Номер провадження № 22-ц/785/2107/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 10 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 -
«Про стягнення заборгованості за
кредитом», -

ВСТАНОВИЛА:

27.03.2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» звернулось до
суду із зазначеним позовом, який у
подальшому був уточнений, по якому
просило стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
від 19.02.2007 року у розмірі 69960,26 доларів
США, що в гривневому еквіваленті по
курсу НБУ станом на 05.11.2012 року
становить 559192,36 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що 19.02.2007 року з
відповідачем був укладений кредитний
договір про надання кредиту у вигляді
не відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 64960 доларів США на строк по
19.12.2026 рік із сплатою 13, 9 % річних за
користування кредитними коштами.
Також, 28.02.2009 року між сторонами була
укладена додаткова угода до кредитного
договору, згідно з умовами якої сторони
домовились тимчасово на строк з 28.02.2009
року по 28.02.2010 року встановити
процентну ставку за користування
кредитом в розмірі 10,9 % річних. 16.11.2010
року сторони уклали додаткову угоду №2,
за якою вони домовились збільшити
строк кредиту до 19.12.2027 року, але ОСОБА_3
умови договору щодо повернення
кредитних коштів та відсотків за їх
використання не виконав, внаслідок
чого в нього виникла прострочена
заборгованість. Крім того, у якості
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором 19.12.2007
року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 був
укладений договір поруки, згідно п.2.2
якого остання на добровільних засадах
взяла на себе зобов'язання відповідати
по зобов'язаннях ОСОБА_3, які виникають
з умов вищевказаного кредитного
договору. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, тому позивачем вимоги
пред'являються лише до ОСОБА_3 як до
позичальника.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав, заперечував
проти задоволення позову.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 10.12.2013 року позов ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» задоволений,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№ 014/0034/85/87058 від 19.02.2007 року в сумі 69960,29
доларів США, що в еквіваленті по курсу
НБУ станом на 05.11.2012 року становить
559192,36 грн., а також суму судового збору у
розмірі 3441 грн.

20.12.2013 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що відповідач не
виконує зобов'язань за кредитним
договором, внаслідок чого у нього
виникла заборгованість перед
позивачем.

Судом встановлені наступні обставини
по справі.

19.02.2007 року між АТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 014/0034/85/87058, відповідно до п. 1.1 якого
відповідачу було надано кредит у
вигляді невідновлювальної кредитної
лінії з лімітом 64960 доларів США, із
сплатою 13,9 % річних за користування
кредитними коштами, а позичальник
зобов'язався належним чином
використати та повернути кредиторові
суму отриманого кредиту, а також
сплатити проценти за користування
кредитом, комісії згідно умов
кредитного договору та тарифів банку,
та виконати всі інші зобов'язання в
порядку та строки, визначені кредитним
договором.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору
кредит надається на строк по 19.12.2026
року, згідно графіку надання кредиту.

Банк виконав належним чином покладені
на нього зобов'язання, надавши
відповідачу суму кредиту у розмірі 64 960
доларів США, що підтверджується заявою
позичальника на видачу готівки від
14.12.2007 року.

Згідно до п. п. 5.1 умов кредитного
договору до обов'язків відповідача
(позичальника) було покладено
щомісячно до 15-го числа кожного місяця
часткове повернення кредиту та
щомісячна до 15-го числа кожного місяця
сплата відсотків за фактичне
використання кредитних коштів. У
випадку невиконання зобов'язань за
договором, відповідач (позичальник) за
вимогою банку повинен протягом 30
календарних днів з моменту надіслання
позивачем (кредитором) відповідного
листа-повідомлення здійснити
повернення кредиту, процентів та інших
платежів, що визначені кредитним
договором.

Згідно до п. 10.1. кредитного договору, за
порушення строків повернення суми
кредиту, процентів за користування
кредитом та комісій, передбачених цим
договором, позичальник сплачує
кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Також судом встановлено, що у якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 19.12.2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 був
укладений договір поруки № 014/0034/85/87058/1,
згідно до п.2.2 якого остання на
добровільних засадах взяла на себе
зобов'язання відповідати по
зобов'язаннях ОСОБА_3, які виникають з
умов вищевказаного кредитного
договору.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про смерть серії, тому
позивачем вимоги пред'являються лише
до ОСОБА_3 як до позичальника.

28.02.2009 року між сторонами була укладена
додаткова угода № 3 до кредитного
договору № 014/0034/85/87058, згідно з умовами
якого сторони домовились тимчасово на
строк з 28.02. 2009 року по 28.02.2010 року
встановити процентну ставку за
користування кредитом в розмірі 10, 9%
річних.

16.11.2010 року сторони уклали додаткову
угоду № 014/0034/85/87058/04, за якою вони
домовились збільшити строк кредиту до
19.12.2027 року.

Відповідно до п. 2.3 вищевказаної
додаткової угоди сторони домовились,
тимчасово на період з 15.12.2010 року до
14.12.2011 року зменшити розмір щомісячного
платежу позичальника за кредитним
договором до розміру, встановленого в
графіку погашення кредиту та інших
платежів за кредитним договором.

У судовому засіданні також доведено, що
24.09.2012 року ОСОБА_3 було надіслано
вимогу про дострокове виконання
грошових зобов'язань, якою було
зобов'язано у 30-денний строк достроково
повернути всю суму заборгованості, але
відповідач ОСОБА_3 умови договору щодо
повернення кредитних коштів та
відсотків за їх використання не
виконав, внаслідок чого в нього виникла
прострочена заборгованість, яка станом
на 05.11.2012 рік року складає 69 960, 29 доларів
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
складає 559 192, 36 грн., у тому числі:
заборгованість за кредитом - 64 105, 29
доларів США, що складає 512 393, 58 грн.;
заборгованість за відсотками - 4 236, 48
доларів США, що складає 33 862, 18 грн.; пеня
за прострочення кредиту та відсотків
за період з 16.12.2011 року по 04.11.2012 року - 1
618, 49 доларів США, що складає 12 936, 59 грн.,
що підтверджується відповідним
розрахунком заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно до ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 ЦК
України, якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Отже, згідно із ч.2
ст. 1050 ЦК України, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
кредитного договору та Цивільного
кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України,
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Крім того, у судовому засіданні
доведено, що внаслідок невиконання
відповідачем кредитного договору
позивач поніс додаткові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3 441
грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЩТК
України підлягають стягненню з
відповідача.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 10 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

12.03.2014 року
м. Одеса