Справа № 376/1790/13-ц Головуючий у І
інстанції Клочко В.М.Провадження №
22-ц/780/1944/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сквирського районного суду Київської
області від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності та розподіл майна,
придбаного під час перебування в
сімейних відносинах без реєстрації
шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася з вищезазначеним позовом до
відповідача в якому просила визнати
спільним майном подружжя автомобіль
марки «Форд Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1,
визнати за нею право власності на 1/2
частину вище зазначеного автомобіля,
стягнути з відповідача на її користь
компенсацію за належну частку,
автомобіля марки «Форд Фюжин», д.н.з.
НОМЕР_1 у розмірі 48000 грн., визнати
спільним майном подружжя будинок за
АДРЕСА_1, визнати за нею право власності
на 1/2 частину будинку за АДРЕСА_2 та
стягнути на її користь грошові кошти в
сумі 72000 грн. за 1/2 частину будинку за
АДРЕСА_1, обґрунтовуючи його тим, що
05.11.1977 року між нею та позивачем було
зареєстровано шлюб. 27.03.1991 року даний
шлюб було розірвано. Незважаючи на
рішення суду вона та відповідач
продовжували проживати однією сім'єю,
вели спільне господарство та мали
спільний бюджет з квітня 1991року по
січень 2012року. Зазначена обставина
була встановлена ухвалою
Білоцерківського міськрайонного сду
Києвської області про затвердження
мирової угоди по розподілу спільного
майна подружжя- житловий будинок
АДРЕСА_3. За час спільного проживання
також був придбаний в 2011році
автомобіль марки «Форд Фюжин», д.н.з.
НОМЕР_1 та будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Сквирського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким визнати спільним
майном подружжя автомобіль марки «Форд
Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, визнати за нею
право власності на ? цього автомобіля,
стягнути з відповідача на її користь
компенсацію за належну частку у
розмірі 48000 грн., визнати спільним
майном подружжя будинок АДРЕСА_1 та
поділи його в рівних частинах по ? або
поділити його як будматеріали разом з
землею. Стягнути з відповідача 30000,00
грн., які він позичив у сина на купівлю
нового автомобіля. Стягнути з
відповідача на її користь 20000,00 грн.
моральної шкоди, зазначивши, що вона
згодна поміняти будинок АДРЕСА_1 та
машину «Форд Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1 на ?
частину будинку яку відповідач
відібрав та залишити будинок
попереднім судом. Вважає, що судом
порушенні норми матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в позові в частині
визнання спільним майном подружжя
будинок АДРЕСА_1 визнання права
власності на 12частину будинку АДРЕСА_1
за позивачкою та стягнення вартості
12частину будинку АДРЕСА_1 в розмірі
72000,00грн. з відповідача на користь
позивача, суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що
відповідач згоду на компенсацію
вартості частини спірного будинку не
надав, як це передбачено СК України,
право власності на спірний
новостворений будинок не виникло,
оскільки він не пройшов державної
реєстрація.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи в позові в частині
визнання спільним майном подружжя
автомобіль марки «Форд Фюжин», д.н.з.
НОМЕР_1, 2011 року випуску та стягнення
компенсації на належну частку
позивачу, суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що
відповідач посилався, що
шлюбоно-сіменні відносини між
сторонами припинені в 2010році, спірний
автомобіль відповідач придбав за
рахунок продажу житлової квартири, яка
на праві власності належала його
матері та коштів, які йому запозичив
син, крім того позивачка автомобілем
ніколи не користувалась.

Однак, такі висновки суду не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 05.11.1977 року між
сторонами було зареєстровано шлюб.
Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27.03.1991 року даний шлюб було
розірвано. Незважаючи на рішення суду
позивач та відповідач продовжували
проживати однією сім'єю, вели спільне
господарство та мали спільний бюджет.

Білоцерківським міськрайонним судом
Київської області була розглянута
позовна заява про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
права власності на спільне майно,
придбане не під час перебування у
сімейних відносинах без реєстрації
шлюбу та ухвалою суду від 22.03.2013 року
було визнано мирову угоду, укладену між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, за якою сторони
визнали факт проживання однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в період з квітня
1991 року по січень 2012 року та визнали
спільним майном подружжя житловий
будинок за № 5 по вул. Купріна в м. Біла
Церква Київської області.

Судом встановлено, що згідно
технічного паспорта, виданого бюро
технічної інвентаризації та рішення
Виконавчого комітету
Великополовецької сільської ради
Сквирського району Київської області
від 27 червня 2013 року вбачається, що
житловий будинок за АДРЕСА_2 рахується
за відповідачем ОСОБА_2. Право
власності на житловий будинок у
встановленому законом порядку не
зареєстровано.

02.07.2011року ОСОБА_2 придбав автомобіль
марки «Форд Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011
року випуску (а.с.11), що підтверджується
тимчасовим реєстраційним талоном.

20.07.2013 року ОСОБА_2 продав автомобіль
«Форд Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011 року
випуску(а.с.55) за ціною 72500,00грн., що
підтверджується повідомленням щодо
платежів покупця та довідкою про
зняття з обліку автомобіля «Форд
Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно1 ст. 60 Сімейного кодексу України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того. Що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу
України, вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Гідно ст.. 70 Сімейного кодексу України,
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше іе визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.4, 5 ст. 71 СК України присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно ст.74 Сімейного кодексу України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі. Усе майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно пп. 23, 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Якщо за час окремого
проживання подружжя після фактичного
припинення шлюбних відносин спільне
майно його членами не придбавалося, суд
відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте кожним
з них за цей період та за вказаних
обставин, і провести поділ тільки того
майна, що було їхньою спільною
власністю до настання таких обставин.

Встановлено судом, що спірний
автомобіль було придбано під час
спільного проживання сторін однією
сім'єю в період з квітня 1991 року по
січень 2012 року. Відповідач продав
спірний автомобіль після припинення
сторонами ведення спільного
господарства після січня 2012року.

Тобто при вирішенні спору в частині
визнання автомобіля марки «Форд
Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011 року випуску
спільним майном подружжя, стягнення
компенсації 12 частини вартості
автомобіля спірного, суд повинен був
виходити з того, що ухвалою суду 22.03.2013
про затвердження мирової угоди вже
встановлено факт спільного проживання
сторін в період з квітня 1991 року по
січень 2012 року, а не з пояснень
відповідача щодо припинення
сімейно-шлюбних стосунків сторонами в
2010році.

Урахуванням наведеного, колегія суддів
вважає, що встановлення факту
спільного проживання сторонами в
період з квітня 1991 року по січень 2012
року є підставою для розподілу майна
придбаного за час спільного
проживання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позову в частині визнання
спільним майном подружжя автомобіль
марки «Форд Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011
року випуску та стягнення компенсації
на належну їй 12 частку.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що покази свідків та пояснення
відповідача в частині наявності у
останнього особистих коштів, на
придбання автомобіля не є допустимими
доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги частково
заслуговують на увагу, висновки суду не
відповідають обставинам справи в
частині визнання спільним майном
подружжя автомобіль марки «Форд
Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011 року випуску та
стягнення компенсації на належну 12
частку автомобіля позивачці, висновки
суду не відповідають обставинам
справи. Рішення суду першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в частині визнання
спільним майном подружжя автомобіль
марки «Форд Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011
року випуску та стягнення компенсації
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36250,00 грн.
компенсацію за належну її ? частки
автомобіля.

Керуючись ст.. ст.. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів.

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Сквирського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
в частині відмови визнання спільним
майном подружжя автомобіль марки «Форд
Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011 року випуску та
стягнення компенсації на належну їй
частку скасувати, в цій частині
ухвалити нове рішення.

Визнати спільним майном подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки
«Форд Фюжин», д.н.з. НОМЕР_1, 2011 року
випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 36250,00
грн. компенсацію за належну її ? частки
автомобіля.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий:

Судді: