Єдиний унікальний номер 267/7702/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/472/2014
Головуючий в 1 інстанції: Каніщева
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В. П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі: Папченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Гірницького
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 18 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики, та
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 18
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики - задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в
розмірі 12700,00 коп.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним - відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

З рішенням суду першої інстанції
не погодився ОСОБА_1 та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та визнати
договір позики недійсним.

Доводами апеляційної скарги наведено,
що договір позики апелянт не укладав,
оскільки всі дані у вказаному договорі
були заповнені без його відому та у
його відсутність. Підписуючи договір
позики він помилявся щодо природи
цього правочину.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач доводи апеляційної скарги
підтримав та просив скасувати рішення
суду першої інстанції.

Представник позивача з доводами
апеляційної скарги не погодився,
просив її відхилити та залишити ухвалу
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що 03
вересня 2012 року між сторонами був
укладений письмовий договір позики на
суму 10000,00 грн. з кінцевим терміном
повернення позики 03 жовтня 2012 року (а.с.
5-6).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики, суд першої інстанції
виходив з того, що позовні вимоги
обґрунтовані та, оскільки боржник
прострочив виконання грошового
зобов'язання, він зобов'язаний сплатити
суму боргу та пеню за прострочення
повернення суми позики у розмірі 1% за
кожен день від простроченої суми, що
встановлена п. 7 Договору позики від 03
вересня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 не надав суду переконливих
доказів на підтвердження обставин, на
які він посилається.

Апеляційний суд вважає, що такі
висновки суду є правильними, рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
і доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Даючи оцінку наданим позивачем на
підтвердження укладення договору
позики письмових доказів (договір
позики), суд вірно дійшов висновку, що
ці докази є підтвердженням факту
укладення сторонами 03 вересня 2012 року
договору позики, оскільки у ньому
зазначені: сторони зобов'язання
(позикодавець та позичальник), грошова
сума, яка передається, та особистий
підпис позичальника.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договорів позики й розписки свідчать
про їх укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

В судовому засіданні апелянтом
належних та допустимих доказів щодо
спростування зазначених обставин не
надано.

Відповідно до ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести допустимими доказами ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач ОСОБА_1 не підписував
договір позики і підпис у ній виконано
не ним не приймаються апеляційним
судом тому, що у суді першої інстанції
ОСОБА_1 не оспорював, що у тексті
Договору позики ним власноручно
написано його прізвище та ініціали, та
він власноруч підписав у кінці
розписки «ОСОБА_1». Це твердження не
суперечить іншим обставинам справи.

Крім того, як вбачається з технічного
запису судового засідання під час
розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач дійсно вказував
на те, що у бланку Договору він
власноруч написав своє прізвище, ім'я
та по батькові, місце проживання, серію
паспорту та ідентифікаційний номер та
поставив підпис, але вчинив це під
впливом помилки та омани.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦПК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

За змістом вказаних норм не може
підтверджуватися показаннями свідків
наявність правовідносин, що виникають
з правочинів, для яких законом
установлену письмову форму.

З урахуванням зазначеного, доводи
апеляційної скарги щодо того, що за
договором позики від 03 вересня 2012 року
він не отримував грошові кошти та
підписуючи договір позики, відповідач
щодо природи цього правочину, є
безпідставними і висновків суду першої
інстанції не спростовують.

За таких обставин, оскільки
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді цієї справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки від 18 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: