Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 2/409/275/13
Провадження № 22ц/782/5622/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 27
листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Управління комунальним майном
Луганської міської ради про визнання
права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року позивачка звернулась до
суду з позовом, яким просила визнати за
нею право власності на спадкове майно,
яке лишилось після смерті її батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

- на земельну ділянку (пай) площею 2,08
умовних кадастрових гектар із земель
колишнього КСП «Батьківщина»,
розташовану на території
Просторівської сільської ради
Білокуракинського району Луганської
області, що належить ОСОБА_4 на підставі
сертифікату на право на земельну
частку (пай) ЛГ №0109289, виданого на
підставі розпорядження
Білокуракинської
райдержадміністрації від 20.01.1997 р. за
№19, вартістю 6 266,59 грн. згідно з витягом
з технічної документації про
визначення нормативної грошової
оцінки земельної ділянки (паю) відділу
Держземагентства в Білокуракинському
районі від 18.04.2013 р. за № 427;

- на земельну частку (пай) площею 8,2520 га
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що належить ОСОБА_4 на підставі
Державного акту 1-ЛГ №000339, виданого
Просторівською сільською радою 10.04.2001
р., вартістю станом на момент смерті
ОСОБА_4 165 177,55 грн. згідно з довідкою
відділу Держземагентства в
Білокуракинському районі від 18.04.2013 р.
за № 426.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовних ОСОБА_2 відмовлено у повному
обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, вважаючи його ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивачка подала
апеляційну скаргу, в якій просить це
рішення скасувати та новим рішенням
задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представника позивачки, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу такою, що задоволенню не
підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим, тобто, суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає
вказаним вимогам.

Судом першої інстанції правильно, на
підставі досліджених письмових
доказів у справі, встановлено наступні
фактичні обставини. Позивачка ОСОБА_2 є
донькою ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1, виданим 27.06.1989 р. відділом ЗАГС
Луганської міської ради народних
депутатів (а. с. 11).

ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_2, виданим відділом РАЦС
реєстраційної служби Рубіжанського
МУЮ в Луганській області 10.08.2013 р., та
копією паспорта позивачки (а. с. 43 - 45).

Як підтверджується свідоцтвом про
смерть, виданим 11.12.2012 р. відділом
реєстрації смерті у м. Києві серії
НОМЕР_3, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.
с. 12).

З довідки №426 від 18.04.2013 р. відділу
Держземагенства у Білокуракинському
районі Луганської області вбачається,
що ОСОБА_4 був виданий державний акт на
право власності на землю серії І-ЛГ
№000339 площею 8,2520 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, про що є запис в книзі
реєстрації (видачі) державних актів на
право приватної власності на землю
Просторівської сільської ради за №32
від 10.04.2001 р. (а. с. 10).

Згідно з витягом з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної частки (паю)
Держземагенства у Білокуракинському
районі Луганської області ОСОБА_4 у
власність була передана земельна
частка (пай) із земель
сільськогосподарського призначення
площею 2,08 умовних кадастрових гектар,
що знаходиться на території
Просторівської сільської ради (колишнє
КСП «Батьківщина»), про що виданий
сертифікат серії ЛГ №0109289 та зроблений
відповідний запис у книзі реєстрації
сертифікатів за №171 від 19.02.1997 р. (а. с. 9).

Відмовляючи позивачці у задоволенні
позовних вимог, суд керувався
положеннями ст. ст. 1269 ч. 1, 1270 ч. 1, 1296 ЦК
України, ст. 49 Закону України «Про
нотаріат», роз'ясненнями у п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову
практику у справах про спадкування».
Суд виходив з того, що у провадженні
нотаріальної контори відкрита
спадкова справа на майно померлого
ОСОБА_4, та, оскільки відсутня постанова
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва
про право на спадщину, не підлягають
задоволенню вимоги щодо визнання права
на спадщину у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції у
оскаржуваному рішенні, оскільки вони
відповідають встановленим фактичним
обставинам та приписам норм
матеріального права.

Як вбачається з листів-відповідей від
23.09.2013 р. за №158/01-16 та від 20.11.2013 р. за №192
Білокуракинської державної
нотаріальної контори, стосовно майна
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
відкрита спадкова справа за №38/2013.
ОСОБА_2 є спадкоємцем, яка у
шестимісячний строк звернулась із
заявою про прийняття спадщини.
Постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії у спадковій справі не
виносилось (а. с. 29, 50).

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Як встановлено ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, що прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України «Про
нотаріат» нотаріальні дії вчиняються
після їх оплати, а також у
передбачених законом випадках після
сплати до бюджету податку з доходів
фізичних осіб та в день подачі всіх
необхідних документів.

Підстави для відмови у вчиненні
нотаріальних дій встановлені ч. 1 ст. 49
вказаного Закону. Зокрема, нотаріус або
посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, якщо не подано
документи, необхідні для вчинення
нотаріальної дії; нотаріус або
посадова особа, яка вчиняє нотаріальні
дії, не приймає для вчинення
нотаріальних дій документи, якщо
вони не відповідають вимогам,
встановленим у статті 47 цього Закону,
або містять відомості, передбачені
частиною третьою статті 47 цього
Закону. (п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49).

Згідно з ч. 3 - 4 цієї статті нотаріусу
або посадовій особі, яка вчиняє
нотаріальні дії, забороняється
безпідставно відмовляти у вчиненні
нотаріальної дії. На вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, нотаріус або посадова особа,
яка вчиняє нотаріальні дії,
зобов'язані викласти причини відмови
в письмовій формі і роз'яснити
порядок її оскарження. Про відмову
у вчиненні нотаріальної дії нотаріус
протягом трьох робочих днів виносить
відповідну постанову.

Як вже було зазначено вище, за
інформацією нотаріальної контори у
спадковій справі постанова про відмову
у вчиненні нотаріальної дії щодо
видачі позивачці свідоцтва про право
на спадщину не виносилась.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що саме нотаріусом їй було
рекомендовано звернутися до суду щодо
встановлення права на спадщину за умов
відсутності оригіналів документів про
право власності на зазначені вище
земельні ділянки (сертифікату та
Державного акту на земельну ділянку,
які були втрачені спадкодавцем) та
неможливості отримання дублікатів цих
документів. Крім того, апелянт
зазначає, що нотаріусом їй було
роз'яснено, що у зв'язку із боргом
спадкодавця перед ОСОБА_6 в сумі 54 045
грн. остання звернулась до
нотаріальної контори, тому лише після
сплати зазначеної суми ОСОБА_6 нотаріус
видасть письмову відмову у вчинення
нотаріальної дії.

Однак наявними у справі доказами
вбачаються дещо інші обставини. Так,
листом завідувача Білокуракинською
державною нотаріальною конторою від
08.11.2013 р. за вихідним №192, копія якого
долучена до апеляційної скарги,
позивачці роз'яснено, що 06.06.2013 р. від
ОСОБА_6 надійшла офіційна заява, з якої
вбачається, що рішенням
Білокуракинського районного суду від
27.01.2011 р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 було
стягнено 54045 грн., у зв'язку з чим за
даними Державного реєстру речових прав
ВДВС Білокуракинського РУЮ накладено
арешт на нерухоме майно ОСОБА_4
Позивачці вказаним листом роз'яснено
приписи ст. 1282 ЦК України щодо
зобов'язання спадкоємців задовольнити
вимоги кредитора за рахунок спадкового
майна, а також п. 4.17 глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, згідно з яким видача свідоцтва
про право на спадщину затримується до
зняття арешту, якщо на спадкове майно
накладено арешт судовими чи слідчими
органами (а. с. 62).

У листі-відповіді від 13.03.2014 р. за
вихідним №31/01-16 на запит апеляційного
суду Луганської області завідувач
Білокуракинської нотаріальної контори
послалась на п. 1 глави 13 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, згідно з яким постанова про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
виноситься тоді, коли особа письмово
звертається за вчиненням конкретної
нотаріальної дії. З цього листа
вбачається, що ані спадкоємець ОСОБА_4,
ані її довірена особа з документами,
які підтверджували б повноваження на
ведення спадкової справи, до
нотаріальної контори щодо вчинення
конкретної нотаріальної дії - видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті ОСОБА_4 не звертались.

Отже, судом першої інстанції
обгрунтовано встановлено, що постанова
у вчиненні нотаріальної дії щодо
видання свідоцтва про право на
спадщину у спадковій справі стосовно
майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
нотаріусом не виносилась, отже
відсутні підстави вважати, що
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину є
неможливим у зв'язку з відсутністю
оригіналів правовстановлюючих
документів про право власності на
майно чи з інших підстав.

Як роз'яснено в абзаці 2 п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30.05.2008 р. «Про судову практику у справах
про спадкування», свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, установленому
цивільним законодавством. За
наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають.

Виходячи з викладеного, враховуючи
відсутність постанови нотаріуса про
неможливість одержання позивачкою в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, колегія суддів
вважає правильним висновок суду у
оскаржуваному рішенні про відмову у
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено правовідносини
у заявлених позовних вимогах, норми
права, якими вони регулюються,
оскаржуване рішення суду відповідає
вимогам закону, доводами апелянта та її
представника висновки суду першої
інстанції не спростовуються порушень
процесуального законодавства при
розгляді справи та прийнятті рішення,
які могли б бути безумовною підставою
для його скасування, не встановлено,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 27
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: