АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/3108/2014
Головуючий у І інстанції Чех Н.А.
Доповідач - Корчевний
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного
Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 25 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 25 вересня 2009 року між
сторонами було укладено усний договір
позики, згідно якого відповідач
отримав суму у розмірі 12 000( дванадцять
тисяч) доларів США, що згідно курсу НБУ
становить 95 910 грн. 00 коп.

Про факт одержання вказаної суми
позичальником була написана розписка
від 25.09.2009 року, в якій вона
зобов»язалася повернути грошові кошти
до кінця 2009 року.

Проте, вказаний обов»язок відповідач
не виконав, а тому позивач і просив суд
першої стягнути з ОСОБА_3 зазначену
заборгованість - у розмірі 95 910 грн. 00
коп. та 3% річних - 7 248 грн. 28 коп., судові
витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
подав апеляційну скаргута просить суд
апеляційної інстанції рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі зазначає, що
боргова розписка про видачу грошової
суми у розмірі 12 000(дванадцять тисяч)
доларів США, що згідно курсу НБУ
становить 95 910 грн. 00 коп. була складена
з ОСОБА_3 як з фізичною особою, а не
представником юридичної організації.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 25 вересня 2009 року між
сторонами було укладено усний договір
позики, згідно якого відповідач
отримав суму у розмірі 12 000( дванадцять
тисяч) доларів США, що згідно курсу НБУ
становить 95 910 грн. 00 коп., що
підтверджується розпискою від 25.09.2009
року, в якій вона зобов»язалася
повернути грошові кошти до кінця 2009
року.

Колегія суду зазначає, що умовами ст.. 207
ЦК України передбачено дотримання
письмової форми правочину, проте в
розписці не міститься печатки
юридичної особи та підпису
уповноваженої особи, крім того
відповідно до ЗУ «Про акціонерні
товариства» передбачено обов»язкова
згода керівних органів товариства (
наглядової ради, загальних зборів) на
отримання позичкових коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що
згоди Товариство «Міжнародна
корпорація виробників альтернативного
палива» на отримання позичкових грошей
ОСОБА_3 не надавало.

Крім того, платіжне доручення, яке зі
слів ОСОБА_3 видане при перерахуванні
позичених коштів на рахунок ВАТ
«РайфайзенБанк Аваль», не підтверджує
такого факту, що позичені кошти були
сплачені на виконання
нормативно-технічної документації, що
зазначено в розписці, так як в
платіжному дорученні №81 від 14.04.2008 року
зазначена сума 146 500 грн. сплачувалась
як погашення заборгованості за
договором переуступлення права вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Колегія суду погоджується з доводами
апеляційної скарги та зазначає, що
відповідно до правової позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 року про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів із зобов»язань, що
виникають із договорів та інших
правочинів статтею 527 ЦК України
передбачено зобов'язання боржника
виконати свій обов'язок, а кредитора -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Судом встановлено, що позикодавець
видав розписку позичальнику як
борговий документ, що підтверджує
укладення договору позики та прийняття
кожним із них відповідних зобов'язань.
Крім того, наявність розписки у
позикодавця свідчить про невиконання
зобов»язання за договором позики
позичальником.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України на
позичальника покладається обов'язок
повернення позикодавцю позику у такій
же сумі грошових коштів, які були
передані позичальнику позикодавцем у
строк та в порядку, що встановлені
укладеним договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що
Дніпровського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму заборгованості у розмірі 95 910 (
дев»яносто п»ять тисяч дев»ятсот
десять) грн. 00 коп. - борг за договором
позики, 7 248 (сім тисяч двісті сорок
вісім) грн. 28 коп. - три проценти річних,
а всього 103 158 (сто три тисячі сто
п»ятдесят вісім) грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 1 031 грн. 58 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді