УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

Суддів:Ізмайлової Т. Л., Кадєтової
О.В., Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення
аліментів та грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 04 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
20 серпня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5, яка
діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_8,
про стягнення аліментів та грошових
коштів.

Вимоги за позовом обґрунтовували тим,
що з 1989 року ОСОБА_5 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 Від
шлюбу мають дітей: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9,
які мешкають разом із матір`ю та
знаходяться на її утриманні.

На даний час ОСОБА_7 навчається на 2-му
курсі денної форми навчання в Першому
Українському морському інституті м.
Севастополь, а ОСОБА_6 навчається на 2-му
курсі Морехідного коледжу технічного
флоту Одеської національної академії.

ОСОБА_5 за навчання сина ОСОБА_7 було
сплачено 8 187,06 грн.

У зв'язку із тим, що всі витрати на
проживання та навчання двох синів несе
ОСОБА_5, а відповідач з 2011 року не
приймає участі в матеріальному
забезпеченні дітей, позивачі просили
стягнути аліменти на користь ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 1 500,00 грн щомісячно до
досягнення ними 23 років, а також
стягнути одноразову грошову суму в
розмірі 4 093,53 грн.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04 квітня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 20 серпня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, щомісячно аліменти у розмірі Ѕ
частини його заробітку (доходу),
починаючи з 19 жовтня 2012 року та до
закінчення навчання, але не більше ніж
до досягнення ними 23 років. Стягнуто
одноразово з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
грошові кошти в сумі 4 093,53 грн.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_8
просить зазначені рішення першої та
апеляційної інстанцій скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, в частині
стягнення аліментів на
неповнолітнього ОСОБА_6, а в іншій
частині позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_8 не приймає участі в
матеріальному забезпеченні дітей, та
враховуючи те, що він працює на
постійній основі, тому відповідно до
вимог ст. ст. 182, 184 СК України з нього
мають бути стягнути аліменти в розмірі
Ѕ частини заробітку на утримання дітей
до закінчення навчання, але не більше
ніж до досягнення ними 23 років.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги про стягнення одноразової
грошової суми, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що з ОСОБА_8 відповідно
до вимог ст. 185 СК України має бути
стягнута одноразово половина вартості
за навчання ОСОБА_7 в розмірі 4 093,53 грн.

Повністю з такими висновками суду
першої та апеляційної інстанцій
погодитись не можна, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
03 червня 1989 року.

В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них
народився син - ОСОБА_7, який на момент
звернення до суду досяг повноліття та
навчається в Першому Українському
морському інституті м. Севастополь.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син
ОСОБА_6, який на момент звернення до
суду не досяг повноліття.

Як вбачається із змісту позовної заяви
ОСОБА_5, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, а також сам
повнолітній ОСОБА_7 просили стягнути
аліменти на користь неповнолітнього
ОСОБА_6 та повнолітнього ОСОБА_7 до
досягнення ними 23 років.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Отже, відповідно до вимог ст. ст. 180-184 СК
України, правом на звернення до суду з
позовом про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини, а
саме ОСОБА_6, має той з батьків з ким
проживає неповнолітній, в даному
випадку - це ОСОБА_5 Аліменти стягуються
судом до досягнення дитиною
повноліття.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування судами
окремих норм сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №
3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що
стягнення аліментів на дочку, сина, які
досягли повноліття, з підстав,
передбачених статтями 198, 199 СК,
здійснюється у судовому порядку за
новою позовною заявою.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 досяг повноліття та навчається
на другому курсі в Першому
Українському морському інституті м.
Севастополь.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання ( ч. 3 ст. 199 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 20 постанови від 15
травня 2006 року № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

В порушення зазначених вимог, суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення
про стягнення аліментів, не визначився
з характером спірних правовідносин та
правовою нормою що підлягає
застосуванню, а також порушення вимог
ст. ст. 182-184 стягнув аліменти на користь
неповнолітнього ОСОБА_6 до досягнення
ним 23 років, не звернувши уваги на те, що
стягнення аліментів на повнолітніх
дітей до досягнення ними 23 років
передбачено ст. ст. 198-201 СК України.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги про стягнення аліментів на
повнолітнього ОСОБА_7, не перевірив
наявність доказів, які підтверджували
потребу повнолітнього ОСОБА_7 у
матеріальній допомозі у зв'язку з
навчанням, а також наявністю у
відповідача можливості надавати таку
допомогу та не перевірив його доводів з
цього приводу, а тому дійшов
передчасного висновку про задоволення
позовних вимог.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що задовольняючи
позовні вимоги, в частині стягнення
одноразової допомоги відповідно до
вимог ст. 185 СК України, суд першої
інстанції стягнув її на користь
неповнолітнього ОСОБА_6, не звернувши
уваги, що дану допомогу позивачі
просили стягнути у зв'язку із платою за
навчання ОСОБА_7, що є також порушенням
норм процесуального права, що потягло
ухвалення незаконного рішення.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
рішення суду першої інстанції без змін,
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не
виконав, на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув,
не перевірив доводів апеляційної
скарги, не зазначив конкретних
обставин та фактів, що спростовують
такі доводи.

За таких обставин, визнати ухвалені
судові рішення законними і
обґрунтованими не можна, тому вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
20 серпня 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

О.В.
Кадєтова

В.І.
Мартинюк

М.І.
Наумчук