Справа № 1016/1943/12 Головуючий у І
інстанції Устимчук М.Ю.Провадження №
22-ц/780/1399/14 Доповідач у 2 інстанції
БерезовенкоКатегорія 28
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.
суддів:Верланова С.М., Приходька К.П.при
секретарі:Черепинець А.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
директора товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Промінь»
на рішення Макарівського районного
суду Київської області від 10 грудня 2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 директора товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Промінь» про повернення
безпідставно сплачених коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 директора ТОВ
«Агрофірма «Промінь» про повернення
безпідставно сплачених коштів,
посилаючись на те, що 11 лютого 2011 року
його діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з території
молочно-тваринної ферми ТОВ «АФ
Промінь» с.Козичанка вул. Леніна
викрали брухт чорного металу вагою 440
кг, вартістю 1,5 грн. за 1 кг на суму 660 грн.
Про це стало відомо директору
агрофірми ОСОБА_5, який запропонував
позивачу сплатити в касу ТОВ
«Агрофірма «Промінь» 10 000 грн., а він не
буде повідомляти про крадіжку
правоохоронні органи. Позивач виконав
взяті на себе зобов'язання внісши в
касу агрофірми 10000 грн. згідно
квитанції №2 та №3 від 12 лютого 2011 року.
Натомість директор агрофірми ОСОБА_5 не
виконав своєї обіцянки та повідомив
про крадіжку правоохоронні органи,
внаслідок чого дітей позивача - ОСОБА_7
та ОСОБА_8 притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст. 185 ч.2 КК України
згідно вироку Макарівського районного
суду Київської області від 10 червня 2011
року.

Вважає, що внаслідок зобов'язань, що
виникли між позивачем та відповідачем,
які регулюються ст.ст. 11, 509, 625 ЦК
України останній повинен повернути
йому надлишок грошей сплачених ним за
збитки заподіяні агрофірмі, з
урахуванням трьох відсотків річних та
індексу інфляції, а тому просив
стягнути з ТОВ «Агрофірма «Промінь» в
особі директора ОСОБА_5 незаконно
отримані кошти в сумі 9367,90 грн.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2012 року
позовні вимоги задоволено. Стягнуто з
ТОВ «Агрофірма «Промінь» в особі
директора ОСОБА_5 незаконно отримані
кошти в сумі 9367,90 грн. Вирішено питання
щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
ухвалити рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на те, що ОСОБА_6 є
неналежним позивачем у даній справі,
оскільки гроші були внесені в касу
підприємства синами позивача, а не ним.
Крім того вважає, що спірні кошти
підприємство отримало на законних
підставах, оскільки цивільного позову
у кримінальній справі він не подавав і
у зв»язку зі сплатою 10 000 грн. претензій
матеріального характеру до винних осіб
не заявляв.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 лютого 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є
дітьми позивача з території
молочно-тваринної ферми ТОВ «АФ
Промінь» викрали брухт чорного металу
вагою 440 кг, вартістю 1,5 грн. за 1 кг на
суму 660 грн., про що стало відомо
директору агрофірми ОСОБА_5, який
запропонував позивачу ОСОБА_6 сплатити
в касу ТОВ «Агрофірма «Промінь» 10000
грн., а він не буде повідомляти про
крадіжку правоохоронні органи.

Згідно письмових матеріалів справи, а
саме: вироку від 10.06.2011 року по справі
№1-65/11 року Макарівського районного
суду Київської області, який набрав
законної сили і відповідно до ст. 403 КПК
України є обов'язковим для всіх
державних і громадських підприємств,
установ і організацій, посадових осіб
та громадян, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст. 185 ч.2 КК України
у вигляді позбавлення волі строком на 3
(три) роки та звільнених від відбування
покарання на підставі ст. 75 КК України з
іспитовим строком на 1 рік за вчинення
ними крадіжки брухту чорного металу
вагою 440 кг. вартістю 1,5 грн. за 1 кг на
суму 660 грн. з території
молочно-тваринної ферми ТОВ «АФ
Промінь» с.Козичанка вул. Леніна.
Загальна сума матеріальних збитків
завданих засудженими за вироком суду
становить 660 грн. Цивільний позов про
відшкодування збитків в кримінальній
справі не заявлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд пешої
інстанції виходив з того, що позивач
виконав взяті на себе зобов'язання
внісши в касу агрофірми десять тисяч
гривень згідно квитанції №2 та №3 від 12
лютого 2011 року. Натомість директор
агрофірми ОСОБА_5 не виконав своєї
обіцянки та повідомив про крадіжку
правоохоронні органи, внаслідок чого
дітей позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було
притягнуто до кримінальної
відповідальності. А оскільки згідно
вироку суду збитки становлять 660 грн.,
то надлишок отриманих відповідачем
коштів слід повернути позивачу, як
безпідставно сплачені кошти.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів повністю
погодитися не може.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: квитанцій до прибуткового ордера
(а.с. 7) особисто позивач ОСОБА_6 не
вносив кошти до ТОВ «Агрофірма
«Промінь», кошти сплачено ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 по 5000 грн. кожним, що
безпосередньо зазначено в квитанціях.

Виходячи з положень ст.60 ЦПК України,
згідно з якою кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов передчасного
висновку про те, що позивачем доведено
порушення його цивільних прав
внаслідок прийняття ТОВ «Агрофірма
«Промінь» вищевказаних коштів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа
має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Отже вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку,
що позивач ОСОБА_6 є належним позивачем
по справі, оскільки останній жодним
чином не довів, що діями відповідача
було порушено будь-яке його особисте
немайнове або майнове право, за
захистом якого він звернувся.

Також, в матеріалах справи відсутні
докази того, що позивач має
повноваження, як законний представник
звертатися до суду з позовом від імені
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Однак суд першої інстанції на
вказані вимоги закону та обставини
справи уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_6 про повернення
безпідставно сплачених коштів.

Крім того, як вбачається з позовної
заяви відповідачем по даній справі
ОСОБА_6 зазначив ОСОБА_5 директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Промінь», що також є неприпустимим,
оскільки спірні грошові кошти були
внесені безпосередньо в касу юридичної
особи - ТОВ «Агрофірма «Промінь», а не
ОСОБА_5, який є лише посадовою особою
товариства, а тому є неналежним
відповідачем по даній справі, так як
стягнення коштів у даному випадку
можливе лише з рахунку юридичної особи.

За таких обставини, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
підстав, передбачених ст.309 ЦПК України
у зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права,
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Промінь»
задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5 директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Промінь»
про повернення безпідставно сплачених
коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
С.М.Верланов

К.П.Приходько