Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Оніпко О.В., суддів -
Буцяка З.І.., Гордійчук С.О.

секретар судового
засідання Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Млинівського районного суду
Рівненської області від 03 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про поділ спільного майна
подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Млинівського районного
суду Рівненської області від 03.12.2013 р.
у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3
вказує, що воно є незаконним та
необґрунтованим, постановленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що судом не взято до уваги
пояснення позивачки про те, що вона з
відповідачем спільно проживали в
АДРЕСА_1 з 23.07.1993 року по 17.08.2002 року та
будували спірний будинок. У зв'язку зі
скрутним матеріальним становищем та
для того, щоб завершити будівництво,
вона виїхала до Італії на заробітки,
звідки надсилала відповідачу кошти, в
той час як він не працював. Оскільки
тривалий період часу ОСОБА_2 перебувала
за межами України, про оформлення
відповідачем на себе права власності
на будинок , вона дізналася від
адвоката лише в 2012 році, а тому строк
позовної давності пропустила з
поважних причин. Пояснення ОСОБА_4 про
те, що він самостійно за власні кошти
будував спірний будинок у 2001-2005 не
підтверджені жодними доказами щодо
наявності у нього роботи та отримання
ним заробітної плати.

Крім того у своїх запереченнях від
03.05.2007 р. у справі про розірвання шлюбу
відповідач стверджує, що покликання на
непроживання сторін разом не
відповідає дійсності. Також свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що
будівництво спірного будинку
розпочато не у 2001 році, а у 90-х роках
минулого століття. Свідок ОСОБА_7 не
спростував факту матеріальної участі
позивачки у будівництві.

Висновок суду про те, що сторони з 2000
року не проживали разом є
безпідставним, оскільки тільки 08.08.2000 р.
у них народилася їх спільна дитина.
Посилання суду на те, що рішенням
Млинівського районного суду від 24.05.2004
р. встановлено факт окремого
проживання сторін є безпідставним,
оскільки в рішенні лише зазначено, що
про це зазначає ОСОБА_4 в позовній
заяві. Суд, в порушення норм ст.ст. 60, 64,
65, 68, 69 СК України , позбавив позивачку
права на належне їй майно.

Безпідставним є посилання суду на
пропуск нею строку позовної давності з
моменту розірвання шлюбу, оскільки
відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11
„Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" початок
позовної вимоги про поділ спільного
майна подружжя обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався чи
міг дізнатися про порушення свого
права.

Висновком судово-будівельної
експертизи встановлено, що провести
поділ житлового будинку та надвірних
будівель технічно не можливо, але при
проведенні реконструкції будинку
можливо поділити його у наближених до
рівності частках. Оскільки необхідний
для реконструкції спірного житлового
будинку дозвіл Млинівської селищної
ради не може бути отриманий без згоди
ОСОБА_4, у випадку неможливості
задоволення позовної вимоги про поділ
в натурі житлового будинку, просить
суд визначити ідеальні частки
подружжя. За наведених обставин
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про її часткове задоволення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 21.07.1993р., який було розірвано
рішенням Млинівського районного суду
від 31.05.2007 р. (а.с. 8).

Згідно із свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 18.05.2005
р., ОСОБА_4 належить на праві приватної
власності житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_2 на
підставі рішення виконкому
Млинівської селищної ради від 05.05.2005р. і
вказане право відповідача
зареєстровано у КП Рівненське ОБТІ
10.06.2005 р. (а.с. 28).

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до рішення № 136 Млинівської
селищної ради від 25.03.1994 року ОСОБА_4
було виділено земельну ділянку
розміром 0,13 га по АДРЕСА_2 під
індивідуальне житлове будівництво (а.с.
56).

07 квітня 2005р. було складено акт про
готовність житлового будинку до
введення в експлуатацію, затверджений
розпорядженням голови районної
державної адміністрації від 19.04.2005 р. №
132 (а.с. 58-61), а на підставі рішення
виконкому Млинівської селищної ради
від 05.05.2005 р. на ім»я відповідача 19.05.2005
р. видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - на
спірний будинок ( а.с. 27).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 місцевий суд, як на докази
окремого проживання сторін та
відсутність ведення ними спільного
господарства, послався у рішенні на
доводи позовної заяви ОСОБА_2 у справі
про розірвання шлюбу між сторонами (
а.с. 26) , а також на рішення Млинівського
районного суду від 24.05.2004 р. у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 (матері
позивачки) про відібрання малолітньої
дитини ( а.с. 35-36).

Однак, з такими висновками суду 1-ї
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки у судових рішеннях від
31.05.2007р., яким розірвано шлюб між
сторонами та від 24.05.2004р. про відібрання
малолітньої дитини не встановлено
фактів відсутності між сторонами
подружніх стосунків та відсутності
ведення ними спільного господарства з
2000 р., які у відповідності до вимог ч. 3
ст. 61 ЦПК України, не підлягають
доказуванню.

Тому місцевий суд безпідставно
послався на доводи позовної заяви
ОСОБА_2 у справі про розірвання шлюбу,
які не є належними доказами.

Також є безпідставним і висновок суду
1-ї інстанції про недоведеність ОСОБА_2
своїх позовних вимог, оскільки, як
зазначено вище, спірне майно було
набуто сторонами під час шлюбу, і
відповідачем , в порушення вимог ст. ст.
10, 60 ЦПК України, не надано жодних
доказів на спростування доводів
позивачки щодо цього . Не доведено ним
і факту будівництва будинку за
особисті кошти.

Згідно з висновком судово-будівельної
експертизи № 218 від 05.08.2013р.,
будівництво житлового будинку та
надвірних будівель і споруд, що
знаходяться по АДРЕСА_2, могло бути
проведено з 1994р. по 2005 рік.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності та у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 72 СК України до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки та
обчислюється від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Згідно з ч. 1-3 ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу,
є їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 370 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки і майна, що є у спільній
сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Частинами 2, 3 ст. 372 ЦК України
встановлено, у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками
право спільної сумісної власності на
нього припиняється.

Згідно з вимогами ст.. 152 ЖК України
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

З відповіді виконкому Млинівської
селищної ради від 10.02.2014 р. за № 187,
наданою на виконання ухвали
апеляційного суду Рівненської області
від 03.02.2014 р. , будь-які перешкоди для
здійснення переобладнання та
перепланування будинку АДРЕСА_2,
зареєстрованого на праві власності за
ОСОБА_4, у відповідності до висновків
судово-будівельної експертизи від
05.08.2013 р. № 218 відсутні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
в частині : визнання будинку АДРЕСА_2
спільним майном подружжя, визнання за
нею права власності на ? частину
спірного будинку, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
спірний будинок від 18.05.2005 р., видане на
ім»я відповідача в частині 1/ 2 , а також
в частині поділу спірного будинку в
натурі, згідно з 1-м варіантом
судово-будівельної експертизи від
05.08.2013р. (а.с.75-76) з виконанням необхідних
робіт по переобладнанню та
переплануванню вказаного будинку.

У зв»язку з наведеним, рішення
місцевого суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення у справі про
часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК
України, ст.ст. 60, 68, 69, 70, 72 СК України,
ст. ст. 368, 364, 370, 372 ЦК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду
Рівненської області від 03 грудня 2013
року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
будинку АДРЕСА_2 спільним майном
подружжя, визнання за нею права
власності на ? частину спірного
будинку, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на спірний будинок
від 18.05.2005 р., видане на ім»я відповідача
та про поділ спірного будинку в натурі,
згідно з 1-м варіантом
судово-будівельної експертизи -
задовольнити частково.

Визнати будинок АДРЕСА_2 спільним
майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину будинку АДРЕСА_2 та виділити в
натурі ОСОБА_2 у вказаному будинку у
власність згідно з першим варіантом
судово-будівельної експертизи від
05.08.2013 р. та зазначені на поповерховому
плані будинку та схемі земельної
ділянки : санвузол 1-2; кладову 1-3,
житлову кімнату 1-4, житлову кімнату 1-5,
гараж «Б», сарай «б1», ? частину
вимощення 1, що становить 49/100 часток
будинку, вартістю 246 821 грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину будинку АДРЕСА_2 та виділити в
натурі ОСОБА_4 у вказаному будинку у
власність згідно з першим варіантом
судово-будівельної експертизи від
05.08.2013 р. та зазначені на по поверховому
плані будинку та схемі земельної
ділянки : коридор 1-1, кухню 1-8, житлову
кімнату 1-6, житлову кімнату 1-7, літню
кухню «б2», вхід в погріб «б3», погріб «
Пг-б2», 1/ 2 частину вимощення 1, що
становить 51/100 частин будинку, вартістю
260 939 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за різницю у
вартості часток у сумі 6 909 грн.

Зобов»язати ОСОБА_4 виконати необхідні
роботи по переобладнанню будинку , а
саме : закласти дверні прорізи № 1, № 2 .

Зобов»язати ОСОБА_2 виконати необхідні
роботи по переобладнанню будинку , а
саме : закласти дверний проріз № 3.

Витрати на виконання зазначених робіт
покласти у рівних частках на кожну із
сторін.

Зобов»язати ОСОБА_2 за свій рахунок
виконати необхідні роботи по
переобладнанню, а саме: влаштувати вхід
з двору у приміщення 1-3 і з приміщення 1-3
у приміщення 1-2 та 1-4 .

Зобов»язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4

виконати необхідні роботи по
влаштуванню автономної системи
опалення та інженерних мереж
(електропостачання, газопостачання,
водопостачання та каналізації) за
умови попереднього отримання
передбачених законом дозволів
відповідних служб на виконання
вказаних робіт.

Витрати на виконання зазначених
робіт у виділеній кожному із сторін
частині будинку покласти відповідно на
ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Визнати недійсним в частині 1/2
свідоцтво про право власності на
будинок АДРЕСА_2 від 18.05.2005 р., видане на
підставі рішення Млинівської селищної
ради від 05.05.2005р. на ім»я ОСОБА_4.

В решті в позові ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1940 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави
судовий збір в сумі 2884 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий Судді
: