Ухвала

Іменем України

13 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької В.С.
Колодійчука
В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства «Центр
тестування мобільної техніки» про
визнання наказів про звільнення
нечинними, зобов'язання видати наказ із
зміненим формулюванням причини
звільнення, стягнення грошової
компенсації за невикористану щорічну
відпустку, вихідної допомоги,
компенсації за ремонт автомобіля,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 24 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він працював у ДП «Центр
тестування мобільної техніки» на
посаді заступника директора з наукової
роботи - завідуючого відділом
сертифікації. Наказом від 28 вересня 2012
року затверджено новий штатний розпис,
відповідно до якого посада заступника
директора з наукової роботи не
передбачалась. Наказом від 29 жовтня 2012
року його було звільнено з роботи у
зв'язку з невиходом на роботу з 01 жовтня
2012 року по 29 жовтня 2012 року без поважної
причини. Посилаючись на те, що новим
штатним розкладом було визначено його
робоче місце завідуючого відділом
сертифікації, проте не було зазначено
розміру посадового окладу, а про зміни
у штатному розкладі його не
повідомляли, позивач просив: визнати
нечинним накази від 29 жовтня 2012 року у
частині його звільнення з посади
заступника директора з наукової роботи
- завідуючого відділом сертифікації за
п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; зобов'язати
відповідача видати наказ про його
звільнення з посади заступника
директора з наукової роботи -
завідуючого відділом сертифікації за
формулюванням «у зв'язку з
реорганізацією за відсутності згоди
працівника бути переведеним на іншу
роботу, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України»; вважати необгрунтованими
будь-які претензії відповідача щодо
факту та термінів передавання його
посадовим особам матеріальних
цінностей, що перебували у позивача;
стягнути з відповідача компенсацію за
невикористану щорічну відпустку за
2010-2012 роки у сумі 4 912 грн. 58 коп.,
компенсацію за ремонт автомобіля у
розмірі 1 150 грн., вихідну допомогу у
розмірі не менше тримісячного
середнього заробітку за 2012 рік у сумі 11
878 грн. 33 коп., середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 35 634 грн. 96
коп. та моральну шкоду у розмірі 10 тис.
грн.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 вересня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано
накази ДП «Центр тестування мобільної
техніки» від 29 жовтня 2012 року про
звільнення ОСОБА_4 за п. 4 ст. 40, п. 4 ст. 41
КЗпП України незаконними. Стягнуто з ДП
«Центр тестування мобільної техніки»
на користь ОСОБА_4 середній заробіток
за час вимушеного прогулу у розмірі 9 270
грн. 68 коп. та моральну шкоду у розмірі 1
тис. грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 17 грудня 2013 року рішення
районного суду в частині відмови у
задоволенні позову про зміну
формулювання звільнення та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу скасовано.
Зобов'язано ДП «Центр тестування
мобільної техніки» змінити
формулювання звільнення ОСОБА_4 з ч. 4
ст. 40 КЗпП України на ч. 8 ст. 36 КЗпП
України - підстави, передбачені
контрактом (п. 18 Контракту), дату
звільнення залишено 29 жовтня 2012 року.
Внесено відповідний запис у трудову
книжку ОСОБА_4 відповідно до Інструкції
«Про порядок ведення трудових книжок
працівників». Стягнуто з ДП «Центр
тестування мобільної техніки» на
користь ОСОБА_4 середній заробіток за
час затримки видачі трудової книжки у
розмірі 9 270 грн. В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про задоволення його
позову у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
у частині зміни формулювання причин
звільнення з ч. 4 ст. 40 КЗпП України на п.
8 ст. 36 КЗпП України (звільнення з
підстав, передбачених контрактом),
стягуючи середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки і
залишаючи рішення районного суду в
іншій частині без змін, суд апеляційної
інстанції, на підставі наданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов
правильного висновку про те, що
звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП
України було незаконним. При цьому
недосягнення сторонами згоди щодо змін
штатного розкладу (п. 18 Контракту) є
підставою для звільнення за п. 8 ст. 36
КЗпП України.

Стягнуті судами на користь позивача
суми розраховані згідно з поданими
доказами та відповідно до чинного
законодавства України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 24 вересня 2013 року (у
залишеній апеляційним судом без змін
частині) та рішення апеляційного суду
Одеської області від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Висоцька В.С.
Колодійчук В.М.