Провадження № 2/267/44/14
Справа № 267/2228/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року Гірницький
районний суд міста Макіївки Донецької
області

у складі :
головуючого - судді Алексєєнко І.П.

при секретарі _ Хорхордіної О.О.

з участю
представника

позивача ПАТ КБ

«Приватбанк» _ Дудниченко К.Ю.

з участю
відповідача _ ОСОБА_3

представника

відповідача -
адвоката _ ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду міста Макіївки
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» ( ПАТ КБ «Приватбанк»
) міста Дніпропетровська до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та по зустрічному позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» ( ПАТ КБ «Приватбанк» )
міста Дніпропетровська про захист прав
споживачів та застосування наслідків
нікчемного правочину,

в с т а
н о в и в :

04 квітня 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором
б/н від 15.02.2008 року, за яким відповідач
отримав в банку кредит у розмірі 8000
гривень у вигляді кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30%
на рік, та оскільки він не виконав
зобов'язання за цим договором, то
станом на 28.02.2013 року в нього виникла
заборгованість у загальному розмірі
22282, 83 гривень, яку просили стягнути на
користь банку.

21 червня 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про
захист прав споживачів та про
застосування судом наслідків
нікчемної угоди у вигляді кредитного
договору б/н від 15.02.2008 року, укладеного
з порушенням письмової форми, який був
прийнятий судом і об'єднаний в одне
провадження з первісним позовом згідно
ухвали суду від 26 червня 2013 року.

( а.с. 31 )

В судовому засіданні
представник позивача ПАТ КБ
«Приватбанк» міста Дніпропетровська
Дудниченко К.Ю., діюча на підставі
довіреності ( а.с. 43-44 ), підтримала позов
і пояснила, що 15.02.2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3
було укладено кредитний договір у
вигляді встановленого кредитного
ліміту 8000 гривень на платіжну картку зі
сплатою 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення кредиту, що
відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив своїм підписом у
заяві, що ця заява про надання йому
кредиту разом із Умовами надання
банківських послуг та Правилами
користування платіжною карткою
складає кредитний договір між ним та
Банком. Відповідно до п.9.12 Умов та
правил надання банківських послуг,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Тобто кредитний договір діє і
на теперішній час, так як відповідно до
ст. 599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно зі ст.ст. 526,527,530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону. У порушення зазначених норм
закону, відповідач зобов'язання за
кредитним договором не виконав
належним чином, а тому станом на 28.02.2013
року він має заборгованість за
кредитним договором у загальному
розмірі 22282, 83 гривень, яка складається
із заборгованості за кредитом - 6830,17
гривень, заборгованості по процентам
за користування кредитом - 11887,28
гривень, заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2028,10 гривень, а
також відповідно до п.8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, 500 гривень -
штраф ( фіксована частина ) і 1037,28
гривень - штраф ( процентна складова ).
Просила стягнути вказану суму
заборгованості за кредитним договором
з відповідача на користь банку.
Зустрічні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про застосування
нікчемності правочину просила як
необґрунтовані не задовольняти, так як
письмова форма кредитного договору
була дотримана, що підтверджується
підписом відповідача на заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнав і просив застосувати строки
позовної давності до заявлених до
нього банком вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 15.02.2008 року, так як він все, що
отримав в банку повернув ще наприкінці
2009 року. Документи на підтвердження
повернення отриманих грошових коштів і
сплати процентів, в нього не
збереглися. Він письмо звертався в Банк
неодноразово і повідомляв, що він не
має наміру продовжувати їхні договірні
відносини за вищевказаним кредитним
договором, який він вважає нікчемним.
Строк дії картки закінчився ще у лютому
2010 року, він же ще в січні 2009 року
звертався в Банк із заявою, щоб
розірвати з ними цей кредитний договір.
Також в квітні 2010 року він звертався до
суду з позовом про застосування
наслідків нікчемності цього
кредитного договору, але так як банк
нічого від нього не вимагав, він
залишив свій позов без розгляду. З
лютого 2010 року банк не надіслав йому
жодного листа про заборгованість по
кредитному договору, тому він мав право
вважати, що його заяву про припинення
між ними кредитних відносин розглянуто
і він не має ніяких зобов'язань перед
банком. Просив відмовити позивачу у
задоволенні позову щодо стягнення з
нього неіснуючого боргу за кредитним
договором, який вони не укладали в
письмові формі і застосувати наслідки
нікчемності цього договору.

Представник відповідача
ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, діючий на
підставі Договору ( а.с. 24-25 ), в
інтересах відповідача за основним
позовом і позивача за зустрічним
позовом, зазначив, що відповідно до
відомостей, які ОСОБА_3 отримав під час
судового слідства по цій справі, що на
заяві про видачу кредиту міститься
формулювання, що ця заява є договором
про надання кредиту, він відмовляється
оскаржувати ці доводи. Поряд з цим,
заява про видачу кредиту містить
формулювання, що строк дії кредиту
визначається строком дії платіжної
картки , яка надана споживачу.
Відповідно до відомостей, які
позначені на платіжній картці, її строк
дії до лютого 2010 року. Отже, сторони
погодили строк дії кредиту до лютого 2010
року. Тому, вважає, що банк пропустив
строк позовної давності , який просить
застосувати до вимог ПАТ КБ
«Приватбанк». Поряд з цим, з моменту
надання сподивачу платіжної картки та
підписання заяви про надання кредиту,
споживач вважав не визначеними всі
суттєві умови надання кредиту, які
визначені у ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги», зокрема, що
фінансові послуги мають надаватися на
підставі Договору, який має містити
узгоджені між сторонами умови , розмір
фінансового активу , строк дії договору
, права та обов'язки сторін і таке інше.
ОСОБА_3 знайомили зовсім з іншими
правилами надання кредиту, ніж ті, що
надавались представником банку суду,
яких було три варіанти і всі
відрізнялись між собою. Не погодившись
з умовами кредитування, споживач в 2009
році неодноразово письмово звертався
до банку з метою розірвати цей договір.
Таким чином, про будь-яке продовження
терміну кредитування, та ще й при
наявності заборгованості під час
закінчення терміну дії картки ,
відповідно до правил, на які
посилається банк, не може
застосовуватися. Це свідчить про те, що
ніякої заборгованості у ОСОБА_3 на час
закінчення дії карти не було, він все
повернув банку, що отримав за цієї
карткою. Отже, правовідносини між
сторонами припинилися ще у лютому 2010
року, а тому просить застосувати строк
позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення
сторін, дослідивши надані докази,
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором і про відмову у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав
споживачів та застосування наслідків
нікчемного правочину - кредитного
договору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа (
кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Як встановлено в судовому
засіданні, 15 лютого 2008 року між
сторонами був укладений кредитний
договір, який складається із Заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг, Правил користування платіжною
карткою і Тарифів банку. Умовами
договору передбачено, що відповідачу
надається фінансовий фіксований
кредитний ліміт в сумі 8000 гривень,
базова процентна ставка 2,5 % на місяць
із розрахунку 360 днів уроці, строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки, порядок погашення
заборгованості: щомісячними платежами
у розмірі 7% від суми заборгованості,
але не менш ніж 50 гривень і не більше
залишку заборгованості.

( а.с. 6-10, 48,54 )

Згідно зі ст. 1055 ЦК України,
кредитний договір укладається в
письмовій формі. Кредитний договір ,
укладений без додержання письмової
форми, є нікчемним.

Із вказаної вище Заяви,
дослідженої судом в оригіналі,
вбачається, що позивач погодився, що
вказана Заява разом із Пам'яткою
клієнта ( яка видається за певних умов ),
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
складають між сторонами договір про
надання банківських послуг.

Вказана Заява містить
підпис позичальника - відповідача
ОСОБА_3 та підпис представника Банку
«Приватбанк» в особі представника
філії Донецьке регіональне управління
ЗАТ КБ «Приватбанк» і відповідну
печатку.

За таких умов, суд приходить
до висновку, що письмова форма договору
про надання банківських послуг (
кредитного договору ) була дотримана.

Тому доводи ОСОБА_3 щодо
нікчемності вказаного правочину у
розумінні ст. 215 ЦК України, як це
зазначено у його зустрічному позові
про захист прав споживачів та
застосування наслідків нікчемності
правочину, є хибними, а тому його
зустрічний позов задоволенню не
підлягає.

Отже,судом встановлено, що
між сторонами виникли грошові
зобов'язання за договором б/н від 15.02.2008
року про надання банківського кредиту
у вигляді встановленого кредитного
ліміту.

За змістом ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику (
грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем ) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

За вимогами ч.1 ст. 251 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Як зазначено у ч.1 ст. 252 ЦК
України, строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 ЦК
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Згідно зі ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
починається від дня коли особа
дізналась або могла дізнатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила ( ч. 1 ст.267 ЦК України ).

Відповідно до абзацу 1 ч.5 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
за зобов'язанням з визначеним строком
виконання починається зі спливом
строку виконання кредитного договору.

У заяві про надання
банківських послуг, підписаній
сторонами, зазначено, що строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки.

Згідно копії кредитної
картки НОМЕР_1 виданої 14.03.2008 року за
вказаною заявою ( договором про надання
банківських послуг ) ОСОБА_3 строк її
дії зазначений до лютого 2010 року ( 02/2010 )
( а.с. 49-50 )

Пунктом 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою
визначено, що строк дії картки вказаний
на лицевій стороні карти ( місяць та рік
). Картка дійсна до останнього дня
вказаного календарного місяця.

Отже, строк дії кредитного
ліміту визначений сторонами до кінця
лютого 2010 року.

Згідно із пунктом 3.1.3 Правил
користування платіжною картою, по
закінченню строку дії відповідна карта
продовжується банком на новий строк (
шляхом надання клієнту карти з новим
строком дії ), якщо раніше ( до початку
місяця закінчення строку дії ) не
надійшло письмової заяви держателя
карти про закриття карткового рахунку,
а також за умови наявності грошових
коштів на картковому рахунку ( в
передостанній день місяця закінчення
строку дії ) і при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.
Пунктом 3.1.4 зазначених Правил
визначено, що карта миттєвого випуску
продовженню не підлягає.

Відповідно до пункту 9.12 Умов
та правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
строк. ( а.с. 9 )

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідачем ОСОБА_3 в січні
2009 року було надіслано на адресу ЗАТ КБ
«Приватбанк» у місто Дніпропетровськ
письмову заяву про перерахунок
заборгованості за кредитним договором
і про розірвання вказаного кредитного
договору. ( а.с. 76 об )

Крім того, у квітні 2010 року
ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до
ЗАТ КБ «Приватбанк» про захист прав
споживачів і про застосування
наслідків нікчемності угоди -
вказаного договору від 15.02.2008 року про
надання банківських послуг у вигляді
кредитного ліміту розміром 8000 гривень,
що підтверджується копією позову ( а.с.
72-75 ) та оглянутими матеріалами справи
№ 2-2240 за 2010 рік, де ухвалою суду від 15
жовтня 2010 року цей позов ОСОБА_3 було
залишено без розгляду.

ОСОБА_3 стверджує, що він
повністю розрахувався за вказаним
договором ще у 2009 році, про що надав
суду копії квитанцій ( а.с. 79-80 )

Пунктом 5.4 Правил
користування платіжною картою
передбачено, що строк погашення
кредиту у повному обсязі має бути
здійснений не пізніше останнього
місяця, вказаного на платіжній карті.

Проте, згідно виписки за
картковим рахунком вбачається, що
останній платіж на погашення вказаного
кредитного договору був здійснений
ОСОБА_3 29 січня 2010 року. ( а.с. 68-71 )

Позивачем не було надано
доказів на підтвердження, що
відповідачу була видана нова карта з
новим строком її дії після закінчення
строку дії кредитної карти НОМЕР_1
виданої 14.03.2008 року на строк до лютого
2010 року.

За змістом ст. 261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.
Початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії (
припинення дії ) договору, як з певними
моментами ( фактами ), які свідчать про
порушення прав особи.

Згідно п.5.2 Умов та правил
надання банківських послуг, банк має
право вимагати дострокового виконання
боргових зобов'язань повністю чи у
визначеній банком частині у випадку
невиконання своїх боргових зобов'язань
та інших зобов'язань за цим договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась , та сплати
процентів уразі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК
України.

Із заяви позичальника, яка є
складовою частиною кредитного
договору б/н від 15.02.2008 року, укладеного
між сторонами, вбачається, що
заборгованість за кредитним договором
погашається щомісячними платежами в
розмірі не менш 7% від суми
заборгованості.

Отже, повернення кредитних
коштів визначено періодичними
щомісячними платежами, тому у випадку
неналежного виконання позичальником
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів має обчислюватися із
моменту настання строку погашення
чергового платежу.

Відповідні висновки
містяться у постанові Верховного Суду
України від 06 листопада 2013 року. (
справа № 6-116 цс13 ).

Із розрахунку
заборгованості за вказаним кредитним
договором, наданого позивачем,
вбачається, що заборгованість по
кредиту є простроченою з червня 2008
року, останнє погашення процентів
відповідачем відбулося 29 січня 2010 року.

( а.с. 3-5 )

Строк дії кредитного
договору закінчився у лютому 2010 року (
строк дії кредитної карти ).

З вказаним позовом до суду
позивач звернувся лише 04 квітня 2013
року, тобто за спливом строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 267 ч.4 ЦК
України, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові.

Таким чином, суд приходить
до висновку про відмову позивачу-ПАТ КБ
«Приватбанк» у задоволенні його позову
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором ( картковий
фінансовий ліміт) , у зв'язку із
порушенням строку позовної давності до
зазначених вимог.

На підставі викладеного,
ст.ст.202-205,207-208,215,216,251,252,256-261,264,267,525,526,527,53
0,1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.
209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і
ш и в :

Відмовити у задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» ( ПАТ КБ «Приватбанк» )
міста Дніпропетровська до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором б/н від 15 лютого 2008 року у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом.

Відмовити у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ КБ
«Приватбанк» ) міста Дніпропетровська
про захист прав споживачів та
застосування наслідків нікчемного
правочину - кредитного договору б/н від
15 лютого 2008 року.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Донецької області через Гірницький
районний суд міста Макіївки протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги ,
рішення суду , якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: