У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Касьяна
О.П.,

Коротуна В.М.,-

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором кредиту, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
зміну пунктів договору кредиту та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 липня 2013 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором кредиту.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
ОСОБА_3, ПАТ «ОТП Банк» про зміну
пунктів договору кредиту.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», ОСОБА_2, ПАТ «ОТП
Банк» про визнання договору поруки
припиненим.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 04 липня 2013 року позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
суму боргу за кредитним договором №
ML-502/234/2007 від 19 грудня 2007 року у розмірі
69 218,68 доларів США, що еквівалентно 552 711
грн. 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» суму боргу по пені за
кредитним договором № ML-502/234/2007 від 19
грудня 2007 року у розмірі 301 033 грн. 86 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» суму боргу по пені за
кредитним договором № ML-502/234/2007 від 19
грудня 2007 року у розмірі 80 405 грн. 12 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» судовий збір у розмірі 3 219 грн.

У задоволенні зустрічних позовів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 21 листопада 2013 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 липня 2013 року
змінно в частині солідарного стягнення
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судових
витрат у розмірі 3 219 грн., виклавши
абзац п'ятий резолютивної частини в
наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» судові витрати у
розмірі 3 219 грн. в рівних частках».

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
відмови в задоволенні її зустрічного
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, та в цій
частині ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що 19 грудня 2007 року між ЗАТ
«ОТП Банк», правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № ML-500/234/2007, згідно з
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 48 980 тис. доларів США із
застосуванням плаваючої відсоткової
ставки 5,99 %, а останній зобов'язався
повернути кредит та сплатити проценти
за його користування до 19 грудня 2022
року.

На забезпечення належного виконання
зобов'язань кредитним договором 19
грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_3
було укладено договір поруки № SR
-500/234/2007.

Відповідно до п. 2.2. договору поруки
укладеного між банком та ОСОБА_3
порукою забезпечені боргові
зобов'язання в разу зміни їх суми,
відповідно до п. 2.1. цього договору.

Згідно з п. 2.1. договору поруки порукою
за цим договором забезпечуються вимоги
кредитора щодо сплати боржником
кожного і всіх його боргових
зобов'язань за кредитним договором у
такому розмірі, у такій валюті, у такий
строк і в такому порядку, як
встановлено у кредитному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору є результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності (п. 22 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин»).

Відповідно до договору поруки умова
щодо забезпечення порукою боргових
зобов'язань за кредитним договором у
випадку зміни їх розміру без укладання
з поручителем додаткових договорів є
результатом домовленості сторін, які
вільні у визначенні зобов'язань за
договором та будь-яких інших умов
взаємовідносин, що не суперечить
вимогам чинного законодавства.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
Київського районного суду м. Одеси від
04 липня 2013 року в частині що не
скасована рішення апеляційного суду та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 листопада 2013 року
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права при їх ухваленні
та в основному зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками судів по
їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 липня 2013 року, що залишено
без змін рішенням апеляційного суду та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В. Дем'яносов

Судді:
О.П. Касьян

В.М. Коротун