Справа №549/78/14-ц
Пр. № 2/549/49/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Чорнухинський районний суд
Полтавської області

у
складі: головуючого - судді
Орел І.І.

при секретарі - Бибик О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Чорнухи цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Чорнухинська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом і свої вимоги
мотивувала тим, що вона у 1979 році
зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, який 02.10.2003
року розірвано.

Перебуваючи у шлюбі і за спільні кошти
ними було придбано автомобіль марки
КАМАЗ 53213, 1984 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого на ім'я її чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 її право
на автомобіль не оспорював, цим
транспортним засобом, - який вони
планували продати, а за виручені кошти
придбати житло для їхньої спільної
дитини, - вони розпоряджались за
спільною згодою.

У зв'язку з тим, що відповідачами в
процесі реалізації їх прав на
спадкування за законом порушується її
право як співвласника, просила визнати
автомобіль марки КАМАЗ 53213, 1984 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а також право власності на ?
частину зазначеного транспортного
засобу, придбаного в період
зареєстрованого з ОСОБА_5 шлюбу.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву, в якій
просила розглянути справу за її
відсутності.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позови визнали
повністю і суду пояснили, що позивачка -
їх мати, дійсно під час перебування у
шлюбі з ОСОБА_5 за спільні кошти
придбали автомобіль КАМАЗ.

Після розірвання шлюбу між батьками
зазначений автомобіль не був предметом
спору, а тому питання щодо його поділу
не ставилось.

Коли помер їх батько - ОСОБА_5, його
друга дружина - ОСОБА_4 звернулась до
нотаріальної контори з приводу
прийняття спадщини після його смерті.

Дізнавшись про це позивачка і
звернулась до суду з приводу визнання
права власності на ? частини автомобіля
КАМАЗ.

Крім того ОСОБА_3 суду пояснила, що при
житті її батьки домовлялись про продаж
вказаного транспортного засобу і
купівлю їй квартири за ці кошти.

Відповідачка ОСОБА_4, друга дружина
ОСОБА_5, позову не визнала і надала суду
письмові пояснення, в яких зазначає, що
дійсно під час спільного проживання
позивачки з ОСОБА_5 було придбано
автомобіль КАМАЗ 53213, 1984 року випуску.

Проте після припинення їх фактичних
шлюбних стосунків у 1999 р. спірний
автомобіль було зареєстровано за
ОСОБА_5 і був в постійному користуванні
їхньої сім'ї.

Позивачка жодного разу не
використовувала цей автомобіль, його
ремонтом чи обслуговуванням не
займалася, витрат по його утриманню не
несла, тобто не вчиняла жодних дій як
власник.

Крім того вважає, що доказів
домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо
розпорядження КАМАЗ за їх спільною
згодою немає, а з часу зареєстрованого
з нею шлюбу з ОСОБА_5 пройшло понад три
роки.

За таких обставин просила відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1 та
застосувати строк позовної давності у
відповідності до вимог ч.3 ст.267 ЦПК
України, так як поважності причин його
поновлення немає, жодних перешкод для
звернення позивачки до суду протягом
останніх п'ятнадцяти років не було.

Суд, заслухавши пояснення
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли і
продовжувалися під час дії КпШС УРСР,
1969 року (далі - КпШС) та Цивільного
кодексу УРСР, 1963 року (далі - ЦК України
1963 року) і регулювалися ними до 01 січня
2004 року.

Частиною першою ст.22 КпШС (1969 року)
передбачено презумпцію виникнення
права спільної сумісної власності
подружжя на придане ними за час шлюбу
майно, рівності часток у ньому дружини
та чоловіка, відповідно до якої майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно з ч.1 ст.28 КпШС майном, нажитим за
час шлюбу, подружжя розпоряджається
за спільною згодою.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 у 1979 р. зареєстрували шлюб, який
02 жовтня 2003 року був розірваний.

За час шлюбу подружжя придбало
автомобіль марки КАМАЗ 53213, 1984 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
який 07.06.1996 року було зареєстровано на
ім'я ОСОБА_5, що вбачається з облікової
картки приватного транспортного
засобу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

За таких обставин, проаналізувавши
вищевикладені докази в їх сукупності,
суд вважає, що дійсно, оскільки
транспортний засіб було придбано під
час шлюбу, то він є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а тому її вимоги про визнання про нею
права власності на ? його частину
виходячи з положень ст.ст.22, 28, 29 КпШС та
ст.370 ЦК України є обгрунтованими і
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо застосування
строків позовної давності суд виходить
з наступного.

Згідно з ч.3 ст.29 КпШС для вимоги про
поділ майна, яке є спільною сумісною
власністю

розведеного подружжя, встановлюється
трирічний строк позовної давності.

У відповідності з ст.76 ЦК України 1963
року, позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності.

Стаття 29 КпШС, врегульовуючи питання
розподілу спільного майна подружжя, на
перше місце ставить досягнення згоди
між подружжям, щодо способу поділу
спільного майна.

Частиною другою ст. 29 КпШС передбачено,
що розподіл спільного маийа подружжя
може бути проведений як під час
перебування у шлюбі, так і після
розірвання шлюбу.

Не спростовано те, що між бувшим
подружжям - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 була
досягнута домовленість щодо
розпорядженям спільного майна,
нажитого під час шлюбу, і чоловік
позивачки після розірвання шлюбу
визнавав за нею право власності на
транспортний засіб.

При цьому вбачаються обґрунтованим її
доводи про те, що про порушення свого
права на автомобіль вона дізналася
після смерті бувшого чоловіка ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, коли
відповідачі - спадкоємці за законом,
заявили про їх право на спадкування, в
тому числі і транспортного засобу
КАМАЗ.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України на
користь позивача підлягають стягненню
з відповідачів і понесені позивачкою
витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 22, 28, 29 КпШС, ст.ст.71., 75, 75 ЦК
України 1963 року, ст.ст., 213-214 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати автомобіль марки КАМАЗ 53213, 1984
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 обєктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частини автомобіля марки КАМАЗ 53213, 1984
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

3. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 по 81 грн. 20 коп. з кожного
- судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Чорнухинський районний суд
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні під час проголошення
рішення, мають право подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення виготовлене у повному обсязі
21.03.2014 року.

Головуючий:підпис

Копія вірна

Суддя

Чорнухинського районного суду
І.І.Орел