АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/996/14
Головуючий у 1 й інстанції -
Справа №209/2819/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді - Лаченкової
О.В.

суддів - Варенко
О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Гасановій
С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 11 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: Дніпровський РВ у
м.Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області про захист
права власності, усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
власністю,-

в с т а н о в и л а:

До суду 11 червня 2013 року звернулася
ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2, третя особа:
Дніпровський РВ у м.Дніпродзержинськ
ГУ ДМС України в Дніпропетровській
області про захист права власності,
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні власністю.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 11 жовтня 2013
року позов задоволено та ухвалено
захистити право особистої приватної
власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1,
усунувши перешкоди власнику ОСОБА_3 та
члену її сім'ї неповнолітній ОСОБА_4 в
користуванні та розпорядженні
нерухомим майном - квартирою,
розташованою АДРЕСА_1 шляхом виселення
з квартири, розташованої по АДРЕСА_1
ОСОБА_2 та зняттям його з реєстрації
Дніпровським РВ у м. Дніпродзержинську
ГУ ДМС України у Дніпропетровській
області у квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права та ставить
питання про скасування рішення суду
та ухвалення по справі нового рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що з 23
лютого 1996 р. по 23 квітня 2012 року ОСОБА_3
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем по справі - ОСОБА_2 З січня
2006 року та по теперішній час спірній
квартирі мешкає відповідач ОСОБА_2
Вказана квартира згідно заочного
рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 22 січня 2013
року , яке набрало чинності, була
визнана особистою приватною власністю
ОСОБА_3, оскільки придбана останньою за
гроші, отримані нею за продаж належній
їй особисто квартири по АДРЕСА_2 в день
продажу належної їй квартири.
Вищевказане рішення суду було залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11.02.2014
року.

Після набрання чинності вищевказаного
заочного рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
право власності на зазначену квартиру
20 березня 2013 року за реєстраційним
номером об`єкта нерухомого майна 1
було зареєстроване за ОСОБА_3 у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно.

Таким чином ОСОБА_3 з 20 березня 2013 року
стала одноособовим власником спірної
квартири.

ОСОБА_2, який на час визнання за ОСОБА_3
та на час реєстрації за нею права
особистої приватної власності на
вищевказане нерухоме майно, а саме на
період 20 березня 2013 року , втративши
статус колишнього члена сім`ї власника
квартири, став для останньої
сторонньою людиною у зв'язку з
офіційним, згідно рішення суду від 23
квітня 2012 року, розірванням шлюбу між
ними, після якого ОСОБА_3 стала
одноособовим власником житлового
приміщення.

Згідно зі ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317,319 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном і
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Отже ОСОБА_3 має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні нею
права користування та розпоряджання
своїм майном. Крім того, позивачка 14
вересня 2012 р. зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6. У цьому шлюбі у неї народилася
дочка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, має іншу
сім`ю, іншого житла не має.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3,суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку,що відповідно до
ст. 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Доводи відповідача щодо наявності у
нього права спільної часткової
власності на спірну квартиру не можуть
бути взяті до уваги, оскільки з позовом
щодо визнання права часткової
власності на квартиру ОСОБА_2 не
звертався , а рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
суду від 22 січня 2013 року,залишеним без
змін апеляційною інстанцією право
особистої власності на квартиру
визнана за позивачкою.

При розгляді заяви про перегляд
заочного рішення від 22 січня 2013 року
відповідач у своєму пояснені вказував
на відсутність у нього будь-яких
доказів щодо вкладення коштів у ремонт
квартири, у зв`язку з чим її вартість
значно збільшилась.

Безпідставними є і твердження ОСОБА_2
щодо наявності у нього статусу
колишнього члена сім`ї власника
квартири, оскільки ОСОБА_3 набула право
особистої приватної власності на
квартиру по АДРЕСА_1 20 березня 2013 року
, тобто , з моменту державної реєстрації
нерухомого майна згідно з вимогами ст..
334 ч.4 ЦК України . А на час виникнення у
ОСОБА_3 права власності остання не
перебувала у шлюбі чи будь-яких інших
родинних відносинах з ОСОБА_2 Тобто,
останній на період 20 березня 2013 року
був для неї сторонньою людиною без
будь-яких минулих сторонніх зв`язків.

Крім того, твердження ОСОБА_2 щодо
сплати ним комунальних послуг
спростовуються довідкою від
комунальних служб, згідно яких
підтверджується факт існування боргів
за власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
по сплаті наданих комунальних послуг.

Доводи ОСОБА_2 щодо відсутності з його
боку перешкод у користуванні позивачем
та неповнолітнім членом його сім`ї
також спростовуються довідками від
ТОВ «Абонент 21» та Дніпровського РВ ,
згідно яких підтверджується факт
неодноразового звернення ОСОБА_3 до ТОВ
"Абонент ХХІ" та Дніпровського РВ м.
Дніпродзержинська про наявність їй та
її дитині перешкод у користуванні
жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1
зі сторони ОСОБА_2

Згідно зі ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Отже,суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
,виходячи з вимог чинного
законодавства і обґрунтовано виніс
рішення,яким захистив право особистої
приватної власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1, усунувши перешкоди власнику
ОСОБА_3 та члену її сім'ї неповнолітній
ОСОБА_4 в користуванні та розпорядженні
нерухомим майном - квартирою, шляхом
виселення з квартири ОСОБА_2 та зняттям
його з реєстрації Дніпровським РВ у м.
Дніпродзержинську ГУ ДМС України у
Дніпропетровській області у квартирі
АДРЕСА_1.

Виходячи зі ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, відповідачем не наведено
та не надано суду жодного доказу щодо
підтвердження своїх заперечень на
позовні вимоги ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Крім
того приведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313,314,315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 11 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді