Справа № 749/1123/13-ц Провадження №
22-ц/795/247/2014 Головуючий у I інстанції:
Лихошерст В. В.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

11 березня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Кузюри Л.В., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Щорського
районного суду Чернігівської області
від 02 грудня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства „ОТП Банк",
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
„Страхова компанія „СК Арсенал
страхування" про захист прав
споживачів, визнання кредитного
договору недійсним та розірвання
договору на виготовлення та
встановлення метало-пластикових вікон,

в с т а н о в
и в:

Рішенням Щорського районного суду
Чернігівської області від 02 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Договір б/н від 06 липня 2013 року,
укладений між ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 на придбання
ПВХ конструкцій, розірвано.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
„ОТП Банк", приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія „СК
Арсенал страхування" про визнання
недійсним договору № від 06 липня
2013 року про надання споживчого
кредиту, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки
сплачений нею судовий збір в сумі 229
грн. 40 коп., в рахунок відшкодування
витрат на юридичну допомогу адвоката 400
грн. 00 коп. та витрат на публікацію
оголошення в сумі 198 грн. 00 коп., а всього
827 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту та ухвалити
в цій частині нове рішення по справі,
яким визнати недійсним з дня укладення
договір № від 06 липня 2013 року,
укладений між позивачем та ПАТ „ОТП
Банк", ПАТ „Страхова компанія „СК
Арсенал страхування". Апелянт
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції необґрунтоване,
ухвалене без з'ясування судом обставин,
що мають істотне значення для справи і
є таким, що суперечить нормам
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення не
надав належної правової оцінки
твердженням ОСОБА_1 про навмисне
введення її відповідачами в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
при вчиненні оскаржуваних нею
правочинів, також апелянт посилається
на зайняття відповідачами нечесною
підприємницькою діяльністю.

Крім того апелянт зазначає, що місцевим
судом не було витребувано
підтвердження від ПАТ „ОТП Банк" щодо
виконання ним умов кредитного
договору, що може свідчити про істотне
порушення договору кредиту та визнання
його недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 06 липня 2013 року
між позивачем ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_3 було
укладено договір, за яким виконавець
ОСОБА_3 зобов'язався виконати роботи з
виготовлення та встановлення
металопластикових конструкцій
вартістю 7281 грн., а замовник
зобов'язався сплатити вартість виробів
та робіт (а.с. 14).

Пунктом 3.2. даного договору було
встановлено обов'язок ОСОБА_3
виготовити та доставити вироби
протягом 30-ти робочих днів, з дня
отримання оплати замовлення.

Згідно пункту 4.2. вказаного договору у
випадку не виконання Виконавцем пункту
3.2. даного договору, Виконавець
зобов'язаний сплатити неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення.

06 липня 2013 року між позивачем та ПАТ
„ОТП Банк" в особі начальника
управління підтримки та
адміністрування продажів ОСОБА_4 та
начальника управління мережі продажів
ОСОБА_5, які діють на підставі Статуту,
був укладений договір про надання
споживчого кредиту № (а.с.15-18).
Згідно цього договору ОСОБА_1 був
наданий кредит в сумі 7281 грн. на
придбання товару - ПВХ конструкцій
відповідно до договору від 06 липня 2013
року, укладеного позивачем з ОСОБА_3
(а.с.14).

Згідно п. 1.2. договору про надання
споживчого кредиту сторони погодили,
що з метою контролю за цільовим
використанням Кредиту, Банк протягом 3
робочих днів з дати отримання
оригіналу примірника даного договору,
перераховує визначені кошти на користь
продавців в рахунок оплати товару та
послуг. В свою чергу позичальник ОСОБА_1
зобов'язується повернути кредит,
сплатити проценти за користування
кредитом, інші платежі, визначені даним
договором та Додатком № 1 „Графік
платежів", що є його невід'ємною
частиною.

Посилаючись на невиконання ФОП ОСОБА_3
за договором про виконання робіт від 06
липня 2013 року, ОСОБА_1 просила в
судовому порядку розірвати вказаний
договір, а також визнати недійсним
договір про надання споживчого кредиту
від 06 липня 2013 року з підстав вчинення
договору під впливом обману та
зайняття відповідачами нечесною
підприємницькою діяльністю.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині
розірвання договору від 06 липня 2013 року
про виконання робіт, суд першої
інстанції виходив з доведеності факту
порушення ФОП ОСОБА_3 умов договору, а
саме не поставлення продукції та
відповідно настання наслідків,
передбачених ст. 611, 651 ЦК України,
зокрема щодо його розірвання. Рішення
суду в наведеній частині ОСОБА_1 не
оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ПАТ „ОТП Банк", ПрАТ
„Страхова компанія „СК Арсенал
страхування" про визнання недійним
договору № від 06 липня 2013 року
про надання споживчого кредиту,
місцевий суд дійшов висновку про
недоведеність ОСОБА_1 введення її
відповідачами в оману щодо істотних
обставин оскаржуваних нею правочинів
та зайняття відповідачами нечесною
підприємницькою практикою, а тому
оспорювані позивачем договори
укладені у належній формі та з
додержанням встановлених вимог.

З таким висновком погоджується і
апеляційний суд, оскільки він
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону та обставинам
даної справи.

Частиною першої статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину сторонами вимог,
які встановленні ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК
України. Це вимоги щодо змісту
правочину, обсягу цивільної
дієздатності сторін, свободи
волевиявлення та спрямування
правочину на реальне настання
наслідків.

За своєю правовою природою, договір про
надання споживчого кредиту є
самостійним зобов'язанням, що потребує
участі особливих суб'єктів права -
банківської установи та споживача
послуг.

Частиною 2 статті 11 Закону України „Про
захист прав споживачів" встановлено
імперативне зобов'язання кредитодавця
перед укладенням договору надати
споживачу повну та вичерпну інформацію
про споживчий кредит. Особистим
підписом ОСОБА_1 підтвердила (п.3.1.5), що
банк надав їй в письмовій формі та в
повному об'ємі інформацію, передбачену
ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист
прав споживачів".

Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Введення сторони правочину іншою
стороною в оману підлягає доказуванню.
Позивачем всупереч вимогам ст.ст. 58-60
ЦПК України не було надано суду
належних та допустимих доказів
порушення з боку відповідачів при
укладенні договорів вимог Закону
України „Про захист прав споживачів",
чи інших положень чинного цивільного
законодавства, або здійснення ними
нечесної підприємницької діяльності.

Зважаючи на те, що з аналізу змісту
договору вбачається наявність всіх
встановлених Законом обов'язкових
умов, а позивач не надала суду
достатніх доказів на підтвердження
введення її відповідачами в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
при вчиненні оскаржуваних нею
правочинів, та зайняття відповідачами
нечесною підприємницькою практикою,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ „ОТП Банк" про визнання договору
про надання споживчого кредиту
недійсним.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відсутність
відомостей щодо виконання ПАТ „ОТП
Банк" умов кредитного договору можуть
свідчити про істотне порушення
договору кредиту та визнання його
недійсним, не може бути взятим до уваги,
оскільки у разі порушення банком
договірних зобов'язань настають
правові наслідки, визначені ч. 2 ст. 651 ЦК
України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не ґрунтуються на законі, не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не містять правових
підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: