Дата документу 06.03.2014
Провадження № 2/334/460/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м.
Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у
складі головуючого судді Турбіної
Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення
від сплати заборгованості за
аліментами. В обґрунтування позову
зазначив, що рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2009р.
з нього стягнуто аліменти на користь
відповідача на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
31.03.2009р. до досягнення дитиною
повноліття.

ОСОБА_2 лише у вересні 2013 року отримала
виконавчий лист і 26.09.2013р. звернулася до
виконавчої служби із заявою про
примусове виконання цього листа і
стягнення аліментів за минулий період,
а саме, з січня 2012 року.

На підставі зави було відкрито
виконавче провадження, 07.11.2013р.
державним виконавцем було надіслано за
місцем роботи позивача постанову про
звернення стягнення на заробітну плату
у розмірі ? частини заробітної плати, в
тому числі для погашення
заборгованості по заробітній платі,
яка на 01.11.2013р. складає 20 місяців, а
після цього - на ? частину заробітної
плати до досягнення дитиною
повноліття.

Вказуючи, що державним виконавцем
безпідставно прийнято рішення про
стягнення заборгованості по аліментам,
позивач просить звільнити його від
сплати заборгованості, оскільки
ОСОБА_2, на користь якої присуджено
аліменти, без поважних причин не
отримувала виконавчий лист і не
пред'являла виконавчий лист до
виконання.

В судовому засіданні позивач, його
представник ОСОБА_4, позовні вимоги
підтримали, просили задовольнити у
повному обсязі з наведених вище
підстав. Позивач додатково пояснив, що
після того, як вони перестали
проживати разом, він надавав ОСОБА_2
щомісяця матеріальну допомогу на
утримання сина, також витратив біля
50000,00 грн. на придбання сину необхідних
речей, надавав кошти на відпочинок
сина, а коли відповідачка стала
відмовлятися отримувати грошові кошти,
він двічі надсилав їх поштовими
переказами, від отримання яких вона
також відмовилася. Жодних поважних
причин, через які відповідачка з січня
2012 року не пред'являла виконавчий лист
до примусового виконання, не існувало.

ОСОБА_2, її адвокат ОСОБА_5, проти позову
заперечували. ОСОБА_2 пояснила, що
фактично вони з позивачем перестали
проживати разом з січня 2012 року, як
вказував сам позивач у позові про
розірвання шлюбу і що встановлено
відповідним судовим рішенням. Позивач
не надав жодних доказів на
підтвердження того, що він надавав
матеріальну допомогу на утримання
сина. Грошові перекази позивач
спочатку надсилав на адресу АДРЕСА_1, за
якою вона не проживала, направлені
потім перекази на адресу АДРЕСА_2, вона
не стала отримувати. До серпня 2013 року
вона не вважала за потрібне отримувати
виконавчий лист і пред'являти його до
примусового виконання, оскільки
сподівалася зберегти сім'ю.

Представник Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції - державний виконавець
Лаврицька Л.Г. пояснила, що рішення про
стягнення аліментів за минулий період
приймається за заявою стягувача.
Розмір заборгованості визначений
правильно, у відповідності до вимог
закону. Боржника за виконавчим листом
вона повідомляла про відкриття
виконавчого провадження, про
заборгованість, однак матеріали
виконавчого провадження не містять
підтверджуючих це доказів. Звільнення
боржника від сплати заборгованості по
аліментам до компетенції державного
виконавця не відноситься.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та надані докази, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК
України обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, за участю у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини не
підлягають доказуванню при розгляді
іншої цивільної справи.

Судом встановлено, що сторони у справі
перебували у шлюбі з 15.09.2006 року. Від
даного шлюбу мають неповнолітнього
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

31.03.2009р. ОСОБА_2 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання сина, рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 13.04.2009р. з ОСОБА_1
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
31.03.2009р. до досягнення дитиною
повноліття (а.с.23).

21.01.2013р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про розірвання шлюбу, рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 15.07.2013р. шлюб між
сторонами розірвано (а.с.22).

ОСОБА_2 16.08.2013р. звернулася до
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя із заявою про видачу
виконавчого листа про стягнення
аліментів, 20.08.2013р. звернулася
додатково із заявою, вказуючи, що вона
до цього не зверталася і не отримувала
виконавчого листа. Виконавчий лист був
виданий Ленінським районним судом м.
Запоріжжя 19.09.2013р.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення
про стягнення періодичних платежів (у
справах про стягнення аліментів)
можуть бути пред'явлені до виконання
протягом усього періоду, на який
присуджені платежі.

Відповідно до ч. 1 ст.194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більше ніж за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання.

27.09.2013р. ОСОБА_2 звернулася до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції із заявою
про прийняття до виконання виконавчого
листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1
Окремим клопотанням у заяві зазначено,
що аліменти стягувати з січня 2012 року.

Виконавче провадження відкрито
постановою від 30.09.2013р. Встановивши, що
боржник працює в КЗ «Пологовий будинок
№4», державний виконавець виніс
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату боржника, пенсію
стипендію та інші доходи боржника від
23.10.2013р., відповідно до якої постановив
з усіх видів заробітку (доходу), що
належить до виплати боржнику, після
відрахування податків проводити
утримання в розмірі ? частини до
погашення заборгованості, яка на
01.11.2013р. складає 20 місяців, після чого по
? частині до повноліття дитини. 23.10.2013р.
вказана постанова направлена за місцем
роботи боржника - до КЗ «Пологовий
будинок №4».

Згідно пояснень позивача, про розмір
заборгованості він дізнався після
надходження за його місцем роботи
постанови державного виконавця від
23.10.2013р. Як пояснив державний
виконавець, матеріали виконавчого
провадження не містять даних про
отримання боржником постанови про
відкриття виконавчого провадження та
про розмір заборгованості.

Як вбачається з постанови від 23.10.2013р.,
державний виконавець визначив, що
розмір заборгованості складає 20
місяців станом на 01.11.2013р. Розрахунок
цієї заборгованості із зазначенням
періоду її виникнення суду не наданий.

ОСОБА_2 погодилася з визначеним
розміром заборгованості. ОСОБА_1,
посилаючись на неправомірність
визначення розміру заборгованості у
місяцях, а не у грошовій сумі, розмір
заборгованості не оспорює. Вказує, що
стягнення аліментів за минулий період
є неправомірним, оскільки ОСОБА_2 весь
цей час не отримувала виконавчого
листа і не зверталася за його
виконанням, так як у цьому не було
потреби.

Доводи позову, що ОСОБА_1 надавав
матеріальну допомогу ОСОБА_2, знайшли
своє часткове підтвердження. Так, з
листа Запорізької дирекції УДППЗ
«Укрпошта» №26-14-316 від 19.12.2013р.
вбачається, що на ім'я ОСОБА_2 на адресу
АДРЕСА_3 були прийняті від ОСОБА_1
поштові перекази 03.09.2013р. та 31.10.213р.
Повідомлення про їх надходження та
повторні повідомлення доставлялися
через абонементну скриньку адресата.
По закінченні терміну зберігання та у
зв'язку з неявкою адресата за
одержанням, вищезазначені перекази
були повернуті на адресу відправника у
грудні 2013 року (а.с.36).

В обґрунтування своїх вимог та
заперечень сторони посилалися як на
докази на ті обставини, які встановлені
судовими рішеннями при розгляді справ
про розірвання шлюбу та про стягнення
аліментів.

Так, в рішенні суду від 13.04.2009р. про
стягнення аліментів зазначені
пояснення позивача ОСОБА_2 про те, що з
кінця 2008 року вони з відповідачем
проживають окремо, не зважаючи на те, що
шлюб не розірваний. Відповідач проти
сплати аліментів не заперечував, однак
бажав, щоб стягнення відбувалося на
підставі виконавчого листа, оскільки
дружина постійно дорікала, що він
приховує частину своїх доходів.

З позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1
звернувся у січні 2013 року. Рішенням
суду від 15.07.2013р. про розірвання шлюбу
встановлені обставини, зокрема, що
сім'я сторін фактично розпалася з 2012
року, вони подружніх стосунків не
підтримують, позивач створив нову
сім'ю, дитина проживає з ОСОБА_2 та
знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_2, заперечуючи проти позову,
посилається на те, що вона не
отримувала і не пред'являла виконавчий
лист, тому що хотіла зберегти сім'ю.

Згідно ч.3 ст. 197 СК України суд може
звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Суд дійшов висновку, що намагання
відповідачкою зберегти родину не є
поважною причиною того, що вона не
пред'явила своєчасно виконавчий лист
до виконання. Судом також не
встановлено жодних інших поважних
причин, через які ОСОБА_2 з січня 2012 року
не пред'явила виконавчий лист до
виконання.

З таких підстав, оскільки
заборгованість по аліментам виникла
внаслідок непред'явлення без поважної
причини виконавчого листа до виконання
відповідачкою, на користь якої
присуджено аліменти, позовні вимоги
ОСОБА_1 про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам на
підставі ч.3 ст. 197 СК України,
пред'явлені до ОСОБА_2, підлягають
задоволенню.

Оскільки звільнити від сплати
заборгованості за аліментами вправі
лише суд, а державний виконавець, якому
надано право обчислення
заборгованості, звільняти від сплати
такої заборгованості права не має,
пред'явлені до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції вимоги позову про звільнення
від сплати заборгованості по аліментам
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 209, 212-216, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам,
задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати
заборгованості по аліментам, яка
утворилася з січня 2012 року по вересень
2013 року, і відповідно до постанови
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції станом на
01.11.2013р. складає 20 місяців.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.