У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Мацунича М.В. та Ігнатюка Б.Ю.,

при секретарі - Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 11 грудня 2013 р. за заявою
представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 11.12.13 р. заяву адвоката ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволено:
накладено арешт на 2/3 частини
нежитлового приміщення, яке
розташоване в АДРЕСА_1, та заборонено
ОСОБА_1 використовувати це приміщення
(а.с.35-36).

Апелянт просить скасувати цю ухвалу.
Доводить про порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Указує на відсутність підстав для
забезпечення позову та обмеження її
права в користуванні належною їй
часткою спірного майна.

Суддя суду першої інстанції виходив із
того, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а ухвала - скасуванню, із
таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 151 ч.1, 152 ч.1 п.1
ч.3 ЦПК України суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити
передбачені цим Кодексом заходи
забезпечення позову. Позов
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві та знаходяться у нього
або в інших осіб. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р.
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» (п.4) єдиною
підставою для забезпечення позову є
відповідне клопотання у формі
мотивованої заяви будь-якої з осіб,
котрі беруть участь у справі (п.1.);
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам; при встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець; вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку з застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 звернулися до суду з
окремими позовами, в яких просять
виділити кожній із них у натурі по 1/3
частині нежитлового приміщення
АДРЕСА_1. Вказують, що будівлею
володіють на праві спільної часткової
власності. Позови об'єднані в одне
провадження за № 2п-5798/09 (а.с.15-16).

Задовольняючи заяву представника
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
суд першої інстанції залишив поза
увагою, що спірне нежитлове приміщення
є об'єктом спільної часткової
власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_1,
ідеальні частки кожної із яких
складають по 1/3 частині. Оскільки
частки в натурі не виділені (майно не
поділено), то всі вони користуються
приміщенням у цілому спільно.

За таких обставин накладення арешту на
2/3 частини спірного нежитлового
приміщення і заборона ОСОБА_1
використовувати це майно безумовно
порушує її право власності, тобто права
володіти, користування і
розпоряджатися належною їй (ідеальною)
часткою.

Окрім того, вказані учасники
цивільного процесу є одночасно і
позивачами, і відповідачами в справі,
що не цілком узгоджується із вимогами
ст. 152 ч.1 п.1 ЦПК щодо накладення арешту
на майно відповідача.

У контексті наведеного суддя суду
першої інстанції не мав правових
підстав для забезпечення позову саме
таким шляхом.

Керуючись ст.ст. 151, 152 ч.1 п.1, 307 ч.2 п.3, 312
ч.1 п.2, 314 ч.1 п.5, 315, 317, 319, 324 ч.1 ЦПК України,
-

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

2. Ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду від 11 грудня 2013 р.
скасувати.

3. У задоволенні заяви
представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про забезпечення позову
відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Судді: