Номер провадження № 22-ц/785/1455/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Виноградової
Л.Є.,Сегеди С.М.,

при секретарі: Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Кальчівської
сільської ради Болградського району
Одеської області про поновлення на
роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, за апеляційною скаргою
Кальчівської сільської ради
Болградського району Одеської області
на рішення Болградського районного
суду Одеської області від 28 листопада
2013 року, -

встановила:

21 серпня 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до
Кальчівської сільської ради
Болградського району Одеської області
про поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, який в ході
судового засідання уточнила і просила
поновити її на роботі на посаді
художнього керівника Кальчівського
будинку культури скасувати
розпорядження голови Кальчівської
сільської ради № 16 від 14.06.2013 року, та
стягнути середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу, допустивши
негайне виконання рішення суду в
частині поновлення на роботі,
посилаючись в обгрунтування своїх
вимог на те, що вона змушена була
написати заяву про звільнення за
власним бажанням певними обставинами
та особами, від яких залежало подальше
перебування її на займаній посаді,
стверджуючи, що не бажала звільнятися
оскільки іншої роботи не може знайти за
сімейним обставинами - в неї чоловік
тяжко хворіє і є інвалідом, а також, на
її утриманні перебуває двоє дітей.

Рішенням Болградського районного
суду Одеської області від 28 листопада
2013 року позов ОСОБА_2 до Кальчівської
сільської ради Болградського району
Одеської області про поновлення на
роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу було задоволено частково.

Скасовано розпорядження голови
Кальчівської сільської ради № 16 від
14.06.2013 року про звільнення з роботи
ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на
посаді художнього керівника
Кальчівського будинку культури.

Допушено негайне виконання
рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_2 на роботі на посаді художнього
керівника Кальчівського будинку
культури.

В частині позовних вимог про
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу було
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Кальчівська сільська рада
Болградського району Одеської області
подала апеляційну скаргу у якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, пояснення
сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов у частині
скасування розпорядження голови
Кальчівської сільради про звільнення
позивачки із займаної посади
художнього керівника Кальчівського
будинку культури, районний суд виходив
з того, що працівник, з яким укладено
трудовий договір на невизначений
строк, може за власною ініціативою його
розірвати, попередивши про це власника
або уповноважений ним орган письмово
за два тижні і протягом цього строку
має право відкликати подану ним заяву
про звільнення. Розпорядження про її
звільнення було видано в день подачі
заяви і відповідно позивачка була
позбавлена можливості протягом
двотижневого терміну її відкликати.

Однак погодитись з такими висновками
районного суду не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд неправильно
застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує, ухвалює нове рішення з
наступних підстав.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 6
листопада 1992 року зі змінами від 1
квітня 1994 року; 26 жовтня 1995 року; 25
травня 1998 року "Про практику розгляду
судами трудових спорів" у справах про
звільнення за ст. 38 КЗпП України суди
повинні перевіряти доводи працівника
про те, що власник або уповноважений
ним орган примусили його подати заяву
про розірвання трудового договору.

Працівник, який попередив власника або
уповноважений ним орган про розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк, вправі до
закінчення строку попередження
відкликати свою заяву і звільнення у
цьому випадку не проводиться, якщо на
його місце не запрошена особа в порядку
переведення з іншого підприємства,
установи, організації.

Якщо після закінчення строку
попередження трудовий договір не був
розірваний і працівник не наполягає на
звільненні, дія трудового договору
вважається продовженою.

У ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка подала заяву
про звільнення з роботи 4 червня 2013
року, у якій просила звільнити її за
власним бажанням з 14 червня 2013 року. Її
заяву було задоволено і видано
розпорядження про звільнення з роботи
з вказаної у ній дати.

Про те, що заяву подано було нею під
примусом, у тексті заяви не йдеться.
Інших даних, які б свідчили про
небажання позивачки звільнятись з
роботи, суду нею надано не було.

Сама ж вона пояснила, що подала заяву
про звільнення під впливом власних
емоцій.

Не підтверджено також посилання
позивачки на термінову необхідність
пройти курс лікування.

Слід також зазначити, що після подачі
заяви про звільнення позивачка
припинила роботу на підприємстві з 14
червня 2013 року - з дня видачі
розпорядження про звільнення, а курс
лікування проходила з 22 червня 2013 року.

Із змісту ст 38 КЗпП України вбачається,
що працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповновжений ним орган
письмово за два тижні, однак останній
повинен розірвати трудовий договір у
строк, про який просить працівник.

У своїй заяві про звільнення позивачка
вказала конкретну дату, з якої просила
її звільнити із займаної посади і її
прохання було задоволено. Власник або
уповноважений ним орган не наполягали
на тому, аби позивачка продовжувала
роботу і одразу після видачі
розпорядження до сплину двотижневого
терміну попередження про звільнення
припинила роботу.

Керуючись: п. 2 ч.1 ст. 307; п. 3, 4 ст. 309; 316; 317;
319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Кальчівської
сільради Болградського району
Одеської області - задовольнити.

Рішення Болградського районного суду
Одеської області від 28 листопада 2013
року - скасувати і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Кальчівської сільради
Болградського району Одеської області
про поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області

Н.А. Кононенко

Л.Є.
Виноградова

С.М.
Сегеда