АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/3812/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Парамонов
Доповідач: Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Музичко
С.Г.

суддів - Кравець
В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі -
Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 21 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Орган опіки та піклування Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, Служба у справах дітей
виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області про
визначення місця проживання дитини,
про відібрання дитини та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
Орган опіки та піклування Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, Служба у справах дітей
виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області про
визначення місця проживання
малолітньої дитини,

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 17.10.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Орган опіки та піклування Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, Служба у справах дітей
виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області про
визначення місця проживання дитини,
про відібрання дитини - відмовлено,
зустрічний позовом ОСОБА_2 - задоволено.
Визначено місце проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 29.01.2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від
17.10.2013 року скасовано, справу передано
на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 та відмову в
задоволенні первісного позову ОСОБА_1,
суд першої інстанції, виходив із того,
що дитина тривалий час проживає з
батьком, останнім створені усі
необхідні умови для проживання та
нормального розвитку дитини. За
висновком Служби у справах дітей
Дарницької районної у м.Києві
державної адміністрації від 10.11.2011 року
доцільним є проживання ОСОБА_3 з
батьком ОСОБА_2

У судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну
скаргу, а рішення суду першої інстанції
залишити без змін. Позивач ОСОБА_1 у
судове засідання апеляційного суду не
з'явилась, про дату та час розгляду
справи повідомлена належним чином що
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення - залишенню без
змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний,
суд виходив з інтересів дитини, її віку
та відсутності правових підстав для
визначення місця проживання
малолітньої дитини з матір'ю, оскільки
така обставина не позбавляє матір
приймати активну участь у його
вихованні.

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

Відповідно до положення ч.1 ст. 160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. У
силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може бути вирішено органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства
вбачається, що у тому разі, коли батьки
дитини спільно не проживають, право
визначати місце проживання дитини
залишається за кожним з батьків.
Питання про визначення місця
проживання дитини має вирішуватись
тільки з урахуванням інтересів кожного
з батьків, а перш за все з урахуванням
прав та законних інтересів дитини - її
права на належне батьківське
виховання, яке повною мірою може бути
забезпечене тільки обома батьками;
права на безперешкодне спілкування з
кожним з батьків, здійснення обома
батьками якого є запорукою нормального
психічного розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка
може висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні між батьками,
іншими особами спору щодо її виховання,
місця проживання, у тому числі при
вирішенні спору про позбавлення
батьківських прав, поновлення
батьківських прав, а також спору щодо
управління майном.

З матеріалів справи вбачається, що з
жовтня 2010 року по червень 2010 року
ОСОБА_1 перебувала у шлюбних стосунках
з ОСОБА_2 Від спільного проживання
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

08 червня 2010 року рішенням Дарницького
районного суду м. Києва шлюб між
сторонами розірвано.

Встановлено, що з моменту розірвання
шлюбу сторони домовились про те що,
дитина буде проживати разом з матір'ю
та її донькою від першого шлюбу ОСОБА_5,
за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно із роз'ясненнями наданими у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 19 грудня 2008 року «Про
внесення змін до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» висновок органу
опіки та піклування має бути
оформлений на бланку державних
адміністрації районів, районів міст
Києва та Севастополя, виконавчих
органів міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад, підписаний
головою (заступником голови) та
скріплений печаткою. Також до висновку
органу опіки та піклування мають бути
додані документи, зазначені ч. 3 ст. 253
ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно висновку опитування Служби у
справах дітей, неповнолітній ОСОБА_3,
бажає проживати разом з батьком,
категорично відмовляється повертатися
до матері. Позивач ОСОБА_1 свідомо
нехтує своїми батьківськими
обов'язками і ухиляється від виховання
дитини, не турбується про стан її
здоров'я, а тому позбавлення його
батьківських прав є доцільним. Даний
висновок ґрунтується на вимогах ст. 9
Конвенції про права дитини, яка
передбачає забезпечення того, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини.(т.1
,а.с.222, 224)

Так, згідно протоколу бесіди з дитиною
від 24.11.2011 року, вбачається, що ОСОБА_3,
сумує за матір'ю, але бажає проживати
разом з бабусею та татом.(т.1, а.с.120)

Згідно висновку
лікувально-консультативної комісії
ОСОБА_3 потребує спостереження і
лікування у логопеда і психоневролога.
Встановлено діагноз заїкання
невротичного типу.( т.1, а.с.126) За
спеціальною програмою з хлопчиком
займається логопед, згідно
консультативного висновку від 30.03.2012
року спостерігається покращення стану
здоров'я дитини.

З матеріалів справи убачається, що
сторони по справі мають постійне місце
роботи, отримують стабільний дохід, за
місцем роботи та проживання
характеризуються позитивно.

Згідно акту обстеження умов проживання
дитини Службою у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації від 2102.2012 року,
квартира ОСОБА_1 з усіма зручностями,
санітарно-гігієнічний стан квартири
задовільний, квартира відремонтована,
укомплектована необхідними меблями та
побутовою технікою у дитини є окрема
кімната, облаштована необхідними
меблями.

Згідно акту Служби у справах
дітей Виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області від
1307.2012 року, обстеження умов проживання
дитини, квартира батька ОСОБА_2 має
чотири ізольовані кімнати, кухню,
роздільний сан.вузол, загальна площа
73,25кв.м.житлова площа 47,5 кв.м, квартира,
санітарний стан помешкання добрий. У
дитини є окрема кімната, в якій є місце
для відпочинку (диван), стіл для занять,
комп'ютер з вебкамерою, тумбочка,
акваріум, у хлопчика багато книжок;
дисків з навчальними програмами,
іграшок. ( т.1, а.с.58)

З грудня 2011 року малолітній ОСОБА_3
постійно проживає з батьком, за
адресою, АДРЕСА_1 у вихованні дитини
йому допомагають його батько та мати.
Дитина проходила навчання в школі
англійської мови за курсом раннього
розвитку для дітей 4-5 року, де
характеризується позитивно. (т.1 а.с.132)

Як вбачається з листа спеціалізованої
шкоди І-ІІІ ступенів Лубенської
міської ради Полтавської області № 553
від 20 листопада 2012 року батько ОСОБА_2
приділяє достатньо уваги навчанню та
вихованню сина, відвідує школу,
переймається справами школи та класу.
ОСОБА_1 не переймається вихованням
сина, за весь період навчання була в
школі два рази, при цьому мати не
поцікавилась ні станом здоров'я сина,
ні його успіхами в навчанні.

Як вбачається, з матеріалів справи,
Дніпровським РУГУ МВС України в м.
Києві, ОСОБА_1 на території
продуктового магазину за місцем
роботи, вчинила конфлікт 03.12.2011 року
ОСОБА_2 за участі працівника міліції,
було передано сина ОСОБА_3, за його
згоди, оскільки перебувала в стані
алкогольного сп'яніння.

Таким чином колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що місце проживання дитини має бути
визначеним з батьком, оскільки суд має
виходити з інтересів дитини, її
побажань та об'єктивної оцінки
відносин між колишнім подружжям, їх
способом життя, доцільним є проживання
дитини з батьком, оскільки це буде
сприяти внутрішній гармонії дитини та
формування його як свідомого члена
суспільства.

Крім того, бажання дитини проживати
разом з батьком оцінюється апеляційною
інстанцією як доказ у розумінні ст.57
ЦПК України, оскільки висловлювання
дитини не носять явно виражені ознаки
нав'язування чужої думки, дитина у
десять років висловлюється
характерними для її свідомості
реченнями.

Разом з тим, покладаючи в основу
рішення висновок органу опіки та
піклування, суд виконав перевірку
висновку органу опіки та піклування на
предмет обґрунтованості й повноти.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 21 серпня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: