Справа № 165/2802/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Ушаков М.М. Провадження №
22-ц/773/142/14 Категорія: 31 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди, завданої кримінальним
правопорушенням за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 грудня 2013
року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1
1408 грн. матеріальної та 5000 грн.
моральної шкоди, завданої кримінальним
правопорушенням, а також 1450 грн. витрат
на правову допомогу.

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 09 грудня 2013
вищевказаний позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1408
грн. матеріальної та 400 грн. моральної
шкоди, завданої кримінальним
правопорушенням, а також 150 грн. витрат
на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 229
грн. 40 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись частково із даним
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив вищевказане рішення в частині
стягнення моральної шкоди та витрат на
правову допомогу скасувати й ухвалити
в цій частині нове рішення про
стягнення 5000 грн. моральної шкоди та 1450
грн. витрат на правову допомогу.

У ході апеляційного розгляду даної
справи відповідач просив відхилити
апеляційну скаргу з огляду на
безпідставність наведених у ній
доводів, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, вважаючи
його законним та справедливим.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, хоча згідно з
вимогами ч.5 ст.74 ЦПК України були
належним чином і своєчасно повідомлені
про дату, час та місце апеляційного
розгляду даної справи. І оскільки про
причини своєї неявки зазначені особи
суд не повідомили, про відкладення
розгляду справи не клопотали, то у
відповідності з вимогами ст.305 ЦПК
України колегією суддів визнано за
можливе апеляційний розгляд даної
справи проводити за їхньої
відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено що
вироком Нововолинського міського суду
Волинської області від 05 липня 2013 року,
який набрав законної сили, ОСОБА_1
визнано винним у тому, що 03 травня 2013
року він таємно викрав у позивача
ОСОБА_2 два мобільні телефони марки
«Nokia» з встановленими у них
сім-картками оператора мобільного
зв'язку та ноутбук марки «НР», чим
спричинив останньому матеріальну
шкоду в розмірі 1958 грн. (а.с.5-6).

Враховуючи, що відповідачем в ході
досудового слідства відшкодовано
збитки на суму 550 грн., суд в межах
заявлених вимог на підставі ч.1 ст.1166 ЦК
України стягнув з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 1408 грн. матеріальної шкоди,
завданої злочином, і в цій частині
рішення суду позивачем не
оскаржується.

Ухвалюючи ж рішення про часткове
задоволення позову та стягуючи з
відповідача на користь позивача 400 грн.
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив із того, що такий розмір
грошового відшкодування в повній мірі
відповідає характеру та обсягу
моральних страждань спричинених
спричинених ОСОБА_2 злочинними діями
відповідача, а також вимогам
розумності і справедливості.

Зазначені висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на повно,
всебічно, об'єктивно встановлених
обставинах справи та відповідних їм
нормах матеріального права, а тому з
ними погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що позивач
зазнав певних душевних страждань в
результаті вищевказаних злочинних дій
відповідача, а отже - в силу вимог ч.1
ст.1167 ЦК України має право на грошове
відшкодування спричиненої йому
моральної шкоди.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди судом
першої інстанції у повній мірі
враховано характер вчиненого
відповідачем кримінального
правопорушення, глибину душевних
страждань позивача та обґрунтовано
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 400
грн. моральної шкоди, що повністю
відповідає вимогам розумності та
справедливості.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи
позивача про те, що внаслідок
викрадення телефонів стільникового
зв'язку та комп'ютера він втратив
роботу, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК
України не підтверджені жодними
доказами, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Вирішуючи питання щодо відшкодування
позивачу понесених судових витрат на
правову допомогу, суд першої інстанції
виходив із того, що згідно наданої
позивачем квитанції (а.с.11) останнім
було сплачено 450 грн. за підготовку та
складання позовної заяви адвокатом
ОСОБА_3 А тому, частково задовольнивши
позов ОСОБА_2 в частині вимог про
відшкодування моральної шкоди, суд
стягнув на його користь із відповідача
150 грн. витрат на правову допомогу
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, як того вимагає ч.1 ст.88
ЦПК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції підставно не взяв до
уваги як доказ понесених судових
витрат квитанцію про сплату ОСОБА_2 1000
грн. за правову допомогу у
кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1
(а.с.8), оскільки зазначена сума коштів
сплачена ОСОБА_2 в рамках кримінального
провадження і не входить до
визначеного ч.2 ст.79 ЦПК України
переліку витрат, пов'язаних з розглядом
цивільної справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, виходячи із визначених
ст.303 ЦПК України меж розгляду справи
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення підлягає залишенню без змін, як
таке, що ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тоді як доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді