Справа №587/2316/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Моісеєнко О. М.Номер
провадження 22-ц/788/336/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 50
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В., Рибалки В. Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 10 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом Сумської
районної державної адміністрації в
інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
третя особа: Служба у справах дітей
Сумської районної державної
адміністрації,

про позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів на утримання
дітей, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 10 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Відібрано у ОСОБА_3 її малолітніх дітей:
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення
ОСОБА_3 батьківських прав.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітніх дітей: сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх
видів її заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на кожну дитину
щомісячно, починаючи з 12 вересня 2013
року і до повноліття дітей. Кошти
перераховувати на особові рахунки
дітей в установах Ощадного банку
України.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
243,60 грн. судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове про відмову в позові.

По суті доводить, що суд першої
інстанції прийнявши рішення про
відібрання дітей вийшов за межі
позовних вимог. Вказує, що в
мотивувальній частині рішення не
наведено посилання на норми
матеріального права, на підставі яких
суд дійшов висновку про відібрання
дітей у матері.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 підтримали доводи
апеляційної скарги, а представник
Служби у справах дітей Сумської РДА
Литвиновська Л.В. та прокурори Черненко
О.М., Воробей Л.В. заперечували проти
них, вважали рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є
матір'ю трьох неповнолітніх дітей, а
саме - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 укладений 22
квітня 2004 року, розірвано 13 вересня 2006
року, в інших шлюбах з того часу ОСОБА_3
не перебувала.

Актом від 21 вересня 2007 року
встановлено, що мати ОСОБА_3 покинула
сина ОСОБА_5 у чужих людей без догляду.

Рішенням Великочернеччинської
сільської ради від 21 вересня 2007 року
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 поміщено до
державного виховного закладу в зв'язку
з ухиленням ОСОБА_3 від виконання її
батьківських обов'язків.

Рішенням виконавчого комітету
Глухівської міської ради Сумської
області №356 від 20 листопада 2008 року
встановлено опіку над малолітнім
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено
опікуном ОСОБА_10

Рішенням виконавчого комітету
Глухівської міської ради Сумської
області №154 від 18 червня 2009 року ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статусу дитини,
позбавленої батьківського піклування.
З даного рішення вбачається, що батьки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - батько ОСОБА_8 та
мати ОСОБА_3 відповідно довідки МРВ
№12090 від 13 листопада 2008 року
перебувають у розшуку.

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована в
АДРЕСА_1, але фактично тимчасово
проживала без реєстрації в АДРЕСА_2,
власником будинку якого був ОСОБА_11,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. За період
проживання на території
Великочернеччинської сільської ради
ОСОБА_3 зарекомендувала себе негативно:
ніде не працювала, вихованням дітей не
займалася, постійно залишала їх без
догляду, вела аморальний спосіб життя,
вживала спиртні напої.

18 квітня 2012 року відповідно рішення
Великочернеччинської сільської ради
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, направленно до
державного виховного закладу.
Відомості про батька у свідоцтві про
народження ОСОБА_6 записані відповідно
ч. 1 ст. 135 СК України (зі слів матері).

ОСОБА_3 проживає з різними
співмешканцями, спілкується з людьми,
які ведуть аморальний спосіб життя та
вживають спиртні напої, від жителів
села надходили скарги на ОСОБА_3 за
крадіжки на присадибних ділянках.
Стосовно повернення дітей у родину
відповідачка до органів опіки і
піклування не зверталася. Тривалий час
офіційно не працювала та зловживала
спиртними напоями, через що не
приділяла дітям належної уваги. На час
розгляду справи працевлаштувалася, але
нею не створені належні умови для
проживання та навчання дітей.

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов від 09 січня 2014
року, у будинку ОСОБА_12, де відповідачка
не зареєстрована і договір оренди на
який не укладено, задовільні умови для
проживання дітей. Однак, дитячі речі не
відповідають віку дитини. Умови, які
там створені є тимчасовими та штучними.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування Сумської РДА, відповідачку
доцільно позбавити батьківських прав
відносно її неповнолітніх дітей -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з підстав ухилення від
виконання ОСОБА_3 її батьківських
обов'язків, стягнувши аліменти на їх
утримання.

Врахувавши такі обставини, суд першої
інстанції дійшов висновку, що на момент
вилучення дітей органом опіки та
піклування для цього були всі підстави.
Поведінка відповідачки свідчила про її
ухилення від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції також встановив,
що позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, відповідачка
напередодні розгляду справи
працевлаштувалась, а тому не знайшов
достатніх підстав для позбавлення її
батьківських прав. Однак, умови для
повноцінного розвитку та безпечного
проживання дітей відсутні, тому,
повернення дітей відповідачці є
передчасним. За встановлених обставин,
є достатньо підстав для відібрання
дітей без позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав та стягнення з неї
аліментів.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено Сумською
районною державною адміністрацією,
тоді як ОСОБА_3 на порушення положень
ст. 60 ЦПК України, не надала належних
доказів на підтвердження своїх
заперечень.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, як убачається з матеріалів справи
відповідачка ОСОБА_3 має негативні
характеристики, не має постійного
місця проживання, умисно ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків щодо сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та зловживає спиртними
напоями.

Дані обставини підтверджуються
довідками-характеристиками та
довідками виконавчого комітету
Великочернеччиської сільської ради
від 04 липня 2013 року та від 09 січня 2014
року (а.с. 8-10, 50), фотокопією листа
Сумського районного центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді (а.с. 12),
висновками Сумської РДА Сумської
області про позбавлення батьківських
прав (а.с. 122-126),відносно сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1: фотокопіями рішення
виконавчого комітету Сумської міської
ради (а.с. 22), рішенням опікунської ради
Великочернеччинської сільської ради
від 21 вересня 2007 року про направлення
до державного виховного закладу (а.с. 23),
актами від 21 вересня 2007 року (а.с. 24, 25),
рішенням виконавчого комітету
Глухівської міської ради Сумської
області №356 від 20 листопада 2008 року про
встановлення опіки (а.с. 29), рішенням
виконавчого комітету Глухівської
міської ради Сумської області №154 від 18
червня 2009 року про надання статусу
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування (а.с. 30) та
відносно дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2:
листами КЛЗСОР «Сумський обласний
спеціалізований будинок дитини» (а.с. 15,
17-19), рішенням опікунської ради
Великочернеччинської сільської ради
від 18 квітня 2012 року про направлення до
державного виховного закладу (а.с. 14), та
іншими матеріалами справи.

Колегією суддів для більш детального
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, даних про особу ОСОБА_3, та
її відношення до виховання дітей, були
зроблені відповідні запити до
Сумського МВ УМВС України в Сумській
області, Сумського РВ УМВС України в
Сумській області, Комунального
лікувально-профілактичного закладу
Сумської обласної ради «Сумський
обласний спеціалізований будинок
дитини», для з'ясування дійсних
обставин справи.

Так, з відповідей Сумського МВ УМВС
України в Сумській області та
Сумського РВ УМВС України в Сумській
області вбачається, що відповідачка
ОСОБА_3 з березня 2005 року до 28 травня 2013
року неодноразово притягувалася до
адміністративної відповідальності, а
саме: 3 рази за невиконання
батьківських обов'язків, 5 разів за
проступки пов'язані з вживанням
алкогольних напоїв, 1 раз за дрібне
хуліганство та 1 раз за проживання без
паспорта та без прописки (а.с. 95, 96, 120).

З відповіді КЛЗСОР «Сумський обласний
спеціалізований будинок дитини»
вбачається, що малолітня ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 при поступленні 18 квітня
2012 року була брудною, одягнена у
брудний одяг з неприємним запахом, а
також відповідно аналізу від 26 квітня
2012 року №4309: в дитини виявлено антитіла
до збудника венеричної хвороби,
висновком Сумського обласного
шкірвендиспансеру поставлена на
диспансерний облік для серологічного
контролю з приводу народження матір'ю,
що за два роки до народження отримала
лікування венеричної хвороби, на якому
перебувала 6 місяців з регулярним
клініко-серологічним контролем і 09
жовтня 2012 року з диспансерного обліку
знята (а.с.97).

Крім того, в судовому засіданні при
апеляційному перегляді справи
апеляційним судом відповідачка ОСОБА_3
визнавала, що мають випадки
зловживання нею спиртними напоями,
неналежного виховання дітей, зокрема
сина вона не бачила декілька років, не
цікавилась його особистим життям.

26 грудня 2013 року відповідачка ОСОБА_3
працевлаштувалася до ТОВ «ЕКО» (а.с. 53),
що суд першої інстанції оцінив як
намагання ОСОБА_3 повернути собі дітей,
проте колегією суддів з'ясовано, що 21
січня 2014 року вона звільнилася за
власним бажанням з ТОВ «ЕКО» (а.с. 111-112).

Також, колегією суддів встановлено, що
відповідачка ОСОБА_3 не оскаржувала в
установленому порядку рішень органів
опіки і піклування про відібрання
дітей.

Рішення суду першої інстанції
відповідає нижчезгаданим нормам
матеріального права.

Так, відповідно частин 5-6 ст. 19 СК
України орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини.

Статтею 170 СК України, передбачено, що
суд може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2 - 5 частини
першої статті 164 цього Кодексу, а також
в інших випадках, якщо залишення дитини
у них є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається
другому з батьків, бабі, дідові, іншим
родичам - за їх бажанням або органові
опіки та піклування.

У виняткових випадках, при
безпосередній загрозі для життя або
здоров'я дитини, орган опіки та
піклування або прокурор мають право
постановити рішення про негайне
відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування
зобов'язаний негайно повідомити
прокурора та у семиденний строк після
постановлення рішення звернутися до
суду з позовом про позбавлення батьків
чи одного з них батьківських прав або
про відібрання дитини від матері,
батька без позбавлення їх батьківських
прав.

З таким позовом до суду має право
звернутися прокурор.

Якщо відпадуть причини, які
перешкоджали належному вихованню
дитини її батьками, суд за заявою
батьків може постановити рішення про
повернення їм дитини.

При задоволенні позову про відібрання
дитини від матері, батька без
позбавлення їх батьківських прав суд
вирішує питання про стягнення з них
аліментів на дитину.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина
має право на те, щоб бути вислуханою
батьками, іншими членами сім'ї,
посадовими особами з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо її
виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення
всупереч думці дитини, якщо цього
вимагають її інтереси.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не досягли віку,
передбаченого вищевказаним нормами
закону.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» №3 від 30 березня 2007
року, з послідуючими змінами і
доповненнями, зокрема, передбачено, що
зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось
із батьків або їх обох з урахуванням
її характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин
справи відмовити в задоволенні позову
про позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей)
і поклавши на органи опіки та
піклування контроль за виконанням
ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи
таке рішення, суд має право вирішити
питання про відібрання дитини у
відповідача і передачу органам опіки
та піклування (якщо цього потребують її
інтереси), але не повинен визначати при
цьому конкретний заклад.

Правильно встановлені судом першої
інстанції обставини справи згідно
належних, допустимих та достовірних
доказів, дають підстави для висновків
також про те, що втручання у право
відповідачки на повагу до сімейного
життя мало законну мету - захист
інтересів малолітніх дітей та було
необхідним у демократичному
суспільстві, оскільки існує реальна
небезпека, що у випадку залишення дітей
під опікою відповідачки, дочка
зазнаватиме жорстокого поводження,
дочка і син не отримували та не будуть
отримувати найближчим часом
повноцінного виховання, емоційної
підтримки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції узгоджується з положеннями
ст. 8 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Як уже зазначалось, закон прямо
передбачає, що якщо відпадуть причини,
які перешкоджали належному вихованню
дитини її батьками, суд за заявою
батьків може постановити рішення про
повернення їм дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 10 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -