклик
свідків, не перевірив розрахунки,
надані відповідачем на підтвердження
своїх доводів про відсутність
заборгованості перед позивачем, і не
дав їм оцінки, оскаржувані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій не можуть вважатись
законними і обґрунтованими та
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню, а справа -
передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345, 348 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 7 березня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 27
травня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І.Амелін

В.П.Гончар

С.О.Карпенко

В.О.Савченко