РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Юзьковій А.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю представника позивача -
ОСОБА_2,

за участю представника
відповідача - приватного підприємця
ОСОБА_3,

за участю представника
відповідача - ПАТ "Акцент Банк "-
Шпиляєвої Н.В.,

за участю третьої особи без
самостійних вимог - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Хмельницькому цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємця ОСОБА_3, за участю третьої
особи без самостійних вимог - ОСОБА_5
про повернення коштів на рахунок
погашення кредиту та публічного
акціонерного банку "А-Банк" про
визнання недійсним кредитного
договору ,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
приватного підприємця ОСОБА_3 про
стягнення безпідставно отриманих
коштів, посилаючись на те, що 27 травня
2013 року нею було укладено договір
№ВК-1206 з приватним підприємцем ОСОБА_5
про виготовлення та передачу їй у
власність ПВХ конструкцій. За умовами
вказаного договору вона повинна була
оплатити вартість виробів у сумі 9977,36
грн., а приватний підприємець ОСОБА_5
зобов'язувався після сплати коштів
передати ОСОБА_1 ПВХ конструкції
протягом 30 днів з дня підписання
договору.

Позивач не мала необхідної суми, то їй
було запропоновано взяти кредит в ПАТ
«Акцент банк». 27 травня 2013 року
працівником ПАТ «А- Банк» було
виготовлено заяву позичальника
№АN3ХRG104080029 від імені позивача, яку вона
підписала. Відповідно до п. 15 вказаної
заяви зазначено, що ця заява разом з
запропонованими ПАТ «А-Банк» Умовами
та правилами, тарифами складає між нею
та банком кредитно-заставний договір.

У п. 9 заяви вказано, що кредит надається
на наступні цілі: оплата товару шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок приватного підприємця ОСОБА_3 у
сумі 9977,36 грн. за вікна з ПВХ.

ОСОБА_1 посилається на те, що не
укладала з приватним підприємцем
ОСОБА_3 договорів про виготовлення
конструкцій з ПВХ, а отже кошти ОСОБА_3
було перераховано банком безпідставно.
29 травня 2013 року вона подала банку
заяву про відкликання згоди та
укладення кредитного договору. Банк
звернувся до приватного підприємця
ОСОБА_3 з листом про повернення коштів,
проте останній коштів не повернув.

29 серпня 2013 року позивач звернулась до
приватного підприємця ОСОБА_3 з вимогою
про повернення коштів, проте відповіді
не отримала. ОСОБА_1 стверджує, що
оскільки ОСОБА_3 отримав кошти
безпідставно, такі кошти підлягають
стягненню з останнього.

Відповідно до положень ст. 1212
Цивільного кодексу України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

ОСОБА_1 просить стягнути з фізичної
особи - суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_3 безпідставно
отримані кошти у сумі 9977,36 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 у
подальшому позовні вимоги збільшила і
просила визнати недійсним кредитний
договір, укладений між позивачем та
публічним акціонерним банком "А-Банк",
посилаючись на те, що позивач не
укладала з приватним підприємцем
ОСОБА_3 договору про виготовлення
конструкцій з ПВХ, а отже кошти ОСОБА_3
було перераховано банком безпідставно,
договір був укладений між публічним
акціонерним банком "А-Банк" та
приватним підприємцем ОСОБА_5 При
підписанні означеного кредитного
договору ОСОБА_1 була впевнена, що кошти
будуть перераховані саме приватному
підприємцю ОСОБА_5 Перерахування
банком коштів приватному підприємцю
ОСОБА_3 не відповідає внутрішній волі
позивача та не спрямоване на настання
наслідків, обумовлених ним і тому
згідно вимог ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України слід визнати означений
кредитний договір недійсним.

ОСОБА_1 також просить зобов'язати
приватного підприємця ОСОБА_3
повернути отримані кошти від
публічного акціонерного банку "А-Банк"у
сумі 9977,36 грн. на рахунок на погашення
кредиту за реквізитами: ОСОБА_1 р/р
НОМЕР_2, МФО 307770, ІПН НОМЕР_1.

У судовому засіданні представник
публічного акціонерного банку "Акцент
Банк" позов ОСОБА_1 про визнання
недійсним кредитного договору не
визнала, посилаючись на те, що 27 травня
2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «А-БАНК»
укладено кредитний договір №АN3ХRG104080029,
згідно якого банком було надано ОСОБА_1
строковий кредит у сумі 9977,36 грн. на
оплату товару, визначеного у заяві
позичальника.

Перед укладенням договору сторони
погодили усі його істотні умови,
обумовлені згодою сторін, прийняті
ними. Волевиявлення сторін було
вільним та відповідало їхній
внутрішній волі, що підтверджено їх
власноручним підписами та печатками.
Правочин був спрямований на отримання
кредиту та на його погашення, згідно
умов даного договору.

Безпідставним є посилання ОСОБА_1 на те,
що остання на момент підписання
кредитного договору була впевнена, що
кредитні кошти мають бути перераховані
на розрахунковий рахунок приватного
підприємця ОСОБА_5, оскільки у заяві
позичальника, з якою попередньо
ознайомилася і яку підписала позивач,
вказано, що кредит видається на
оплату/часткову оплату товару шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів на поточний рахунок приватного
підприємця ОСОБА_3

У матеріалах справи наявний договір
про співпрацю, укладений 01.01.2013 р. між
приватним підприємцем ОСОБА_3 та
приватним підприємцем ОСОБА_5, згідно
якого останні розподіляють обов'язки
при здійсненні професійної діяльності,
а саме приватний підприємець ОСОБА_5
укладає договори з клієнтами, а
приватний підприємець ОСОБА_3
займається фінансовою роботою та
виконанням замовлень клієнтів.

Отже, при укладенні кредитного
договору між ОСОБА_1 та ПАТ "А-БАНК" були
дотримані усі вимоги ст. 203 Цивільного
кодексу України, у тому числі і вимоги
ч. 3 та ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України, а саме: волевиявлення ОСОБА_1
було вільним, що підтверджується її
підписом у заяві позичальника, а також
правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що ним
обумовлені, а саме правочин був
спрямований на придбання товару,
вказаного у заяві позичальника за
рахунок кредитних коштів.

Безпідставним є також посилання ОСОБА_1
на те, що позивач не писала власноручно
заяву позичальника, а лише підписала
запропонований банком екземпляр.
Чинним законодавством не передбачено,
що вказана заява обов'язково має бути
написана власноручно позичальником.

Представник відповідача посилається
на те, що безпідставним є посилання
ОСОБА_1, що банком було прийнято
відкликання згоди на укладення
кредитного договору, оскільки
прийняття чи неприйняття банком такого
відкликання не є підставою для
визнання договору недійсним, адже
підстави недійсності чітко визначені
ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України -
недодержання у момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України і вказана підстава у цій статті
не передбачена.

Враховуючи викладене, банк просить
відмовити у задоволенню позову ОСОБА_1

У судовому засіданні приватний
підприємець ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не
визнав, посилаючись на те, що ним
виконані умови договору, однак позивач
відмовилась отримати виготовлені
вироби, які відповідають розмірам, що
зазначені у замовленні від 26.05.2013 року,
яке підписано власноручно ОСОБА_1

У судовому засіданні приватний
підприємець ОСОБА_5 посилається на те,
що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, оскільки умови договору
були виконані належним чином,
виготовлені конструкцій з ПВХ у
відповідності до замовлення від 26.05.2013
року, яке підписано власноручно ОСОБА_1
У подальшому позивач вирішила
відмовитись від замовлення, оскільки
вирішила змінити конструкцію ПВХ.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу у
встановлений строк його виконання.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору відповідно до вимог
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,
5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме:
недотримання наступних умов зміст
правочину не повинен суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі; правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 27 травня 2013 року
між ОСОБА_1 та ПАТ «А-БАНК» укладено
кредитний договір № АN3ХRG104080029, згідно
якого банком було надано ОСОБА_1
строковий кредит у сумі 9977,36 грн. на
оплату товару, визначеного у заяві
позичальника.

Перед укладенням договору сторони
погодили усі його істотні умови,
обумовлені згодою сторін.
Волевиявлення сторін було вільним та
відповідало їхній внутрішній волі, що
підтверджено їх власноручним
підписами та печатками; правочин був
спрямований на отримання кредиту та на
його погашення, згідно умов даного
договору.

27 травня 2013 року ОСОБА_1 було укладено
договір №ВК-1206 з приватним підприємцем
ОСОБА_5 про виготовлення та передачу їй
у власність ПВХ конструкцій. За умовами
вказаного договору вона повинна була
оплатити вартість виробів у сумі 9977,36
грн., а приватний підприємець ОСОБА_5
зобов'язувався після сплати коштів
передати ОСОБА_1 ПВХ конструкції
протягом 30 днів з дня підписання
договору.

У матеріалах справи наявний договір
про співпрацю, укладений 01.01.2013 р. між
приватним підприємцем ОСОБА_3 та
приватним підприємцем ОСОБА_5, згідно
якого останні розподіляють обов'язки
при здійсненні професійної діяльності,
а саме приватний підприємець ОСОБА_5
укладає договори з клієнтами, а
приватний підприємець ОСОБА_3
займається фінансовою роботою та
виконанням замовлень клієнтів.

Судом встановлено, що 29.05.2013 року оплата
замовлення ВК-1206 на ім'я ОСОБА_1
надійшла на рахунок ТОВ "Престиж Групп".
Замовлення було виконано ТОВ "Престиж
Групп" 11.06.2013 р. і відправлено з заводу
на адресу приватного підприємця ОСОБА_3
15.06.2013 р., що підтверджується письмовим
доказом.

Суд приходить до висновку, що при
укладенні кредитного договору між
ОСОБА_1 та ПАТ "А-БАНК" були дотримані
усі вимоги ст. 203 Цивільного кодексу
України, у тому числі і вимоги ч. 3 та ч. 5
ст. 203 Цивільного кодексу України, а
саме: волевиявлення ОСОБА_1 було
вільним, що підтверджується її
підписом у заяві позичальника, а також
правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що ним
обумовлені, а сам правочин був
спрямований на придбання товару,
вказаного у заяві позичальника за
рахунок кредитних коштів.

Суд приходить до висновку, що
безпідставним є посилання ОСОБА_1 на те,
що банком було прийнято відкликання
згоди на укладення кредитного
договору. Прийняття чи неприйняття
банком такого відкликання не є
підставою для визнання договору
недійсним. Підстави недійсності
правочину визначені ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України -
недодержання у момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які визначені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відсутні підстави для
задоволення позову ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_3 про
повернення коштів на рахунок погашення
кредиту, до ПАТ "А-БАНК" про визнання
кредитного договору недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.ст.
ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_3, за
участю третьої особи без самостійних
вимог - ОСОБА_5 про повернення коштів на
рахунок погашення кредиту та
публічного акціонерного банку "А-Банк"
про визнання недійсним кредитного
договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів до
апеляційного суду Хмельницької
області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Логінова С.М.