Провадження № 2-455/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко
В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк»», третя особа:
ОСОБА_2, про припинення договору
іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

09.12.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідача ПАТ КБ
«Приватбанк», в якому просив визнати
зобов'язання по договору іпотеки від
02.10.2007 року укладеному між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1, посвідченим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрованому в реєстрі за №10601,
припиненим з листопада 2008 року.

В обґрунтування даних вимог позивач
посилається на те, що з метою
забезпечення основного зобов'язання,
яке витікає з кредитного договору від
28.09.2007 року №KIV0GA00000173, укладеного між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, між ним
та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено
зазначений вище договір іпотеки, за
яким передано в іпотеку банку нерухоме
майно - трьохкімнатну квартиру
загальною площею 74,90 кв. м, житловою
площею 43,70 кв. м, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що договір іпотеки від
02.10.2007 року є припиненим з підстав
визначених п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про іпотеку», а саме, у зв'язку з
припиненням основного зобов'язання.

Припинення основного зобов'язання
обґрунтовується позивачем тим, що у
листопаді 2008 року банком в
односторонньому порядку збільшено
розмір відсоткової ставки з 11,04% до 13,08%
річних, що в свою чергу призвело до
зміни розміру щомісячного платежу в
бік збільшення. Вказана обставина, на
думку позивача, свідчить про те, що
забезпечене іпотекою зобов'язання, яке
витікає з кредитного договору від
28.09.2007 року №KIV0GA00000173, перестало
існувати, натомість між сторонами
виникло нове зобов'язання на інших
умовах.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просила їх задовольнити, посилаючись
на наведені вище обставини.

Представник відповідача в судовому
засідання проти вимог позивача
заперечував, просив відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
його безпідставність та
необґрунтованість.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, про час та місце судового
розгляду повідомлена належним чином,
про причини неявки суд до відома не
поставила. З урахуванням вимог ст. 169
ЦПК України, суд вважає можливим
провести судовий розгляд у її
відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які
приймали участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 28.09.2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №KIV0GA00000173, за умовами
якого банком надано позичальнику
кредит у розмірі 86280,00 дол. США на
споживчі цілі терміном до 28.09.2027 року
під 11,04% річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено
договір іпотеки від 02.10.2007 року, за яким
передано в іпотеку банку нерухоме
майно - трьохкімнатну квартиру
загальною площею 74,90 кв. м, житловою
площею 43,70 кв. м, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Іпотека, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1
Закону України «Про іпотеку», - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої ст. 3 вказаного
Закону, іпотека виникає на підставі
договору, закону або рішення суду.

Частинами другою та п'ятою ст. 1 Закону
України «Про іпотеку» передбачено, що
взаємні права і обов'язки
іпотекодавця та іпотекодержателя
виникають з моменту державної
реєстрації іпотеки відповідно до
закону. Іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання і є дійсною
до припинення основного зобов'язання
або до закінчення строку дії
іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки
передбачені статтею 17 Закону України
«Про іпотеку».

Пункт перший частини першої ст. 17
Закону №898-IV на який як на підставу
своїх вимог посилається позивач
передбачає, що іпотека припиняється у
разі припинення основного
зобов'язання або закінчення строку дії
іпотечного договору.

Водночас положення щодо припинення
зобов'язань містяться в главі 50 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 559), переданням відступного (ст. 600),
зарахуванням (ст. 601), за домовленістю
сторін (новація) (ст. 604), прощенням боргу
(ст. 605), поєднанням боржника і кредитора
в одній особі (ст. 606), неможливістю його
виконання (ст. 607), смертю фізичної особи
(ст. 608), ліквідацією юридичної особи (ст.
609). Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України,
підставою припинення зобов'язання є
розірвання договору.

Між тим, обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач посилається на те, що в
листопаді 2008 року банком в
односторонньому порядку збільшено
розмір відсоткової ставки з 11,04% до 13,08%
річних, що фактично є зміною умов
договору та за своїми правовими
наслідками не тягнене припинення
зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, виходячи з
того, що обставини на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог
не знайшли свого підтвердження під час
роозгляду справи в суді, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для визнання припиненим договору
іпотеки від 02.10.2007 року, укладеного між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, згідно
положень п.1 ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про іпотеку», у зв'язку з чим позов
задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та
керуючись Законом України «Про
іпотеку», ст.ст. 598-609, 653 ЦК України,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк»», третя
особа: ОСОБА_2, про припинення договору
іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя