АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/2665/14
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 27 суддя
суддя Повєткін В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и в :

У травні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
посилаючись на те, що 05.11.2007 року між ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль",
правонаступником якого є ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 було
укладено Генеральну кредитну угоду №
К-Г 014/05-3/27 від 05.11.2007 року та Кредитний
договір № К-Г 014/05-3/27/1 від 05.11.2007 року,
відповідно до яких, відповідачу було
надано кредит в сумі 1399800,00 грн. з
відсотковою ставкою за користування 12,5
% річних строком до 04.11.2022 року. На
виконання п.1.7.1. Кредитного договору
відповідачеві було відкрито
позичковий рахунок НОМЕР_1, з якого за
меморіальним ордером № 03 від 06.11.2007
року кредитні кошти в розмірі 1339800,00
грн. були перераховані на його поточний
рахунок НОМЕР_2. Відповідно до умов
Додаткової угоди № 1 від 12.08.2008 року про
зміну умов кредитного договору № К-Г
014/05-3/27/1 від 05.11.2007 року, з 12.08.2008 року
змінилася процентна ставка на 17 %
річних та встановлений новий графік
погашення кредиту. Відповідно до умов
Додаткової угоди № К-Г 014/05-3/27/1/2 від
26.03.2010 року про зміну умов Кредитного
договору № К-Г 014/05-3/27/1 від 05.11.2007 року з
26.03.2010 року змінено процентну ставку на
17,5 % річних та встановлено новий графік
погашення кредиту. У зв'язку з
невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе
кредитних зобов'язань, 20.03.2013 року банк
на його адресу направив
вимогу-претензію на суму в розмірі
1312154,83 грн. Станом на 26.04.2013 року
відповідач своїх зобов'язань не
виконав. Таким чином, станом на 01.03.2013
року сума заборгованості відповідача
перед позивачем за Кредитним договором
складає 1312154,83 грн. з яких: 1192570,83 грн. -
заборгованість по тілу кредиту; 114134,22
грн. - заборгованість за відсотками;
1193,34 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення тіла кредиту ; 4256,44 грн. - пеня
за несвоєчасне погашення відсотків.
Позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за Кредитним договором
№ 014/05-3/27/1 від 05.11.2007 року у розмірі
1312154,83 грн. та судові витрати у розмірі
3441,00 грн. (а.с.2-4).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено, з ОСОБА_1 на користь
банку стягнуто заборгованість за
кредитним договором в сумі 1312154,83 грн.
та судовий збір в сумі 3441,00 грн.
(а.с.104-106).

В апеляційній скарзі (а.с.109-111) ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги банку,
звернувши стягнення на предмет
іпотеки, оскільки:

- згідно п.2.4. Генеральної кредитної
угоди виконання кредитного договору
було забезпечено договорами іпотеки на
загальну суму 1903525,00 грн.;

- при ухваленні рішення, суд керувався
тільки ст.ст.526,456 ЦК України та не
застосував положення Закону України
«Про іпотеку»;

- суд не врахував прохання відповідача
задовольнити вимоги позивача за
рахунок предмету іпотеки.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що між
сторонами було укладено кредитний
договір, зобов'язання по якому з боку
відповідача належним чином не
виконувалось, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка підлягає
стягненню.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що
05.11.2007 року між банком та ОСОБА_1 було
укладено Генеральну кредитну угоду №
К-Г 014/05-3/27 від 05.11.2007 року та Кредитний
договір № К-Г 014/05-3/27/1 від 05.11.2007 року
(а.с.5-6,7-8,8-11,11-13,14,15-16,17,18-19,20), за якими
відповідачу надано кредит в сумі 1399800,00
грн. (а.с.23,24,25-36) з відсотковою ставкою
за користування 12,5 % річних строком до
04.11.2022 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань з повернення кредиту
станом на 01 березня 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 1312154,83 грн.
(а.с.38).

Згідно з журналом судового засідання
від 11 грудня 2013 року ОСОБА_1 суму боргу
визнав (а.с.101-102).

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Тому підстав для скасування рішення
суду першої інстанції немає.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність задоволення позовних
вимог банку шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки не можуть бути
прийняті до уваги.

Згідно ч.1 ст.20 ЦК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до роз'яснень, наведених в
п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року № 5,
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгова-ності шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині обрання способу
захисту порушеного права банку є
безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про задоволення
позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 11
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: