Єдиний унікальний номер 242/5195/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/944/2014
Головуючий в 1 інстанції Кульбаков І.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
21 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
головуючого судді
суддів
Соломахи Л.І., Ларіної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Селидіввугілля» про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої професійним
захворюванням, за апеляційною скаргою
відповідача Державного підприємства
«Селидіввугілля» на рішення
Селидівського міського суду Донецької
області від 18 грудня 2013 року,-
Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 18 грудня 2013 року
частково задоволені позовні вимоги
ОСОБА_1 і на його користь стягнуто з
Державного підприємства (далі ДП)
«Селидіввугілля» у відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ушкодження здоров'я, 6 000 грн.,
розподілені судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач ДП «Селидіввугілля»
звернулося до апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду та відмовити в
задоволенні позовних вимог, оскільки
суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
позивачем не надано доказів на
підтвердження його моральних
страждань, підприємство не повинно
відшкодовувати моральну шкоду
позивачу, оскільки відсутня його вина в
заподіянні шкоди.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, відповідачем подана заява про
розгляд справи у відсутність його
представника.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки у відповідності до вимог ч. 2
ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, виходив з того, що
позивач довгий час працював у
шкідливих та небезпечних умовах і з
листопада 2005 року перебував у трудових
відносинах з відповідачем. Висновком
МСЕК від 15 листопада 2012 року йому
вперше встановлено 20% втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням.
Ушкодженням здоров'я позивачеві
завдана моральна шкода, яку повинен
відшкодувати роботодавець, згідно зі
ст. 237-1 КЗпП України.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з таких
підстав.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення на його користь
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню.

Судом встановлено і це вбачається
з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1
більше 33 років працював на
підприємствах вугільної промисловості
в шкідливих та небезпечних умовах,в
тому числі з листопада 2005 року
перебував у трудових відносинах з
відповідачем. Висновком МСЕК від 15
листопада 2012 року йому вперше
встановлено 20% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням - хронічний бронхіт
пилової етіології.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Наявність небезпечних і шкідливих умов
праці позивача в ДП «Селидіввугілля»
відповідачем не спростовані.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженими ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до ст.9 Закону України
«Про охорону праці» відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до положень Закону
України від 23 лютого 2007 року № 717-У «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» з
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
виключена частина 3 статті 34, яка
передбачала відшкодування моральної
шкоди Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Оскільки Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на час виникнення
спірних правовідносин, в зв'язку із
зміною спеціального закону, не
відповідав за завдану моральну шкоду,
то у разі отримання працівником
професійного захворювання в цей період
таку шкоду позивачу, законні права
якого порушено, повинен відшкодовувати
роботодавець, згідно з правилами ст.237-1
КЗпП України.

Відповідачем не надано доказів
щодо відсутності його вини в
заподіянні позивачеві моральної шкоди.

Визначений судом розмір
моральної шкоди 6000 грн. відповідає
тяжкості ушкодження здоров'я позивача,
характеру та тривалості моральних
страждань позивача у зв'язку з
отриманим професійним захворюванням,
істотності вимушених змін у життєвих
стосунках потерпілого. Суд врахував, що
ушкодження здоров'я завдає фізичні та
моральні страждання потерпілому,
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації життя, і, виходячи з
засад розумності та справедливості,
визначив такий розмір відшкодування
моральної шкоди.

Доводи скарги про те, що факт
заподіяння моральної шкоди не
встановлений МСЕК, безпідставні і не
ґрунтуються на законі, який не
передбачає обов'язковість висновків
МСЕК в данному випадку. Сам факт
ушкодження здоров'я свідчить про
заподіяння моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд Донецької
області,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу відповідача
Державного підприємства
«Селидіввугілля» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.М. Пономарьова

Судді
Л.І. Соломаха

Н.О. Ларіна