Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/897/14
Головуючий у 1 інстанції: Дубина
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від « 02» грудня 2013 р. у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором .

Позивач зазначав, що 16 серпня 2006 року
відповідачка отримала кредит в розмірі
10 000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає дії картки.

Відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала
та станом на 30.04.2013 року заборгованість
складає 49 117 грн. 85 коп., з яких сума
заборгованості за кредитом - 9 222 грн. 79
коп., заборгованість по процентам за
кредитом - 37 079 грн. 92 коп., штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил
надання банківських послуг: штраф
(фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 2 315 грн. 14 коп.
Посилаючись на ці обставини, просили
стягнути з відповідача на їх користь
заборгованість в сумі 49 117 грн. 85 коп. та
судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором №б/н від 16 серпня
2006 року в сумі 49 117 грн. 85 коп. та судові
витрати в розмірі 491 грн. 18 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_3,
заперечення представника банку
Якушева С.О., перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як установлено судом, 16 серпня 2006 року
між позивачем та ОСОБА_2 був укладений
договір відповідно до умов якого,
остання отримала кредит в розмірі 10 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає дії картки (а.с. 6-11).

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачкою зобов'язань за вказаним
кредитним договором станом на 30
квітня 2013 року заборгованість ОСОБА_2
за зазначеним договором становить 49 117
грн. 85 коп. та складається із
заборгованості за кредитом у розмірі 9
222 грн. 79 коп., заборгованість по
процентам за кредитом у розмірі 37 079
грн. 92 коп., заборгованості по штрафам у
розмірі відповідно до пункту 8.6 Умов
та Правил надання банківських послуг у
розмірі: штраф (фіксована частина) - 500
грн., штраф (процентна складова) - 2 315
грн. 14 коп., що підтверджено
розрахунком та випискою по картковому
рахунку ОСОБА_2 (а.с. 3-4, 38-44).

Доводи апелянта про неправильність
висновків суду про задоволення вимог
позивача у зв'язку з пропуском строку
позовної давності та про незаконність
стягнення штрафу в розмірі 500 грн. та 5 %
від суми позову, що складає 2 314 грн.,
необґрунтовані.

Із заяви про отримання кредитної
картки «Універсальна» від 16 серпня 2006
року, підписаною ОСОБА_2, вбачається, що
вона ознайомлена і згодна з Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
а також Тарифами банку (а.с. 6 звор.).

Відповідно до пункту 9.3. Умов та правил
надання банківських послуг картковий
рахунок відкрито на невизначений
строк. Також пунктом 9.12. вищезазначених
Умов встановлено, що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, у разі якщо протягом
встановленого строку жодна із сторін
договору не проінформує іншу сторону
про його припинення, договір
автоматично пролонгується на такий же
термін (а.с. 9).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що
жодна із сторін не проінформувала іншу
сторону про зупинення дії Договору, а
отже він автоматично пролонгувався та
є дійсним на теперішній час. З
розрахунку заборгованості вбачається,
що остаточно сума кредиту прострочена
позивачкою з 31 січня 2011 року, тому суд
дійшов до висновку що позов заявлений в
межах строку позовної давності.

Стаття 546 ЦК України передбачає, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей,
штраф є відповідальністю, яка залежить
лише від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання й у
часі визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто, пеня та штраф є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

Пунктом 8.6. Умов та правил надання
банківських послуг встановлено, що при
порушені клієнтом строків платежів за
будь-яким з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, клієнт зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від
суми позову (а.с. 8 звор.).

З огляду на ці обставини, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: