Справа № 355/1893/13-ц Головуючий у І
інстанції Лисюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/1266/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 43
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Баришівського районного
суду Київської області від 10 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Баришівський РС
УДМС України в Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права користуванням житловим будинком
та усунення перешкод в користуванні
житловим будинком,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив
визнати відповідача таким, що втратив
право користування житловим будинком
по АДРЕСА_1 та зобов'язати
ВГІРФО Баришівського РВ ГУ МВС України
в Київській області зняти його з
реєстрації.

Вимоги позову обґрунтував тим, що йому
на праві власності належить житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1, в якому з 2001 року
зареєстрований його син - відповідач у
справі ОСОБА_3 Посилаючись на те, що
його син близько 11 років в спірному
будинку не проживає, в утриманні
будинку, ремонті, оплаті послуг за
електроенергію та газ, участі не
приймає, позивач просив його позов
задовольнити на підставі ст.405 ЦК
України.

Не погоджуючись з вказаним позовом у
жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в
якому просив визнати за ним право
користування житловим будинком та
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 не
чинити йому перешкод у користуванні
спірним житловим будинком.

Вимоги позову обґрунтував тим, що з
часу свого народження (ІНФОРМАЦІЯ_3) він
проживав разом з батьками в житловому
будинку по АДРЕСА_1. Даний будинок
належав його прабабі - ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4. У 1995 році його
батько ОСОБА_2 отримав право власності
на даний будинок на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом.
Зазначав, що після закінчення першого
класу Баришівської середньої школи,
він разом зі своїми батьками переїхав
на постійне місце проживання до
АДРЕСА_2. Після того, як його батьки у 2006
році розірвали шлюб, він проживав разом
з матір'ю та після закінчення дев'ятого
класу вступив до Київського
професійного ліцею транспорту. Під час
навчання у вказаному ліцеї він
проживав разом зі своїм батьком, однак
дружина батька вчиняла йому сварки, а
тому він з 2012 року почав проживав у
бабусі у АДРЕСА_3, а з серпня 2013 року
вселився в спірний будинок за місцем
своєї прописки по АДРЕСА_1, оскільки
влаштувався на постійну роботу, де
отримує заробітну плату та має змогу
проживати самостійно. Посилаючись на
те, що його батько заборонив проживати
йому в даному будинку та чинить
перешкоди у користуванні ним, ОСОБА_3
просив його позов задовольнити.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право користування
житловим будинком та
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами по
АДРЕСА_1. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити
перешкод у користуванні ОСОБА_3
вказаним житловим будинком та
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_3 до 30 червня 2013 року
навчався в Київському професійному
ліцеї транспорту, а тому з поважних
причин не проживав у спірному будинку
по АДРЕСА_1 понад строк, встановлений
ст.405 ЦК України.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 є членом сім`ї власника
спірного житлового будинку,
зареєстрований у вказаному будинку та
має законне право користуватися ним,
однак ОСОБА_2 чинить йому перешкоди в
користуванні цим будинком, а відтак
порушує право ОСОБА_3 на користування
будинком, яке підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2. З часу свого народження
ОСОБА_3 проживав разом з батьком
ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_5 у житловому
будинку по АДРЕСА_1, який
належав ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла.

05 серпня 1995 року ОСОБА_2 отримав право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
(а.с.11).

З копії будинкової книги та свідоцтва
про народження вбачається, що у
житловому будинку по АДРЕСА_1 з 20
серпня 1991 року зареєстроване місце
проживання ОСОБА_2, а з 21 липня 1995 року -
ОСОБА_3, як сина ОСОБА_2

Встановлено, що у 2001 році ОСОБА_2, його
дружина - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_3
переїхали на постійне місце проживання
у АДРЕСА_2. З 01 вересня 2001 року по 18
червня 2010 року ОСОБА_3 навчався у
Броварській загальноосвітній школі
І-ІІІ ступенів № 2.

Встановлено, що 26 травня 2006 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний і
після його розірвання, ОСОБА_3
продовжував проживати разом з матір'ю.

Також встановлено і не заперечується
сторонами, що у 2010 році ОСОБА_3 поступив
на навчання до Київського професійного
ліцею транспорту та почав проживати
разом із батьком ОСОБА_2 Однак дружина
батька вчиняла йому, ОСОБА_3, сварки, а
тому він у 2012 році переїхав проживати
до бабусі у АДРЕСА_3 Київської області.

30 червня 2013 року ОСОБА_3 здобув повну
загальну середню освіту у Київському
професійному ліцеї транспорту та з
серпня 2013 року почав проживати у
житловому будинку по АДРЕСА_1.

Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Отже, враховуючи вимоги закону та
встановлені обставини, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_3 з поважних причин не проживав у
спірному будинку по АДРЕСА_1 понад один
рік, встановлений ст.405 ЦК України,
оскільки він навчався до 30 червня 2013
року у Київському професійному ліцеї
транспорту.

Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є сином
ОСОБА_2 - власника житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи акту депутата Баришівської
селищної ради Л.О. Ващенко від 06 жовтня
2013 року, ОСОБА_2 встановив новий замок у
вхідних дверях житлового будинку по
АДРЕСА_1, чим чинить перешкоди ОСОБА_3 у
користування будинком (а.с.21).

З висновку ДІМ Баришівського РВ,
затвердженого начальником
Баришівського РВ ГУ МВС України в
Київській області від 08 жовтня 2013 року
видно, що 08 жовтня 2013 року до
Баришівського РВ ГУ МВС України в
Київській області звернувся ОСОБА_3 з
письмовою заявою про те, що його батько
ОСОБА_2 виганяє його з житлового
будинку по АДРЕСА_1 та
забороняє в ньому проживати (а.с.49).

Отже, встановивши, що ОСОБА_3 є членом
сім`ї власника спірного житлового
будинку, зареєстрований у вказаному
будинку та має законне право
користуватися ним, однак його батько
ОСОБА_2 чинить йому перешкоди в
користуванні цим будинком, а відтак
порушує його право на користування
будинком, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Таким чином рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, передбачених
законом підстав для його скасування
при апеляційному розгляді не
встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
позивач в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановлені судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди позивача з висновками суду
першої інстанції по їх оцінці.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив обставини справи, надані
сторонами докази, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову в первісному
позові ОСОБА_2 та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 і ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді