АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/2042/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 646/5944/13-ц
Категорія: про право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г.,
Колтунової А.І.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя, усунення перешкод у
користування квартирою та вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4, про визнання права
власності та за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Служба у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про поновлення порушеного
права та визнання права власності на
частину квартири, -

в с т а н о в и л а

Позивач за основним позовом ОСОБА_2
звернувся до суду, посилаючись на те, що
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_3, який було
розірвано 24 листопада 2012 року. Під час
шлюбу подружжям була набута
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була
придбана позивачем на підставі
договору купівлі-продажу від 22 березня
2001 року. Враховуючи, що дружина та
чоловік мають рівні права на майно, яке
належить їм на праві спільної сумісної
власності, позивач просив поділити
вказане майно, виділити кожному із
сторін по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1
та стягнути з відповідачки на його
користь понесені ним витрати по сплаті
судового збору в розмірі 3441 грн.

17 жовтня 2013 року позивач за основним
позовом ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги
та, крім розподілу спільного майна
подружжя, просив усунути перешкоди у
користуванні спірною квартирою та
вселити його в квартиру АДРЕСА_1,
оскільки відповідачка ОСОБА_3
перешкоджає йому в користуванні
квартирою та не допускає його до
власності.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду
із зустрічним позовом про визнання
права власності на половину спірної
квартири, посилаючись на те, що спірна
квартира була придбана на грошові
кошти, які вона позичала у свого брата
ОСОБА_5 До придбання спірної квартири
відповідач та їх з позивачем син ОСОБА_4
мали у власності однокімнатну
квартиру, яку вони разом із чоловіком
вирішити продати для того, щоб
поліпшити житлові умови. Отримані від
продажу однокімнатної квартири гроші
відповідачка повернула своєму братові.
Тому вважає, що спірна квартира була
придбана за її особисті кошти, у зв'язку
із чим вона не є спільною сумісною
власністю подружжя.

Третя особа ОСОБА_4 звернувся до суду із
самостійним позовом, в якому зазначив,
що разом із батьками проживав в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_4, яка
належала за правом власності йому та
його матері ОСОБА_3 У 2001 році батьки
вирішили цю квартиру продати та
придбати двокімнатну квартиру з метою
поліпшення житлових умов, на що батьком
ОСОБА_2 було отримано дозвіл від органу
опіки та піклування. Але при купівлі
двокімнатної квартири батьки в
порушення діючого законодавства
квартиру оформили на ОСОБА_2, чим
порушили права третьої особи, як
неповнолітньої на той час дитини. Крім
того, ОСОБА_4 зазначив, що грошові кошти
на придбання двокімнатної квартири
батьки зайняли у брата матері ОСОБА_5, а
після продажу однокімнатної квартири
отримані гроші повернули ОСОБА_5 Також
ОСОБА_4 зазначив, що його батько обіцяв
оформити частину квартири на нього, але
свої обіцянки не виконав, а після того,
як відносини між батьками погіршилися
і вони розірвали шлюб, йому - стало
відомо, що батько звернувся із позовом
про розподіл спірної квартири без його
участі. У зв'язку із чим ОСОБА_4 просив
визнати за ним право власності на 1/ 2
частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач за
основним позовом ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_6 повністю
підтримали заявлені позовні вимоги,
проти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заперечували, оскільки спірна квартира
є спільним майном подружжя, яке було
придбано під час шлюбу.

Відповідач за основним позовом -
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3
заявлені нею та ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримала, проти задоволення
основного позову заперечувала та
пояснила, що позивач створив нову сім'ю
і натепер проживає з іншою жінкою, тому
спірною квартирою не цікавиться і в
квартиру не приходить. Також
відповідач наполягала, що спірна
квартира не є спільним майном подружжя,
оскільки була придбана на її особисті
кошти, так як вона та її син були
власниками однокімнатної квартири.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_7 проти основного позову
заперечували, заявлені позовні вимоги
та позов ОСОБА_3 просили задовольнити,
оскільки ОСОБА_4 був власником 1/ 2
частини однокімнатної квартири, яка
була продана його батьками. Однак, не
дивлячись на рішення органу опіки та
піклування, ОСОБА_2 оформив спірну
квартиру тільки на себе, чим порушив
права ОСОБА_4, як неповнолітньої на той
час особи.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, рішення
покладав на розсуд суду.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4
задоволені частково. Визнаном за
ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1.В порядку поділу
спільного майна подружжя визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/3
частині спірної квартири за кожним.
Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. У
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
за нею права особистої власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 відмовлено. У
задоволенні позову ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_3 судового збору в
розмірі 3441 грн. відмовлено.

З рішенням суду не погодився
представник ОСОБА_2, ОСОБА_6 В
апеляційній скарзі зазначає, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому просив
його скасувати в частині визнання
часток у праві власності, та визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
спірної квартири.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували
у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1989
року до 24 листопада 2012 року. Від шлюбу
сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 та
неповнолітньому ОСОБА_4 на праві
власності належала однокімнатна
квартира АДРЕСА_4, що підтверджувалось
свідоцтвом про право власності на
житло від 20 березня 1998 року, виданим ВП
ПАТ «Турбоатом» за р. № 1083. Зазначена
квартира зі згоди органу опіки та
піклування була продана згідно
договору купівлі-продажу, укладеного 09
серпня 2001 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, батьками
неповнолітнього на той час ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 При цьому останній
діяв від імені свого неповнолітнього
сина ОСОБА_4

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 22 березня 2001 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за р. № 5222, ОСОБА_2 купив
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, за 6500
грн.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1, яку
позивач ОСОБА_2 просив визнати
сумісним майном подружжя та поділити
його, придбана раніше, ніж продана
квартира, що належала матері та сину
ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 177 ч. 2. 4 СК України,
батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
їх майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, в тому числі договори щодо
поділу або обміну житлового будинку,
квартири. Дозвіл органу опіки та
піклування на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини надається у
разі гарантування збереження її права
на житло.

Визнаючи право власності на 1/3 частину
спірної квартири за ОСОБА_4, районний
суд виходив із того, що дозвіл на продаж
належної неповнолітньому
ОСОБА_4 надавався за заявою його батька
ОСОБА_2, що діяв в інтересах
неповнолітньої дитини, в якій було
зазначено, що продається однокімнатна
квартира для придбання двокімнатної з
метою покращення житлових умов сім'ї, в
тому числі і неповнолітньої дитини.
Однак ані окремої квартири на ім'я
ОСОБА_4, ані частки будь-якого іншого
житла, в подальшому батьки для сина не
придбали, чим порушили право
неповнолітнього ОСОБА_4 на майно.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що правильно встановивши
юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку/доходу.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 була
придбана під час шлюбу, судова колегія
вважає, що районний суд обґрунтовано
дійшов висновку щодо визнання 2/3 частин
спірної квартири спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_4, а відтак і
визнання за кожним із них права
власності на 1/3 частину спільного
майна.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Погоджується судова колегія також і з
висновком суду першої інстанції в
частині розподілу судових витрат,
оскільки доказам по справі в цій
частині дана об'єктивна оцінка і
зроблений вірний висновок.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -