У х в а л а

17 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 26 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про припинення права на частку
та відшкодування компенсації,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулися до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що частина квартири АДРЕСА_1, належна
відповідачу, є незначною, в натурі вона
не може бути виділена, а спільне
володіння нею є неможливим. У зв'язку з
цим просили суд припинити право ОСОБА_6
на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та
визнати право власності на цю частку за
ними та зобов'язати їх компенсувати
відповідачу грошима його право на
частку у квартирі сплативши йому кошти
у розмірі 200 тис. грн., шляхом
попереднього внесення коштів на
депозитний рахунок суду.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15 липня 2013 року позов ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Припинено
право власності ОСОБА_6 на ј частку
квартири АДРЕСА_1 та визнано право
власності на ј частку квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
рівних частках кожному. Зобов'язано
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 компенсувати
ОСОБА_6 грошима його право на ј частку
квартири АДРЕСА_1, сплативши йому кошти
у розмірі 200 тис. грн. шляхом
попереднього внесення коштів на
депозитний рахунок суду.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
06 листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 26 листопада 2013
року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у даній справі.

У лютому 2013 року на адресу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 26 листопада 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ст. 365 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів
заявники долучили до заяви ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2012 року та ухвали
Верховного Суду України від 23 серпня 2006
року, 15 листопада 2006 року, 24 жовтня 2007
року, 02 червня 2010 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень п. 7 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року «Про судову практику застосування
ст. ст. 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення справи
спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу 5 ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Зі змісту доданих ухвал Верховного
Суду України від 23 серпня 2006
року, 15 листопада 2006 року, 24 жовтня 2007
року, 02 червня 2010 року вбачається, що
рішення судів нижчих інстанцій
скасовано, справу передано на новий
розгляд, тобто остаточного вирішення
спору судом касаційної інстанції не
відбулося, тому на вказані ухвали не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 23 травня 2012 року
рішення апеляційного суду скасовано та
залишено в силі рішення суду першої
інстанції, яким позов про виділ часток
у майні в натурі, припинення права
власності на частку в спільній
частковій власності, визнання права
власності задоволено, з тих підстав, що
відповідно до висновку експерта
розділити спірну квартирку відповідно
до часток співвласників неможливо,
частка відповідача є незначною і не
може бути виділена в натурі, спільне
володіння і користування майном є
неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 26 листопада 2013
року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відмовлено у відкритті касаційного
провадження з тих підстав, що суд
апеляційної інстанції обгрунтовно
виходив з того, що позивачі не довели
неможливість спільного проживання
сторін, частка відповідача у розмірі 1/4
частини квартири не може бути визнана
незначною, а серед іншого, її вартість
має бути доведена у встановленому
законом порядку та підтверджена
допустимими доказами. Не є підставою до
задоволення позову і не проживання
відповідача у спірній квартирі та
несплата комунальних послуг.

Оскільки, судами встановлені різні
фактичні обставини, а наведені
заявником доводи не містять ознак, які
відповідно до вимог вищевказаної норми
є підставами для перегляду судового
рішення, у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення
права на частку та відшкодування
компенсації до провадження Верховного
Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник Судді:
Б.І.
Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська