романівський районний суд
житомирської області
Справа № 290/1556/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
Романівський районний суд
Житомирської області

у складі:

головуючого судді Лесько М.О.

при секретарі Колосовській К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в смт.
Романові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
10.12.2012 року о 18:10 год. відповідач ОСОБА_3,
виконуючи маневр розвороту на
керованому ним автомобілі
«Мерседес-310» (державний номерний знак
НОМЕР_1) в с. Стрижівка Любарського
району Житомирської області, у
зустрічному транспортним засобам
напрямку руху, порушуючи вимоги п.п.2.3 б,
10.1 Правил дорожнього руху, виявив
неуважність до дорожньої обстановки та
її змін, не пропустив автомобіль
«Фольксваген Транспортер» (державний
номерний знак НОМЕР_2) під керуванням
позивача, який рухався прямо по
головній дорозі, маючи перевагу в русі,
чим допустив зіткнення, внаслідок чого
автомобіль «Фольксваген Транспортер»
отримав значні механічні пошкодження.
За висновком експертного
автотоварознавчого дослідження №3511
від 12.04.2013 року матеріальний збиток,
заподіяний позивачу як власнику
автомобіля в результаті його
пошкодження при ДТП, становить 28929,64
грн. (двадцять вісім тисяч дев'ятсот
двадцять дев'ять гривень шістдесят
чотири копійки). За послуги
експерта-товарознавця при проведенні
автотоварознавчого дослідження
позивачем сплачено 950 гривень. Крім
того, позивач зазначає, що йому завдано
і моральну шкоду, яку він оцінює в 4000
грн. Моральна шкода полягає в тому, що
тривалий час позивач знаходиться в
стресовому стані, втратив душевний
спокій і рівновагу, його автомобіль
знаходиться на ремонті, він не може ним
користуватися, було порушено його
звичайний спосіб життя. У зв'язку з цим
позивач просить стягнути з відповідача
на його користь матеріальну шкоду на
загальну суму 28929,64 грн., моральну шкоду
в сумі 4000 грн., витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження на
суму 950 грн. та витрати на правову
допомогу у сумі 2000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_2 заявлені
вимоги підтримали повністю з підстав,
зазначених в позовній заяві, просили їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача ОСОБА_4 у судовому
засіданні заперечили проти позову та
просили повністю відмовити в його
задоволенні. Свої заперечення
обґрунтовують тим, що вина відповідача
у вчиненні адміністративного
правопорушення, внаслідок якої завдано
шкоду майну позивача, не доведено.
Відповідач вважає, що вимоги ОСОБА_1
являються безпідставними та
необґрунтованими, крім того, останній
не надав суду необхідних належних та
допустимих доказів на підтвердження
тих обставин, які зазначені в позові
щодо відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки (дорожньо-транспортної
пригоди).

Заслухавши думку учасників судового
процесу та дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, оцінивши
досліджені в судовому засіданні
докази, суд приходить до наступного
висновку.

Матеріалами справи встановлено, що
10.12.2012 року приблизно о 18:10 год. по
вулиці Леніна в с. Стрижівка
Любарського району Житомирської
області сталася дорожньо-транспортна
пригода, в ході якої відбулося
зіткнення двох автомобілів, а саме:
автомобіля «MERCEDES-310» (державний
реєстраційний номер НОМЕР_1) під
керуванням ОСОБА_3 із автомобілем
«Фольксваген Транспортер» (державний
реєстраційний номер НОМЕР_2) під
керуванням ОСОБА_1 В результаті даної
пригоди автомобіль «Фольксваген
Транспортер» зазнав пошкоджень.

Відповідно до протоколу про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №376857, складеного інспектором ВДАІ
Любарського РВ УМВС України в
Житомирській області 10.12.2012 року
встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги
п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, чим
скоїв адміністративне правопорушення,
передбачене ст.124 КУпАП. Стосовно
ОСОБА_3 не було складено протоколу про
вчинене адміністративне
правопорушення.

Постановою Любарського районного суду
Житомирської області від 12.03.2013 року
провадження по адміністративній
справі відносно ОСОБА_1 було закрито на
підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із
закінченням на момент розгляду справи
строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Вказана постанова Любарського
районного суду Житомирської області
від 12.03.2013 року була залишена без змін
постановою апеляційного суду
Житомирської області від 20.09.2013 року.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються статтями 1166, 1188,
1192 ЦК України.

Враховуючи вимоги ст.ст. 10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Суд, відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК
України ухвалює рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
даного спору підлягає наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправними
діяннями заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що протокол про
адміністративне правопорушення було
складено стосовно позивача ОСОБА_1, у
своїх поясненнях при розгляді
Любарським районним судом
Житомирської області справи про
адміністративне правопорушення ОСОБА_1
стверджував, що за кермом автомобіля
Мерседес був не ОСОБА_3, а інша особа,
суд не може вважати доведеною
наявність вини відповідача ОСОБА_3 у
спричиненні ДТП, натомість з
матеріалів справи вбачається, що дана
ДТП сталася із вини позивача ОСОБА_1 в
результаті невиконання ним вимог п.12.1,
12.3 Правил дорожнього руху, а саме:
ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості
руху, не врахував дорожньої обстановки,
при виникненні перешкоди для руху не
вжив заходів для зменшення швидкості
для зупинки транспортного засобу або
об'їзду перешкоди, чим скоїв
адміністративне правопорушення
передбачене ст. 124 КУпАП.

Оскільки в даному випадку між
сторонами виник спір з приводу
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
зіткнення транспортних засобів, які є
джерелом підвищеної небезпеки, дані
правовідносини регулюються ст.ст. 1187,
1188 ЦК України. При цьому, враховуючи, що
в даному спорі має місце завдання шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, потерпілими
внаслідок ДТП є володільці
транспортних засобів, а не треті особи,
саме володілець одного з транспортних
засобів, за участю яких сталася ДТП,
звернувся до суду з даним позовом,
застосуванню підлягає ст. 1188 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, для встановлення підстав
та розміру відшкодування завданої
позивачеві шкоди в даному випадку має
бути належними по справі доказами
доведено, хто з учасників ДТП є винним у
завданні шкоди.

На вказані обставини наголошує і Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п.8
Постанови Пленуму № 4 від 01.03.2013 року.

В порушення вимог даної норми
позивачем, як зазначено вище, не надано
жодного належного доказу, яким би
підтверджувалася вина відповідача у
вчиненні ДТП, а отже і у спричиненні
шкоди позивачу, що унеможливлює
покладення на відповідача обов'язку по
відшкодуванню позивачеві матеріальної
та моральної шкоди.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до висновку, що заявлені
позивачем вимоги є необґрунтованими,
вказані ним в позові обставини, зокрема
і вина відповідача у заподіянні шкоди
позивачу, не доведені, а тому в позові
слід відмовити. Суд відмовляє також і у
задоволенні решти позовних вимог,
зокрема про стягнення суми витрат на
проведення автотоварознавчого
дослідження у розмірі 950 грн. та витрат
на правову допомогу у сумі 2000 грн.,
оскільки дані заявлені вимоги не є
позовними, а вказані суми належать до
судових витрат і питання про їх
розподіл суд вирішує відповідно до
вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Житомирської області через
Романівський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Матеріали справи про адміністративне
правопорушення № 282/354/13-п (провадження
№3/282/192/13) повернути до Любарського
районного суду Житомирської області
після набрання законної сили судовим
рішенням у даній справі.

Суддя:
М.О. Лесько

Повне рішення складено 21.03.2014 року.