Справа № 341/1511/13-ц
Провадження № 22-ц/779/608/2014
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шалаути Г.І.

секретаря Вилки І.В.

з участю: апелянта - ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
заінтересована особа: відділ
реєстрації актів цивільного стану
Галицького районного управління
юстиції про визнання батьківства та
внесення змін до актового запису про
народження дитини, з апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького
районного суду від 27 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом і просив
визнати його батьком дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати відділ РАЦСу
Івано-Франківського міського
управління юстиції внести зміни в
книгу реєстрації народжень та актовий
запис №112 від 24 вересня 2009 року про
народження ОСОБА_5, зазначивши його як
батька дитини.

Заявлені вимоги позивач
обґрунтував тим, що він є батьком дочки
ОСОБА_5, оскільки з 2007 по 2011 рік у нього з
відповідачем ОСОБА_3 були стосунки
інтимного характеру. Дитину він завжди
підтримував матеріально та пропонував
відповідачу подати спільну заяву про
визнання його батьком.

Рішенням Галицького районного суду від
27 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення, про
задоволення його позову.

Апелянт в скарзі зазначає, що суд
не повністю з'ясував обставини, які
мають значення для справи, порушив
норми процесуального права.

Суд не взяв до уваги його доводів,
що з відповідачем мав стосунки
інтимного характеру, а тому має
підстави вважати, що с батьком дочки
ОСОБА_5.

Пояснення відповідача, що не визнавав
себе батьком дитини є неправдою. Суд
повинен був взяти до уваги його доводи,
що неодноразово надавав гроші для
дитини та просив подати спільну заяву
про визнання його батьком. Суд не
дослідив належним чином та не врахував,
що для встановлення кровного
споріднення між ним та дочкою просив
призначити судового-генетичну
експертизу.

Посилання суду, що відповідач
категорично відмовилась щодо
призначення судово-генетичної
експертизи не може бути підставою для
відмови в задоволенні клопотання про
її призначення.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта, який вимоги скарги
підтримав, представника відповідача,
який вимоги скарги не визнав,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
позивачем не надано переконливих
доказів для встановлення обставин, що
обґрунтовують його вимог. Ним не
доведено викладені обставини, що після
народження дитини в нього виникли
батьківські правовідносини і надання
матері дитини матеріальної допомоги.
Позивач проживає в зареєстрованому
шлюбі з іншою жінкою, з якою мають двох
неповнолітніх дітей і визнання його
батьком щодо народженої поза шлюбом
дитини суперечило б загальним засадам
регулювання сімейних відносин з
максимально можливим врахуванням
інтересів дитини. Можливий факт
біологічного батьківства позивача
щодо дитини не є достатнім і не може
бути підставою для встановлення
батьківства в судовому порядку.

При встановлені зазначених фактів
судом не було порушено норм
процесуального права, його висновки
узгоджуються з фактичними обставинами
та вимогами закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Згідно ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та
батько дитини не перебувають у шлюбі
між собою, походження дитини від батька
визначається за заявою матері та
батька дитини, або за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою
для визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений матір'ю, опікуном,
піклувальником дитини, особою, яка
утримує та виховує дитину, а також
самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при
народженні дитини у матері, яка не
перебуває у шлюбі, у випадках, коли
немає спільної заяви батьків, заяви
батька або рішення суду, запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень провадиться за прізвищем та
громадянством матері, а ім'я та по
батькові батька дитини записуються за
її вказівкою.

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_5, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і запис
про батька зроблено за заявою матері.

Позивач ОСОБА_2 як встановлено судом
першої інстанції, на час народження
дитини та на даний час перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 та має
двох неповнолітніх дітей.

Доводи апелянта, що ухилення
відповідача від проведення
судово-генетичної експертизи є
підставою для обґрунтованості його
вимог не можуть вважатись
переконливими виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.1998 року
«Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах», при дослідженні
висновку експерта суди повинні
виходити з того, що висновок експерта
немає наперед встановленої сили та
переваги над іншими джерелами доказів,
підлягає перевірці і оцінці за
внутрішнім переконанням суду, яке має
ґрунтуватися на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Висновок експерта є тільки одним із
видів доказів.

Суд першої інстанції з врахуванням
доводів сторін та суті позовних вимог
перевірив фактичні обставини справи,
від яких залежить правильне вирішення
спору, належним чином встановив та
визначився з характером спірних
правовідносин.

Доводи скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від
27 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута