Справа № 645/9350/13-ц
Головуючий І інстанції - Сілант»єва
Провадження: 22-ц/790/2137/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 03 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що у неї з
відповідачем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася дитина - ОСОБА_6. Факт
батьківства відповідача встановлено
та підтверджено свідоцтвом про
встановлення батьківства НОМЕР_1 від
28.11.2003 року, згідно якого ОСОБА_4
визнаний батьком ОСОБА_6. У зв'язку з цим
прізвище дитини було змінено на ОСОБА_6.
Факт батьківства відповідачем
визнаний, в судовому порядку не
оскаржувався. Відповідач матеріальної
допомоги не надає, будь-яких витрат по
утриманню дитини не несе.

Просила суд стягнути на свою користь з
відповідача на утримання дитини
аліменти у розмірі 1/2 частини доходу,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з дня пред'явлення
позову до досягнення дитиною
повноліття; стягнути з відповідача
аліменти на свою користь на утримання
доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий
час (за останні три роки до моменту
звернення до суду із даним позовом) в
розмірі не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку розрахованому на
місяць, тобто всього за 36 минулих
місяців.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітньої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від
всіх видів заробітку відповідача
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 04.10.2013 року до
досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір - у розмірі 229,40 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необгрунтованність судового рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначено, що суд першої
інстанції неповно та неправильно
встановив обставини справи, що мають
значення для її повного та об'єктивного
вирішення, не надав належної оцінки
доказам позивача та незаконно визнав
допустимими, правомірними та
обгрунтованими пояснення представника
відповідача без належного
документального та доказового
обґрунтування.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідача на утриманні двоє дітей,
добровільно допомагає доньці шляхом
купівлі предметів побуту, продуктів
харчування, робив ремонт кімнати
доньки, що не заперечується сторонами
по справи, також врахувавши те, що
відповідач в подальшому зобов'язався
допомагати дитини в забезпеченні її
потреб, суд вважав за необхідне
визначити аліменти у розмірі 1/3 частини
від всіх видів заробітку відповідача
щомісячно, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з моменту
подачі позову до досягнення дитиною
повноліття.

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивача про стягнення з відповідача
аліментів на утримання доньки за
минулий час, суд першої інстанції
виходив з того, що в даному випадку суд
не може застосувати вимоги даної норми
закону, оскільки положення ст.
191 СК України передбачають наявність
вини відповідача в ухиленні від сплати
аліментів, а судом встановлено, що
позивач не зверталася до суду з
вимогами про стягнення аліментів з
відповідача, тому ухиленні від сплати
аліментів з боку відповідача не
встановлено.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що відповідно до
свідоцтва про встановлення
батьківства НОМЕР_1 виданого відділом
реєстрації актів громадянського стану
Фрунзенського районного управління
юстиції 28.11.2003 року, актовий запис № 86 -
ОСОБА_4 визнаний батьком дитини -
ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у
громадянки ОСОБА_3.

Фрунзенським відділом РАЦС
Харківського МУЮ 16.04.2010 року було
видано свідоцтво про народження (серії
НОМЕР_2) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому
зазначено батько дитини - ОСОБА_4, мати -
ОСОБА_3.

Згідно довідки № 4529 від 05.11.2013 р.
виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №
57, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в
АДРЕСА_1 в складі сім»ї трьох чоловік:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 - наймач, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - донька, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_6 - син.

Як встановлено в судовому засіданні,
сторони по справі мають неповнолітню
доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 8-9/, яка
проживає та знаходиться на утриманні
позивача /а.с. 47/.

Факт проживання та знаходження ОСОБА_6
на утриманні позивача, також
підтверджується: довідкою Харківської
гімназії № 14 Харківської міської ради
Харківської області від 15.11.2013 року №
793, згідно якої класний керівник ОСОБА_9
підтверджує, що за період навчання
дитини вихованням дитини займається
виключно мати ОСОБА_3, батька ОСОБА_4
жодного разу не бачила та не
спілкувалася з ним /а.с. 43/;
характеристикою виданою Харківською
гімназією № 14 Харківської міської ради
Харківської області від 15.11.2013 року №
793/1, згідно якої дівчинка ОСОБА_6
товариська, постійно оточена турботою
та увагою матері, з батьком відносини
не підтримує, дуже тяжко переживає той
факт, що батько категорично
відмовляється з нею спілкуватися /а.с.
44/; довідкою виданою КЗОЗ «Харківська
міська дитяча поліклініка № 7» від
08.11.2013 р. № 915, відповідно до якої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою
АДРЕСА_1 знаходиться під наглядом з
народження. За час перебування під
наглядом в поліклініці, на огляд дитини
супроводжувала мати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, при відвідуванні на дому
дільничнім лікарем, з дівчинкою також
знаходилася мати /а.с. 45/.

Судом встановлено, що у відповідача є
повнолітній син від першого шлюбу
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво идане
відділом ЗАГС Фрунзенського
райвиконкому м. Харкова 13.06.1991 р.)
батьками якого, згідно свідоцтва про
народження є батько ОСОБА_4 та мати -
ОСОБА_11.

Згідно наданої Індустріальною
об'єднаною державною податковою
інспекцією м. Харкова Головного
управління Міндоходів довідки від
26.12.2013 p. № F0017970.RTF/18.3-17, за період з 01.04.2012
р. по 31.03.2013 р. отримував доходи в
середньому розмірі в сумі 3424,36 грн. без
урахування податку.

Судова колегія не приймає доводи
апеляційної скарги про те, що такі
обставини та факти як ті, що -
відповідач купував для дитини
морозильну камеру, телефон та інше;
робив ремонт в кімнаті доньки;
добровільно допомагає доньці шляхом
купівлі предметів побуту, продуктів
харчування; у відповідача на утриманні
перебуває двоє дітей; відповідач в
подальшому зобов'язався допомагати
дитині в забезпеченні її потреб, не
були підтверджені в процесі судових
засідань, а ні письмовими доказами, а ні
показаннями свідків, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, в
судовому засіданні позивачка визнала і
не заперечувала того, що відповідач
купував для дитини речі (морозильну
камеру, телефон та інше) та робив ремонт
у другій кімнаті її квартири для
дитини. Пояснення апелянта про те, що
відповідачем неякісно зроблено ремонт
у квартирі не можуть бути підставою для
скасування рішення.

Таким чином, висновки рішення суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -