АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2139/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 17 грудня 2013
року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: державний
виконавець Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Пархомчук Є.В. про
зменшення розміру заборгованості за
аліментами, -

ВТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в листопаді 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення
від заборгованості по сплаті аліментів
та зарахування суми переплати у
рахунок майбутніх стягнень із
заробітної плати на утримання доньки.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено в повному обсязі /а.с. 25-27/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати, та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права /а.с. 32-35/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст. 194 СК України аліменти
можуть бути стягнуті за виконавчим
листом за минулий час, але не більше як
за три роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання.

Згідно ч. 3 ст. 197 СК України суд може
звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Судом встановлено, що 24.09.2009 року
Ленінським районним судом м.
Дніпропетровська постановлено рішення
про стягнення з ОСОБА_2 аліменти в
розмірі ? частини його заробітку
щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері ОСОБА_3,
починаючи з 25.03.2009 року /а.с. 5/.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 07.12.2012 року, за
позовом ОСОБА_3, було розділено спільне
майно подружжя, розірвано шлюб між
подружжям. Також в рішенні вказано, що
шлюбні відносини були припинені з
січня 2012 року /а.с. 19-21/.

До січня 2012 року сторони проживали
однією сім'єю, вели спільне
господарство, ОСОБА_3 весь цей час
утримував дружину та доньку.

У квітні 2012 року відповідачка ОСОБА_3
звернулася до Індустріального відділу
ДВС ДМУЮ із заявою про примусове
виконання виконавчого листа, який був
виписаний 04.01.21012 року Ленінським
районним судом.

17.04.2012 року державним виконавцем
Індустріального відділу ДВС ДМУЮ було
ухвалено постанову про звернення
стягнення на доходи боржника, та
проведення утримання з ОСОБА_2 50% усіх
видів його заробітку до погашення
заборгованості /а.с. 7/.

Розрахунок заборгованості було
зроблено бухгалтером ТОВ «ТЕНАК», де
працює позивач. Згідно якої
заборгованість з 25.03.2009 року по 01.03.2012
року склала 31 005, 91 грн. 10.10.2013 року
позивач перерахував 11778, 21 грн.

Позивач вважає, що так як він до січня
2012 року утримував сім'ю, то у нього
утворилася переплата по аліментів в
сумі 10167, 63 грн., а тому просить
звільнити його від заборгованості по
аліментам за період з 25.03.2009 року по
04.01.2012 року в сумі 29 395, 33 грн. та
зарахувати 10167, 63 грн. переплати у
рахунок майбутніх стягнень.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення
про стягнення аліментів можуть бути
пред'явлені для виконання протягом
усього періоду, на який присуджені
платежі.

При вищенаведених обставинах справи,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки
наданим ним доказам не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :