У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -
Ковальчук Н.М.,

суддів: -
Григоренка М.П.,Рожин Ю.М.,

секретаря судового засідання
- Пиляй І.С.,

з участю позивачки -
ОСОБА_3,

співвідповідачки
- ОСОБА_4,

представника Управління
Держземагенства

у Рокитнівському районі
- Гвоздецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Рокитнівського районного суду
від 31 січня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3, треті особи на
стороні позивача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
управління Держземагенства у
Рокитнівському районі Рівненської
області, Рокитнівський районний
виробничий відділ РРФ ДП «Центр
Державного земельного кадастру» до
Рокитнівської селищної ради
Рівненської області, співвідповідачі -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - реєстраційна служба
Рокитнівського районного управління
юстиції Рівненської області про поділ
земельної ділянки, визнання права
власності на земельну ділянку та
встановлення меж користування
земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рокитнівського районного
суду від 31 січня 2014 року відмовлено в
задоволенні вимог ОСОБА_3 про поділ
земельної ділянки, визнання права
власності на земельну ділянку та
встановлення меж користування
земельною ділянкою.

Не погодившись з рішенням суду,
позивачка оскаржила його в
апеляційному порядку. В поданій
апеляційній скарзі зазначає, що
рішення місцевим судом було ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та за неповного
з'ясування обставин справи. Місцевий
суд відмовляючи в позові безпідставно
послався на те, що позивака вже
використала своє право на безоплатну
передачу їй земельної ділянки для
будівництва будинку, а також помилково
зазначив, що належне їй житло є
квартирою, а не частиною будинку.
Висновки суду суперечать вимогам ч.1,2,4
ст.120 ЗК України та ст. 377, ч.1 ст.382 ЦК
України. Поза увагою суду залишився той
факт, що іншим власникам квартир в
будинку АДРЕСА_1 рішеннями
Рокитнівської селищної ради надані
земельні ділянки у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. На сьогодні не
вирішено питання про передачу у
власність земельної ділянки
співвласникам кв.НОМЕР_1 цього будинку.
Судом першої інстанції призначалась
судово-будівельна експертиза, однак,
при ухваленні рішення не врахований
висновок експертизи, яким був
встановлений можливий варіант порядку
користування земельною ділянкою,
площею 0,06 га та можливий варіант
встановлення меж користування
земельною ділянкою. Суд не врахував
вимог ч.4 ст.120 ЗК України згідно якої
при переході права власності на
будівлю та споруду до кількох осіб
право на

_____________________________________________________________________

Справа № 571/1465/13-ц

Головуючий в суді І інстанції - Феха Т.С.

Провадження № 22-ц 787/562/2014

Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі чи споруди, тобто, суд повинен
був задовольнити позов з врахуванням
того, що їй належить 51/100 частки
квартири № 2. Такі роз»яснення
містяться в постанові Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» відповідно до яких всі четверо
співвласників будинку, який
розташований на земельній ділянці, яка
перебуває у їх спільному постійному
користуванні, мають право на
встановлення порядку користування нею
шляхом виділення конкретної земельної
ділянки кожному співвласнику будинку.
Суд першої інстанції безпідставно
послався на абз.2 ч.1 Перехідних
положень Земельного кодексу України і
не врахував, що спірна земельна ділянка
0,06 га була передана покійному
чоловіку, а тому, позивачка не може
набувати цю земельну ділянку у
власність шляхом безоплатної передачі.
З наведених підстав просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що межі спірної земельної ділянки
площею 0,06 га, яка перебувала у
власності спадкодавця, не встановлені
на місцевості в натурі, технічна
документація на вказану земельну
ділянку відсутня, а тому, в зв'язку з
цим, встановити межі користування та
поділити земельну ділянку неможливо в
силу вимог ч. 4 ст. 42 Земельного кодексу
України де зазначено, що розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційного суду.

Судом встановлено: ОСОБА_3 9
лютого 1963 року, перебуваючи у шлюбі з
покійним ОСОБА_10, придбали 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1. Як вбачається з
договору купівлі-продажу ОСОБА_11
придбав незакінчену будівництвом 1/2
частину будинку за вказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету
Рокитнівської селищної ради № 189 від 26
грудня 1996 року ОСОБА_10 передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,06 га для обслуговування
частини житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства за
цією адресою в межах смт. Рокитне і
облікована у земельно-кадастровій
книзі № 6-6 за 1998 рік.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 Перехідних
положень Земельного кодексу України
встановлено, що рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
приватизацію земельних ділянок» від 26
грудня 1992 року.

Відповідно до ст. 3 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
приватизацію земельних ділянок» від 26
грудня 1992 року (в редакції, що діяла на
час прийняття рішення виконавчого
комітету Рокитнівської селищної ради
за № 189) право приватної власності
громадян на земельні ділянки, передані
їм для цілей, передбачених статтею 1
цього Декрету, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Рішеннями Рокитнівського
районного суду від 12 червня 2008 року та
від 12 листопада 2009 року квартиру
АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною
власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_3 та виділено
останній у приватну власність 51/100
частки вказаної квартири, що складає
окреме житлове приміщення квартиру
АДРЕСА_3. При поділі квартири питання
про поділ земельної ділянки площею 0,06
га, що обліковується за ОСОБА_10 не
вирішувалось.

Витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 25611543 від
18 березня 2010 року підтверджує право
власності позивача ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_2 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

ОСОБА_10 належала квартира АДРЕСА_1.
Спадщину після його смерті прийняли
діти: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 і їм
видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/3 частину
квартири № 2 кожному.

Житловий будинок АДРЕСА_1 є
багатоквартирним житловим будинком.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають до
задоволення, оскільки ОСОБА_11 набув у
приватну власність земельну ділянку,
однак межі такої земельної ділянки не
встановлені, кадастровий номер
земельній ділянці не присвоєний, в
зв'язку з чим її поділ неможливий.

Доводи апеляційної скарги про те,
що у зв»язку з поділом між нею та її
чоловіком частини житлового будинку
АДРЕСА_1 вона, з урахуванням положень
ст. 120 Земельного кодексу України, має
право вимагати поділу земельної
ділянки, на якій розташована належна їй
частина будинку, не заслуговують на
увагу, виходячи з вимог законодавства,
що діяло на час виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 120
Земельного кодексу України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю, або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла
на час поділу майна) порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Земельного
кодексу України розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Відповідно до наявних в
матеріалах справи доказів предметом
поділу спільного майна ОСОБА_3 та
ОСОБА_10,, була квартира АДРЕСА_1, а не
частина будинку. Межі спірної
земельної ділянки площею 0,06 га не
встановлені на місцевості в натурі,
технічна документація на вказану
земельну ділянку відсутня.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що
судово-будівельною експертизою, що є в
матеріалах справи, визначено розміри
спірної земельної ділянки, оскільки у
висновках експертизи передбачено
поділ спірної земельної ділянки із
зазначенням орієнтовної її площі, а не
точних її меж та площі.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Однак, будь-яких доказів,
які б заслуговували на увагу і
спростовували висновки суду позивачка
не надала.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рокитнівського районного суду
від 31 січня 2014 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді: підпис
Григоренко М.П.

підпис
Рожин Ю.М.

Згідно:Суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.