Справа № 161/2855/14-ц
Провадження № 2/161/1457/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

11 березня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Коритнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
права власності на частку спільного
майна,

в с т а н о в и в

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності на частку спільного майна.

Свій позов мотивує тим, що з ОСОБА_3
перебував в зареєстрованому шлюбі до 05
травня 1982 року, після розірвання шлюбу
остання змінила прізвище на ОСОБА_3.

Вказує, що після розірвання шлюбу і по
день смерті ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю, вели спільно господарство,
розірвання шлюбу мало лише формальний
характер.

Зазначає, що земельні ділянки та
житловий будинок, що розташовані в
АДРЕСА_1 набуті ними за спільні кошти,
однак право власності на дане майно
зареєстровано за ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, після
смерті якої відкрилась спадщина на
земельну ділянку та будинок, що
знаходяться АДРЕСА_1. Вважає дане
нерухоме майно спільною сумісною
власністю подружжя.

На підставі викладеного, просить суд
встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловік та
дружина без реєстрації шлюбу в період з
05 травня 1982 року до ІНФОРМАЦІЯ_3,
визнати земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1200 га, земельну дялнку для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,0279 га та будинок, що
розташовані в АДРЕСА_1 спільним майном
подружжя, а також визнати за ним право
власності на вказане майно.

В судове засідання позивач не
з'явилась, подала суду заяву про
розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав суду заяву про розгляд
справи у його відсутності, не
заперечував щодо задоволення позову.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні було встановлено,
що 05 травня 1982 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Судом також встановлено, що позивач
після розірвання шлюбу з ОСОБА_3
продовжував проживати з останньою за
адресою АДРЕСА_1, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки, турбувались один про одного,
тобто фактично проживали однією сім'єю.

Як вбачається з письмових пояснень
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 з
травня 1982 року і по день смерті
проживала спільно з ОСОБА_1, вели
спільне господарство, будинок та
земельні ділянки, які розташовані
АДРЕСА_1 були ними придбані за спільні
кошти.

Також факт проживання однією сім'єю
підтверджується копією будинкової
книги НОМЕР_3, для прописки (реєстрації)
громадян, які проживають в АДРЕСА_1 (а.с.
14-17), з якої вбачається що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 проживали разом.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому
порядку можуть бути встановлені
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

З врахуванням викладеного, суд вважає
доведеним факт проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_3 однією сім'єю з 05 травня 1982 року
до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено,
що особистою приватною власністю
дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (
ним) за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй ( йому) особисто.

Згідно із зазначеними нормами при
вирішенні питання про визнання майна
подружжя їх спільною сумісною чи
особистою приватною власністю
з'ясуванню підлягають як підстави й час
набуття такого майна, так і джерела
його придбання.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 05 травня 1982 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу житлового будинку,
укладеного 20 грудня 2005 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 1927 та
копії витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 9678937,
ОСОБА_3 належить будинок, що
розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до копії Державного акту на
право власності на земельну ділянку
Серія ЯА №647977, ОСОБА_3 належить
земельна ділянка, площею 0,1479 га, що
розташована в с. Рованці Луцького
району для ведення особистого
селянського господарства (а.с. 18-19).

Крім того, відповідно до копії
Державного акту на право власності на
земельну ділянку Серія ЯА №647976, ОСОБА_3
належить земельна ділянка, площею 0,1200
га, що розташована в с. Рованці Луцького
району для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд (а.с. 20-21).

Судом також встановлено, що дане майно
було набуте за спільні кошти подружжя
під час проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. Отже, земельна
ділянка для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд площею 0,1200 га, земельна ділянка
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,0279 га, що
розташовані в с. Рованці Луцького
району та житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1 на підставі п.2
ст. 60 Сімейного кодексу України, є
об'єктами спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу
України передбачено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3
відкрилась спадщина на ? частину
належного їй майна, а саме: земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд площею 0,1200 га, земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,0279 га, що
розташовані в с. Рованці Луцького
району, а також житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, той з подружжя, який
його пережив та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_1
та син ОСОБА_2

Судом встановлено, що позивач прийняв
спадщину, оскільки постійно проживав
із спадкодавцем на час її відкриття, як
це передбачено ст. 1268 ЦК України, що
підтверджується дослідженою в
судовому засіданні довідкою
Боратинської сільської ради від 17
січня 2014 року №19. (а.с. 9).

Також встановлено, що син спадкодавця -
ОСОБА_2 спадщину в установленому
законом порядку не прийняв та на неї не
претендує, що стверджується поданою
ним в суд заявою про визнання позову.

Таким чином, слід визнати за ОСОБА_1
право власності на спадкове майно, що
залишилось після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме на 1/2
частину: земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1200 га, земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,0279 га, що розташовані в с.
Рованці Луцького району, а також
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215,
218, 256 ЦПК України, ст.ст. 60,69, 70,71, 74
Сімейного кодексу України, 1261, 1268 ЦК
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з 05 травня 1982 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати, що земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1200 га, земельна ділянка для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,0279 га, що розташовані в с.
Рованці Луцького району, а також
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1. є спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно, що залишилось після
смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
а саме на 1/2 частину: земельної ділянки
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1200 га, земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,0279 га, що розташовані в с.
Рованці Луцького району, а також
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
Філюк Т.М.