Провадження № 2/254/791/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 березня 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючий-суддя
Сенчишин Ф.М.

При секретарі
Литовченко М.О.

За участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення компенсації витрат на
утримання спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, на підставі договору про
розділ житлового будинку в натурі та
припинення спільної часткової
власності від 30 серпня 2012 року
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, було поділене в
натурі між трьома власниками в
наступному порядку.

- ОСОБА_5, було виділено в натурі 64/100
частини домоволодіння, які складаються
з окремого розташованого будинку під
літ. М-1 загальною площею 61,5 кв.м. за
вищевказаною адресою;

- позивачці ОСОБА_1, було виділено в
натурі 18/100 частин домоволодіння, які
складаються з окремого розташованого
будинку під літ. А-1 загальною площею 34,0
кв.м.,

- ОСОБА_3 залишилася власником 18/100
частини домоволодіння, яке складається
з окремого розташованого будинку під
літ. А-1 загальною площею 34,0 кв.м.
Позивачка наголошує на тому, що, таким
чином, їй і відповідачці в рівних
частках належить домоволодіння, яке
складається з окремого розташованого
будинку під літ. А-1 загальною площею 34,0
кв.м. На сьогоднішній день, житлові
будинки під літ. М- 1 і літ. А-1
знаходиться як в окремому фактичному
користуванні, володінні та
розташуванні, так і в юридичному,
оскільки позивачка і відповідачка
фактично користуються і володіють
другим будинком під літ. А-1. Згідно
даних технічних паспортів виданих
сторонам на житловий будинок літ. А-1,
він є двоповерховим і складається з:

- квартири № 1, розташованої на 1-му
поверсі, складається з однієї житлової
кімнати, площею 15,7 кв.м, кухні площею 8,9
кв.м, тамбуру площею 1,1 кв.м і комори
площею 8,3 кв.м.;

- квартири № 2, розташованої на 2
поверсі, що складається з тамбуру
площею 2,4 кв.м., передпокою площею 4,5
кв.м., коридору площею 0,8 кв. м., туалету
площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 3,3
кв.м., кухні площею 7,9 кв. м., житлової
кімнати площею 5,5 кв.м., коридору площею
9,2 кв. м., житлової кімнати площею 13,1 кв.
м. Позивачка стверджує, що відповідачка
не допомагає матеріально в утриманні
вищевказаного майна. ОСОБА_1 оплачує
всі витрати, пов'язані з вищевказаним
житловим будинком. ОСОБА_3 не хоче
добровільно брати участь у покращенні
та утриманні спільного майна. З 2007 року
відповідачка самоусунулася від
утримання спільного майна і не бажає
добровільно брати участь у
матеріальних витратах на утримання
будинку, що може призвести до
руйнування і псування будови. Весь цей
час позивачка змушена була витрачати
свої особисті грошові кошти на
поліпшення і підтримку будинку в
нормальних санітарних і житлових
умовах, робила поточний ремонти,
підключила будинок до центрального
водо, тепло та газопостачання, утеплила
будинок, замінила покрівлю, встановила
необхідні лічильники і т.п. На
неодноразові звернення до
відповідачки взяти участь матеріально
в утриманні будинку, остання
відповідала позивачці відмовою
посилаючись на відсутність грошей.
Позивачкою були проведені наступні
роботи:

- в жовтні 2013 року на утеплення фасаду
було витрачено 14232,55 грн.

- в 2007 році на газифікацію
домоволодіння було витрачено 27649,25 грн.,
на монтаж системи теплопостачання - 12510
грн.,

- в 2008 році на внутрішні оздоблювальні
роботи було витрачено 4757 грн.,
облаштування конструкції покрівлі - 14137
грн., роботи з водопостачання та
каналізації - 35155,86 грн., земельні роботи
- 1745 грн.,

- 2009 році на встановлення та заміну
вікон було витрачено18623,52 грн.

Крім цього, для проведення всіх
вищевказаних ремонтно-будівельних
робіт позивачка несла витрати,
пов'язані з придбанням необхідних і
супутніх будівельних матеріалів
загалом на суму 57885,04 грн. Усього
позивачкою понесені витрати на
загальну суму в розмірі 186695,22 грн. У
зв'язку з тим, що сторони є власниками в
рівних частках їхнього будинку,
позивачка вважає можливим і
справедливим стягнення з відповідачки
на її користь половини цих коштів в
сумі 93347,61 грн., про що просить суд
ухвалити відповідне рішення.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали
в повному обсязі вимоги за позовною
заявою та фактичні обставини на яких
вони ґрунтуються. Визнають той факт, що
строк позовної давності за частиною
позовних вимог позивачкою пропущений і
просять такий строк позивачці
поновити, оскільки відповідачка
переконувала позивачку втому, що в
подальшому поверне частину витрачених
нею грошей і лише у вересні 2013 року
відмовилася повертати гроші.

В суді відповідачка ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 заперечили проти
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, оскільки в тій частині будинку,
яка належить відповідачці такий обсяг
робіт, який зазначає позивачка,
проведений не був. Стверджують, що
будівельні матеріали, чеки на які
прикладає позивачка, буди витрачені на
житловий будинок літ. М-1. Відповідачка
будь якої згоди на проведенні
ремонтних робіт ніколи позивачці не
надавала. Наполягають на застосуванні
до позовних вимог наслідків пропущення
строку позовної давності.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить
з того, що рішенням Будьоннівського
районного суду м. Донецька № 2-825/11 від 21
квітня 2011 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
домоволодіння між співвласниками
встановлені наступні фактичні
обставини, які не підлягають
повторному доказуванню:

Домоволодіння АДРЕСА_1 за обліками БТІ
перебувало у спільній частковій
власності позивачки ОСОБА_1 (3/4) та
відповідачки ОСОБА_3 (43/100).

За технічним паспортом БТІ,
домоволодіння АДРЕСА_1 складається з
жилого будинку літ. А-2, жилого будинку
літ. М-1, гаражу літ. В, сараю літ. Г,
зливної ями літ. Л, огородження № 1, 2, 4-6,
замощення І, ІІ.

Цим же рішенням, роз'ясненим ухвалою
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 14 жовтня 2011 року, поділене
домоволодіння АДРЕСА_1 між
співвласниками, з припиненням право
спільної часткової власності на
зазначений об'єкт нерухомості:

Виділено в натурі із спільного майна
ОСОБА_1 та визнано за нею право
приватної власності на майно, яке
складало 82/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 у складі:

- частини житлового будинку літ. А-2, яка
складається з:

а) кімнати № 6 жилою площею 15,7 кв.м.;

б) кухні № 7 загальною площею 9,1 кв.м.;

в) підсобного приміщення № 8 загальною
площею 1,1 кв.м.;

г) підсобного приміщення № 9 загальною
площею 8,3 кв.м.;

- житлового будинку літ. М-1 загальною
площею 61,5 кв.м., жилою площею 33,6 кв.м.;

Виділено в натурі із спільного майна
ОСОБА_3 та визнано за нею право
приватної власності на майно, яке
складало 18/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 у складі:

- частини житлового будинку літ. А-2, яка
складається з:

а) тамбуру № І загальною площею 2,4 кв.м.;

б) вітальні № 1 загальною площею 4,5 кв.м.;

в) коридору № 2 загальною площею 0,8 кв.м.;

г) вбиральні № 3 загальною площею 1,1
кв.м.;

д) ванної № 4 загальною площею 3,3 кв.м;

е) холу № 5 загальною площею 7,9 кв.м.;

ж) кімнати № 10 жилою площею 5,5 кв.м.;

і) коридору № 11 загальною площею 9,2
кв.м.;

к) кімнати № 12 жилою площею 13,1 кв.м.;

- ганку літ. а3;

- погребу а4;

- гаражу літ. В;

- сараю літ. Г;

Зливну яму літ. Л, замощення І, ІІ,
огородження № 1, 2, 4-6 залишено у
спільному користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_3.

Зобов'язано ОСОБА_1 в житловому будинку
літ. А-2:

- закласти дверний отвір з кімнати № 6 в
хол № 5;

- встановити дверний блок в отворі з
кухні № 7 в підсобне приміщення № 8;

- облаштувати дверний отвір з
підсобного приміщення № 8 в двір,
переобладнавши вказане приміщенні в
тамбур;

Зобов'язано ОСОБА_3 в житловому
будинку літ. А-2 переобладнати хол № 5 в
кухню, обладнавши її побутової газовою
плитою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
компенсацію зменшення частки у праві
спільної власності у розмірі 23366
(двадцять три тисячі триста шістдесят
шість) гривень 25 (двадцять п'ять)
копійок.

Вказане рішення сторонами не
оскаржувалося та набрало законної сили
04 травня 2011 року.

13 червня 2012 року ОСОБА_1 64/100 частин двох
зазначених житлових будинків з
надвірними побудовами за нотаріально
посвідченим договором дарування були
подаровані ОСОБА_5.

30 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6.
був укладений та
нотаріально-посвідчений договір про
поділ житлового будинку в натурі та
припинення спільної часткової
власності, за яким ОСОБА_6. було
виділено житловий будинок літ. М-1, а
ОСОБА_1 належну їй частину житлового
будинку літ. А-2.

Позивачкою надані копії товарних
чеків, актів виконаних робіт,
кошторису, видаткових накладних,
рахунків-фактур та договорів на
підтвердження понесених нею витрат:

- в 2007 році на газифікацію
домоволодіння у розмірі 27649,25 грн., на
монтаж системи теплопостачання - 12510
грн.,

- в 2008 році на внутрішні оздоблювальні
роботи у розмірі 4757 грн., облаштування
конструкції покрівлі - 14137 грн., роботи з
водопостачання та каналізації - 35155,86
грн., земельні роботи - 1745 грн.,

- 2009 році на встановлення та заміну
вікон у розмірі 18623,52 грн.,

- на придбання будівельних матеріалів
впродовж 2007-2009 років у розмірі 57885,04 грн.

- в жовтні 2013 року на утеплення фасаду у
розмірі 14232,55 грн.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили
той факт, що позивачкою проводилися
ремонтні роботи в зазначеному
домоволодінні, їх обсяг а також той
факт, що домоволодіння потребувало
ремонту, як непридатне для проживання.

Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Вирішуючи питання щодо того, чи були
зазначені витрати такими, що понесені
на утримання спільного майна, суд
виходить з того, що спільна власність
сторін на майно була припинена з 04
травня 2011 року і з цього часу
домоволодіння не є спільною частковою
власністю сторін.

Відповідно, позивачка несла витрати по
утриманню спільного майна лише в 2007-2009
роках, і розмір таких витрат склав 172462,67
грн.

Посилання позивачки на те, що частки
сторін були рівними суперечить
встановленим судом фактичним
обставинам справи, за якими на вказаний
період частка позивачки складала 82/100, а
відповідачки - 18/100.

Оскільки сторони згідно вимог ст. 360 ЦК
України як співвласники зобов'язані
брати участь у витратах на утримання
спільного майна відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності, позивачка мала право на
компенсацію від відповідачки 18/100
частки від понесених нею витрат, що
дорівнює 24144,77 грн. (172462,67 х 14/100). На
підставі викладеного, позовні вимоги в
іншій частині за цей період
задоволенню не підлягають через те, що
не ґрунтуються на вимогах закону та
встановлених судом фактичних
обставинах.

При цьому, і зазначені 24144,77 грн.
стягненню з відповідачки на користь
позивачки задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивачкою
позовні вимоги в цій частині заявлено
поза межами трирічного строку позовної
давності.

Посилання позивачки та її представника
на поважні причини пропуску строку
позовної давності судом до уваги не
приймаються, оскільки жодним доказом
не підтверджені та самі по собі у
якості поважних причин не можуть бути
розцінені.

Суд не вбачає інших поважних причин
пропущення строку позовної давності,
позивачка та її представник на такі
поважні причини не посилаються, а
відповідачка та її представник
наполягають на застосуванні наслідків
пропущення строку позовної давності.

Суд враховує, що згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК
України, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

В судовому засіданні не встановлені
факти вчинення відповідачкою дій, які б
свідчили про визнання нею свого боргу,
тобто перебіг строку позовної давності
не переривався.

За перелічених обставин, на підставі ч.
4 ст. 267 ЦК України у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
компенсації витрат на утримання
спільного майна у розмірі 24144,77 грн.
слід відмовити.

Щодо витрат на утримання будинку в 2013
році, суд виходить з того, що на
зазначений час сторони були власниками
окремих об'єктів нерухомості,
позивачкою не доведено, що вона
утримувала і об'єкт нерухомості, що
належить відповідачці, що вона
отримувала попереднє схвалення від
відповідачки на вчинення таких дій, або
відповідачка в подальшому схвалила
такі витрати.

За наведених обставин, у задоволенні
позовних вимог в цій частині також слід
відмовити.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позовних вимог, понесені ОСОБА_1 судові
витрати розподілу між сторонами не
підлягають, а оскільки нею судовий збір
був сплачений не у повному обсязі, з
ОСОБА_1 до доходу Держави слід стягнути
судовий збір у розмірі 466,74 грн. (93347,61 х 1%
- 466,74).

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають
стягненню судові витрати зі сплати
судового збору у розмірі 121,80 грн. (а.с.
122).

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення компенсації
витрат на утримання спільного майна -
відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати зі сплати судового
збору у розмірі 121 (сто двадцять одна)
гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 до доходу Держави
судовий збір у розмірі 466 (чотириста
шістдесят шість) гривень 74 (сімдесят
чотири) копійки.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд Донецької
області через Будьоннівський районний
суд м. Донецька протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Рішення
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий :