Справа № 296/9877/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"20" березня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
у складі:

головуючого - судді Анциборенко
Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,-

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та просить стягнути з
відповідача борг за договором позики
від 05.05.2011 року у сумі 12 000 грн., 20 % річних
суми боргу та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 05.05.2011 року надав
відповідачу у борг кошти в сумі 12 000
гривень. Підтвердженням укладення
договору позики є розписка відповідача
про одержання коштів. Строк повернення
було визначено 04.05.2012 року. Однак,
відповідач гроші не повернув і на
прохання повернути суму позики в
добровільному порядку не реагує, на
контакт не виходить.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю та пояснив,
що на час розгляду справи він не має
оригіналу розписки та не пам'ятає, де
він подівся.

Також не заперечує тієї обставини, що
відповідач частково гроші в сумі 5 000
гривень йому повернув. Однак, просить
стягнути всю суму боргу у розмірі 12 000
гривень та 20% річних у зв'язку з тим, що
відповідач взяв і здав на металобрухт
його автомобіль і, крім 12 000 гривень,
позичив ще гроші на ремонт мопеда, які
також не повернув і мопед не
відремонтував.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що він лікувався в
Житомирському обласному
психіатричному диспансері та гроші
потрібні були на лікування. На час
написання розписки він був
неадекватний та перебував під дією
препаратів. Пояснив, що він є
дієздатним, однак, не працює.

Позивач не має оригіналу розписки,
оскільки знищив його. Оскільки 06.09.2011
року він повернув позивачу 5 000 грн.
боргів, тому вимоги відповідача про
повернення 17 000 грн. вважає шантажем.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінюючи
в сукупності зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Тобто, саме розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей, є доказом
факту укладення договору позики та
факту передачі визначеної грошової
суми.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Статтею 59 ЦПК України встановлено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У підтвердження позовних вимог
позивачем надано ксерокопію розписки
від 05.05.2011 року про отримання ОСОБА_2 у
борг грошей у розмірі 12 000 гривень у
ОСОБА_1 до 04.05.2012 року під двадцять
відсотків річних (а.с.3).

Оскільки позивач у судовому засіданні
пояснив, що надати оригінал розписки не
може, а ксерокопія документа не має
обов'язкових реквізитів, у тому числі
оригіналу підпису особи, що надають
йому юридичної сили документа, тому суд
приходить до висновку, що ксерокопія
розписки не є допустимим доказом факту
укладення договору позики та факту
передачі визначеної грошової суми.

Щодо наявності розписки від 06.09.2011 року
про отримання позивачем від
відповідача 5000 гривень боргу (а.с.32),
оригінал якої оглянуто у судовому
засіданні, то у зазначеній розписці не
зазначено, про який саме борг йде мова,
а сторони пояснили про наявність
різних зобов'язань між собою з приводу
грошей та різного майна.

Враховуючи, що розписка або інший
документ, який посвідчує передання
позикодавцем відповідачеві визначеної
грошової суми позивачем суду не надані,
тобто, не надано доказів у
підтвердження укладення між сторонами
договору позики, тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.1046, 1047 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Рішення може
бути оскаржене в апеляційний суд
Житомирської області через
Корольовський районний суд м. Житомира
на протязі десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя
Н. М.
Анциборенко