Провадження № 22ц/784/966/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Свіщука О.В.,

за участю: представника третьої особи -
Мотельчук Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Заводського районного суду
м. Миколаєва від 18 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог - публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про поділ
спільного майна подружжя, визнання
права власності та виділ в натурі
частки майна,

В С Т А Н О В И Л А:

28 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 в якому
просила визнати домоволодіння АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю її та
ОСОБА_4, визнати за нею право власності
на ? частку вказаного домоволодіння та
провести його реальний розподіл.

При розгляді справи позивачка подала
заяву про вжиття заходів по
забезпеченню позову, а саме просила
зупинити реалізацію арештованого
майна, а саме житлового будинку
АДРЕСА_1.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18 лютого 2014 року
в задоволенні вищезазначеного
клопотання відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
просила скасувати ухвалу суду та
передати вирішення цього питання на
розгляд до того ж суду, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що спірний житловий
будинок з 12 березня 2009 року є предметом
іпотеки за іпотечним договором,
укладеним на виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_4 за кредитним
договором. Іпотекодержателем за
договором є відкрите акціонерне
товариство «Державний Ощадний банк
України» (а.с.12-17). Іпотечний договір
посвідчено нотаріусом та в той же день
накладено заборону відчуження до
припинення чи розірвання договору
(а.с.18).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 28 лютого 2012 року
звернуто стягнення на вказаний предмет
іпотеки в рахунок дострокового
погашення заборгованості за договором
кредиту позичальником ОСОБА_4 шляхом
проведення публічних торгів (а.с.36-39).

На примусове виконання цього рішення 5
листопада 2013 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження (а.с. 35).

Згідно з положеннями ст. 151, п. 5 ч. 1
ст. 152 ЦПК України суд за заявою осіб,
які беруть участь у справі, може вжити
заходи забезпечення позову шляхом
зупинення продажу арештованого майна,
якщо подано позов про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Виходячи з положень ст. 152 ЦПК
України суд або суддя має здійснювати
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
наявності зв'язку між конкретним
заходом забезпечення позову і змістом
позовних вимог, а також обставинами, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
доказами, які наведені на їх
підтвердження, та положеннями
законодавства, якими позивач
обґрунтовував свої права, подаючи
позов.

Проте, в матеріалах справи відсутні
будь-які достовірні та допустимі
докази, що спірне нерухоме майно
перебуває під арештом.

З огляду на таке, позивачка,
заявляючи клопотання про такий вид
забезпечення позову, фактично просить
позбавити можливості державного
виконавця проводити будь-які дії,
передбачені Законом України "Про
виконавче провадження " в межах
відкритого виконавчого провадження на
примусове виконання рішення суду. Таке
є неприпустимим з огляду на роз'яснення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову».

Так, згідно з п. 2 зазначеного
Пленуму недопустимо забезпечувати
позов шляхом зупинення виконання
судових рішень, що набрали законної
сили.

За такого, оскільки питання про
забезпечення позову вирішено судом
першої інстанції з додержанням вимог
процесуального закону колегія суддів
вважає, що оскаржувана ухвала
постановлена з додержанням вимог
закону, а тому правові підстави для її
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий

Судді: