Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді Скрипник
К.О.,

при
секретарі Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зобов'язання зняти з
реєстраційного обліку,-

В
С Т А Н О В И В:

Позивачі 17.12.2013 року звернулися до
суду з вказаним позовом, в якому
зазначили, що вони є власниками
домоволодіння АДРЕСА_1. В позові
зазначено, що ОСОБА_1 належить ? частина
вказаного домоволодіння на підставі
договору дарування частини
домоволодіння від 14 березня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого у реєстрі за №669. Інша ?
частина належить на праві власності
ОСОБА_2 на підставі договору дарування
від 16 березня 2001 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого у реєстрі за №1277.
Позивачі та відповідач зареєстровані у
спірному домоволодінні, що
підтверджується записами домової
книги. Однак, відповідач за місцем
реєстрації ніколи не проживав та не
проживає до сьогодні, не сплачує
комунальні послуги, не проводить
поточний ремонт домоволодіння. Крім
того, реєстрація відповідача
перешкоджає позивачам розпорядитися
своїм майном, що порушує їх права як
власників. Просили визнати відповідача
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, а саме,
домоволодінням АДРЕСА_1 та зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Ухвалою від 06 лютого 2014 року
замінена третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області.

Позивачі в судовому засіданні
позовні вимоги підтримали та просили
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилалися на обставини,
викладені в позовній заяві. Відповідач
у судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та заперечував проти їх
задоволення.

Третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області у судове
засідання не з'явився, про день і час
проведення слухання справи
повідомлявся належним чином, про
причини неявки не повідомили,
письмових заяв не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ? частина домоволодіння АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1 на
підставі договору дарування частини
домоволодіння від 14 березня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого у реєстрі за №669
(а.с.25-26).

Інша ? частина вказаного
домоволодіння належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
дарування від 16 березня 2001 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого у реєстрі за №1277
(а.с.27).

Встановлено, що в домоволодінні
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, що підтверджується записами
домової книги (а.с.15-19).

Однак, судом встановлено, що
відповідач в домоволодінні АДРЕСА_1 не
проживає, в ньому відсутні його
особисті речі, що підтверджується
актом перевірки фактичного проживання
в домоволодінні ОСОБА_3 за підписом
голови квартального комітету від 12.12.2013
року (а.с.14). Факт не проживання в
домоволодінні підтвердили також
допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Як пояснили в судовому засіданні
позивачі, відповідач у спірному
домоволодінні ніколи не проживав,
зареєстрований був у зв'язку з тим, що
йому нікуди було зареєструватися.
Пояснили, що він проживав в старому
будинку, який згодом знесли та
побудували новий.

Суд звертає увагу, що безпосередньо
відповідач в судовому засіданні
пояснив, що він дійсно не проживає в
спірному домоволодінні, та фактично
мешкає у своєї дружини вже рік. Вказав,
що по спірній адресі проживав в старому
будинку понад 10 років, зараз цей
будинок знесли, у новому будинку
проживав чотири місяці у 2012 році.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени
сім`ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім`ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження. Також, в
силу ст. 6 вищезазначеного Закону,
громадянин України зобов`язаний
протягом десяти днів після прибуття до
нового місця проживання зареєструвати
місце проживання.

Отже, оскільки відповідач вже на
протязі тривалого часу не проживає у
спірному домоволодінні, то суд вважає,
що є всі підстави визнати ОСОБА_3 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, а саме, домоволодінням
АДРЕСА_1, що є підставою для зняття
ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Натомість, вимоги позивача про
зобов`язання Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
відповідача з реєстрації місця
проживання є таким, що не ґрунтуються
на законі, оскільки Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області є третьою
особою по справі та права позивачів не
порушував та в матеріалах справи
відсутня відмова Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області на
звернення позивачів.

Враховуючи вищевикладене та
аналізуючи здобуті по справі докази,
суд приходить до висновку, що
реєстрація відповідача у належному
позивачам домоволодінні порушує їх
право як власників, і тому вважає, що
вимоги позивача є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
ОСОБА_1 судові витрати, понесені
позивачем по оплаті судового збору у
розмірі 229,40 грн.

На підставі викладеного, і керуючись
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» ст.ст. 405, 321 ЦК
України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, а саме, домоволодінням
АДРЕСА_1, що є підставою для зняття
ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 229,40
грн. (двісті двадцять дев»ять гривень 40
коп.).

В задоволенні іншої частини вимог
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник