Ухвала

іменем україни

12 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення
самовільно захопленої земельної
ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від 29 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 18 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6
про повернення самовільно захопленої
земельної ділянки, посилаючись на те,
що відповідачка, яка є суміжним з ними
землекористувачем самовільне знесла
зведений ними паркан и захопила
частину земельної ділянки, що
перебуває у їх власності.

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 29
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 18 вересня 2013
року, позов задоволено. Усунуто
порушення права власності на земельну
ділянку з боку ОСОБА_6 та зобов'язано її
повернути ОСОБА_4, ОСОБА_5 самовільно
захоплену земельну ділянку площею 0, 0280
га, що розташована по АДРЕСА_1. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відповідачка самовільно порушила
межі суміжних із позивачами земельних
ділянок.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства й правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від 29
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 18
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.