Справа № 159/6142/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Денисюк Т.В. Провадження №
22-ц/773/221/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко М. І.,

при секретарі Лимар Р. С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про визнання розписки
недійсною, за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_4 на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 10 грудня 2013
року, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_5, діючи в межах
наданих їй повноважень, звернулась в
суд із зазначеним позовом в інтересах
ОСОБА_3 Покликалась на те, що між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 було укладено договір позики
на суму 5000 доларів США, які позичальник
зобов'язувався повернути до 23 серпня 2013
року. На підтвердження укладення
даного договору відповідач власноруч
написав відповідну розписку.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 взяті
зобов'язання не виконав, гроші не
повернув, то ОСОБА_5 просила суд
стягнути з нього в користь позикодавця
ОСОБА_3 39980 грн. боргу та понесені судові
витрати.

В жовтні 2013 року відповідач ОСОБА_4
подав до суду зустрічну позовну заяву,
у якій вказував, що жодного договору
позики з ОСОБА_3 не укладав і
безпосередньо гроші не отримував,
розписку написав під впливом тиску з
боку позивача за первісним позовом.

Просив суд визнати недійсною розписку
від 21 серпня 2013 року та відшкодувати
йому понесені судові витрати.

12 листопада 2013 року Ковельським
міськрайонним судом постановлено
ухвалу про прийняття зустрічного
позову до спільного розгляду з
первісним позовом, поданим в інтересах
ОСОБА_3

10 грудня 2013 року рішенням Ковельського
міськрайонного суду первісний позов
задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_4
в користь ОСОБА_3 39950 грн. боргу та 1014
грн. 20 коп. судових витрат по справі.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання розписки
недійсною відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_4 просить його
скасувати як незаконне і
необґрунтоване, прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права ухвалити нове рішення, яким
відмовити в первісному позові та
задоволити його зустрічний позов.

У письмовому запереченні на апеляційну
скаргу позивач ОСОБА_3, вважаючи
оскаржене рішення правомірним, просить
залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в справі, суд першої
інстанції виходив з того, що дана
справа підлягає до розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки
договірні відносини, які існували між
сторонами щодо купівлі-продажу товару
та були замінені позиковими
зобов'язаннями, вчинялися ними як
фізичними особами.

Однак погодитись з таким висновком не
можна.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають, в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 1 ГПК України спори
підприємств, установ, організацій,
інших юридичних осіб з громадянами, які
здійснюють підприємницьку діяльність
після створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
розглядаються господарськими судами.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 14 постанови № 3 від 1 березня
2013 року «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» спір
фізичної особи, яка має статус суб'єкта
підприємницької діяльності, у
цивільно-правових, житлових чи інших
правовідносинах, що не має ознак
господарського та не пов'язаний з
господарською діяльністю, підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Вирішуючи належність спору до
цивільної чи господарської юрисдикції,
у разі його виникнення, суду належить з
урахуванням змісту договору та інших
правовстановлюючих документів
з'ясувати, з використанням якого
правового статусу при укладенні такого
договору діяла фізична особа: як
фізична особа чи як фізична
особа-підприємець, а також врахувати,
які саме правовідносини між сторонами
виникли.

Судом встановлено, що між сторонами
існували попередні договірні
зобов'язання щодо купівлі-продажу
взуття як товару. Взуття було придбане
ОСОБА_4 у ОСОБА_3 та реалізовувалось
відповідачем у торговому павільйоні за
адресою АДРЕСА_1, яке орендував
приватний підприємець ОСОБА_3 (а. с. 69 -
72). Продаж товару зі згоди ОСОБА_4
здійснювала продавець ОСОБА_6, допитана
як свідок по справі (а. с. 73 - 79).

Крім того судом першої інстанції було
встановлено, що борг, який виник з
договору купівлі-продажу взуття,
сторони замінили на позикове
зобов'язання, про що свідчить розписка
написана 21.08.2013 року відповідачем
ОСОБА_4 Зі змісту розписки слідує, що
ОСОБА_4 погодився повернути позивачу
ОСОБА_3 до 23.08.2013 року грошові кошти в
сумі 5000 доларів США, а решту суми з 10000
доларів США повернути товаром (а. с. 2).

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або іншої підстави, може бути замінений
позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 604 ЦК України
новація - це спосіб припинення
зобов'язання за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами.

Із спеціальних витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, отриманих
на вимогу апеляційного суду,
вбачається, що на час вчинення
зазначених правочинів і на час
розгляду справи апеляційним судом
позивач ОСОБА_3 з 26.05.2008 року, а
відповідач ОСОБА_4 з 12.03.2008 року
являються фізичними
особами-підприємцями зареєстрованими
в ЄДР (а. с. 135 - 138).

Наведені факти, а саме - зміст
договірних зобовязань між сторонами
спору, їх суб'єктний склад, дають
підстави зробити висновок про те, що
укладаючи зазначені правочини, сторони
маючи статус фізичних
осіб-підприємців, діяли саме як
суб'єкти підприємницької діяльності у
господарських відносинах.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню як таке,
що ухвалене з порушенням норм
процесуального права, а провадження у
справі закриттю, згідно з п. 1 ст. 205 ЦПК
України, оскільки справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310 ч. 1, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задоволити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10 грудня 2013
року в даній справі скасувати,
провадження в справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за договором позики та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
розписки недійсною закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді