Справа № 536/3200/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретарів Олефір А.О., Ляш
О.В.

представника позивача за довіреністю
Спіріна С.С.

представника відповідача ОСОБА_2
адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в залі
судових засідань в місті Кременчуці
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, встановлення способу
реалізації предмета іпотеки, виселення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство «Фідобанк» 20 грудня 2013 року
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та
як законні представники неповнолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
встановлення способу реалізації
предмета іпотеки, виселення,
посилаючись, що 04 березня 2008 року
Відкрите акціонерне товариство
«Ернсте Банк», яке відповідно до
Статуту перейменовано на Публічне
акціонерне товариство «Фідокомбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство» «Фідобанк» і
відповідач ОСОБА_2 уклали Кредитний
договір з фізичною особою № 014/6212/3/11091
відповідно по п.1.1. якого позивач
зобов'язувався надати відповідачеві
кредит в сумі 60 000 доларів США строком
користування до 03 березня 2018 року зі
сплатою 13,5 відсотків річних, що він
виконав належним чином і надав
відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 60 000 доларів США, яка згідно п.1.3
зазначеного Договору зобов'язувалася
повертати кредит, виплачувати проценти
за користування кредитом, сплачувати
неустойку та інші платежі в сумі,
строки та на умовах, що передбачені
кредитним договором та Додатком № 1 до
нього - графіком погашення кредиту.
Рішенням Кременчуцького районного
суду від 03 грудня 2010 року, яке набрало
законної сили, було встановлено, що
ОСОБА_2 не виконує свої зобов'язання по
зазначеному кредитному договору та
стягнуто заборгованість з солідарних
рівних боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 в сумі 72 278,10 доларів США.
Одночасно з зазначеним кредитним
договором з метою забезпечення
виконання зобов'язань з відповідачем
ОСОБА_2 04 березня 2008 року вони уклали
договір іпотеки №014/6212/3/11091 відповідно
до пунктів 1.2.1, 1.2.2, 1.2.3 якого предметом
іпотеки є житловий будинок в АДРЕСА_2
загальною площею 150,8 кв.м, житловою
площею 75,6 кв.м., що належить ОСОБА_2 на
праві власності на підставі Договору
купівлі-продажу (ВЕО №635864) від 07 травня
2007 року посвідченого приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_8, земельна
ділянка, на якій він розташований
площею 0,1 га, кадастровий номер
:02:001:0022 та земельна ділянка
площею 0,1756 га, кадастровий номер
:02:001:0023 розташована в АДРЕСА_2 та
належить ОСОБА_2 на підставі Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серія ЯЕ номер 635232 виданого 21
лютого 2008 року. Відповідно до п.2.15
згаданого Договору іпотеки відповідач
ОСОБА_2 гарантувала, що на момент його
укладення діти (особи віком до 18 років)
не мали ні права власності, ні права
користування предметами іпотеки.
Вважають, що оскільки заборгованість
по кредитному договору не погашена, їх
права порушені, то вони, як
іпотекодержатель, наділені правом
вимагати задоволення своїх вимог по
кредитному договору за рахунок
предмету іпотеки.

Просили суд звернути стягнення за
кредитним договором на предмет
іпотеки, встановити спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом продажу з
прилюдних торгів в межах процедури
виконавчого провадження, встановити
ціну для реалізації предмета іпотеки
на рівні не нижче 90 відсотків ціни, яка
буде встановлена суб'єктом оціночної
діяльності в межах процедури
виконавчого провадження та кошти
отримані від реалізації предмету
іпотеки направити на погашення
заборгованості за кредитним договором
по рішенню Кременчуцького районного
суду від 03 грудня 2010 року в сумі 72 278,10
доларів США.

Крім цього, оскільки звернення
стягнення на предмет іпотеки, яким є
житловий будинок, є підставою для
виселення всіх його мешканців, то
просили суд виселити в примусовому
порядку без надання іншого житла
мешканців житлового будинку, який є
предметом іпотеки: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2,
зазначаючи, що ОСОБА_4 та неповнолітні
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на момент укладення
договору іпотеки не мали права
користування предметом іпотеки і
поселились туди без їх згоди, а згідно
п.4.1.14 іпотекодержатель ОСОБА_2
зобов'язувалась не передавати предмет
іпотеки в користування третім особам
без їх попередньої письмової згоди.
Відповідачам 18 вересня 2013 року був
направлений лист з вимогою звільнення
жилого приміщення добровільно на
протязі 30 днів та попереджено, що в
разі невиконання їх вимог буде
розпочата процедура звернення
стягнення на предмет іпотеки та їх
виселення, який вони отримали 20 вересня
2013 року та їх вимоги не виконали.

Також просили стягнути з
відповідачів понесені ними судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_1 позов
підтримав та просив задовольнити, про
обставини та підстави якого пояснив
так, як це викладено в заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2
адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що
рішенням Кременчуцького районного
суду від 03 грудня 2010 року був
задоволений позов ПАТ «Ерсте Банк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №014/6212/311091 з солідарних
боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_7
Вважає, що позивач має право на
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, що
належить іпотекодавцю, який не є
позичальником, тобто у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця і суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором і одночасне
стягнення боргу за кредитом і
звернення стягнення на предмет іпотеки
з однієї особи тягнуть за собою
стягнення в подвійному розмірі, бо
передбачають видачу двох виконавчих
листів і є взаємовиключними.
Відповідач ОСОБА_2 є боржником за
кредитним договором і
іпотекодержателем за іпотечним
договором, тому вимоги позивача
незаконні та задоволенню не
підлягають. Крім цього зазначила, що
відповідач ОСОБА_4 проживав і був
зареєстрований в будинку в АДРЕСА_2 ще
до укладання Договору іпотеки, що
підтверджується довідкою
Рокитненської сільської ради № 207 від 03
березня 2008 року. Малолітні ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 теж проживали у вказаному
будинку і мали право ним користуватись,
незважаючи на те, що їх реєстрація в
цьому будинку була здійснена пізніше і
Комісія з питань захисту прав дитини
Кременчуцької районної державної
адміністрації не надала дозволу на
примусову реалізацію будинку.

Представник третьої особи органу
опіки і піклування за довіреністю
Якубенко Ю.С. в судовому засіданні в
задоволенні позову просила відмовити,
посилаючись на висновок комісії з
питань захисту дітей при
райдержадміністрації від 22 листопада
2011 року про відмову у дозволі на
примусову реалізацію описаного та
арештованого житлового будинку
громадянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, так як
будуть порушені права малолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на проживання
та користування житловою площею
вказано будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву,
в якій просив розглянути справу у його
відсутність, позовні вимоги вважає
незаконними та просив відмовити в їх
задоволенні.

Представник третьої особи
Управління державної міграційної
служби України в Полтавській області в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, що підтверджується
розпискою про отримання судового
повідомлення, про причини неявки суду
не повідомив, з заявою про відкладення
розгляду справи не звертався.

Заслухавши пояснення сторін, їх
уповноважених представників, третьої
особи, дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, що мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3
ЦПК України, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, відповідно до
ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Одним із видів застави нерухомого
майна передбаченого ч.1 ст.575 ЦК
України є іпотека.

Як вбачається зі змісту ст.33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
відповідачем основного зобов'язання
позивач вправі задовольнити свої
вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Судом встановлено, що сторони:
Відкрите акціонерне товариство
«Ернсте Банк», яке відповідно до
Статуту перейменовано на Публічне
акціонерне товариство «Фідокомбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Фідобанк» і
відповідач ОСОБА_2 04 березня 2008 року
уклали Кредитний договір з фізичною
особою № 014/6212/3/11091 відповідно по п.1.1.
якого позивач зобов'язувався надати
відповідачеві ОСОБА_2 кредит в сумі 60 000
доларів США строком користування до 03
березня 2018 року зі сплатою 13,5 відсотків
річних, що він виконав належним чином і
надав грошові кошти в сумі 60 000
доларів США. Відповідач згідно п.1.3
Договору зобов'язувалася повертати
кредит, виплачувати проценти за
користування кредитом, сплачувати
неустойку та інші платежі в сумі,
строки та на умовах, що передбачені
кредитним договором та Додатком № 1 до
нього - графіком погашення кредиту.
Рішенням Кременчуцького районного
суду від 03 грудня 2010 року, яке набрало
законної сили, встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 не виконувала
належним чином своїх зобов'язань за
згаданим кредитним договором та було
стягнуто заборгованість з солідарних
рівних боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4, та
ОСОБА_7 в сумі 72 278, 10 доларів США.

Також встановлено, що одночасно з
зазначеним кредитним договором з метою
забезпечення виконання зобов'язань
позивачем з відповідачем ОСОБА_2 04
березня 2008 року було укладено договір
іпотеки №014/6212/3/11091 відповідно до
пунктів 1.2.1, 1.2.2, 1.2.3 якого предметом
іпотеки є житловий будинок в АДРЕСА_2
загальною площею 150,8 кв.м, житловою
площею 75,6 кв.м., що належить ОСОБА_2 на
праві власності на підставі Договору
купівлі-продажу (ВЕО №635864) від 07 травня
2007 року посвідченого приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_8, земельна
ділянка, на якій розташований
зазначений житловий будинок площею 0,1
га, кадастровий номер :02:001:0022 та
яка знаходиться в АДРЕСА_2 та земельна
ділянка площею 0,1756 га, кадастровий
номер :02:001:0023, яка знаходиться в
АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯЕ номер 635232
виданого 21 лютого 2008 року.

З огляду на викладене суд приходить до
висновку, що внаслідок невиконання
позичальником ОСОБА_2 зобов'язань по
кредитному договору були порушені
права позивача, який є
іпотекодерджателем. Його вимога щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
ґрунтується на положеннях ст.33 Закону
України «Про іпотеку» і підлягає
задоволенню.

За правилами ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення, що було дотримано
позивачем, який є іпотекодержателем.
Лист-вимога на ім'я боржника та
іпотекодавця ОСОБА_2, в тому числі з
попередженням про виселення мешканців
будинку в 30-денний строк з моменту його
отримання направлена 18 вересня 2013 року
рекомендованим листом та отримана
останнім 20 вересня 2013 року, що
доводиться матеріалами справи.

Між тим відповідачами не було вжито
заходів по виконанню запропонованих
позивачем заходів, кредитні
зобов'язання продовжували залишатись
невиконаними.

Оскільки судом задовольняється
позов про звернення стягнення на
предмет іпотеки, яким являється
житловий будинок, то в відповідності
до ст.39 Закону України «Про іпотеку»
необхідно визначити спосіб реалізації
предмета іпотеки і суд визначає його -
шляхом продажу з прилюдних торгів в
межах процедури виконавчого
провадження та встановити ціну для
реалізації предмета іпотеки на рівні
не нижче 90 відсотків ціни предмету
іпотеки, яка буде встановлена
суб'єктом оціночної діяльності в межах
процедури виконавчого провадження та
те, що кошти отримані від реалізації
предмету іпотеки необхідно направити
на погашення заборгованості за
кредитним договором в розмірі 72 278
доларів США 10 центів встановленої у
рішенні Кременчуцького районного суду
від 03 грудня 2010 року.

Крім цього, звернення стягнення на
переданий в іпотеку будинок є
підставою для виселення всіх
мешканців, які проживають цьому
будинку на підставі ст.109 ЖК України.

Частиною 3 ст.109 ЖК України
передбачено, що громадянам, яких
виселяють з жилих приміщень, одночасно
надається інше постійне жиле
приміщення, за винятком виселення
громадян при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення та що звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом, без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідності до ст.ст.39,40 Закону
України «Про іпотеку» суд одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або інше жиле приміщення і це є
підставою для виселення мешканців
будинку.

Згідно довідки Рокитнянської
сільської ради Кременчуцького району
Полтавської області від 08 жовтня 2012
року в будинку АДРЕСА_2 проживають та
зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
голова домогосподарства, її чоловік
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та їх
неповнолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яких і
необхідно виселити без надання іншого
житла.

При вирішенні спору про виселення з
жилого приміщення у зв'язку з
зверненням стягнення на предмет
іпотеки суд враховує положення ст. 17
Закону України «Про охорону
дитинства», яка регулює право дитини на
майно. Згідно до ч.3 цієї статті батьки
або особи, які їх замінюють, не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Аналогічні норми передбачені і в
ст.12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей».

На момент укладення договору
іпотеки неповнолітні діти відповідача
ОСОБА_2 не були власниками предмета
іпотеки, не користувалися ним та не
були в ньому зареєстровані. Відповідно
до довідки комунального
госпрозрахункового
житлово-експлуатаційного підприємства
«Автозаводське" на момент укладення
згаданого Договору іпотеки
неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 04
березня 2008 року значаться
зареєстрованими в АДРЕСА_1 разом з
матір'ю ОСОБА_2

Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
відповідач ОСОБА_2 доказів в
підтвердження, що неповнолітні діти
проживали в спірному будинку на час
укладення договору іпотеки суду не
надала.

Відповідач ОСОБА_2 є єдиним
власником будинку в АДРЕСА_2 і мала
право розпоряджатися своїм майном на
власний розсуд, майнові права
неповнолітніх на спірний будинок
відсутні.

Враховуючи зазначені обставини,
керуючись роз'ясненнями викладеними в
п.44 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних та кримінальних справ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних відносин», суд
приходить до висновку про відсутність
підстав вважати порушеними права та
інтереси дітей відповідача внаслідок
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Оскільки позов задоволено, то в
відповідності до ст.88 ЦПК України
необхідно стягнути з відповідачів
солідарно понесені позивачем судові
витрати по сплаті судового збору в
сумі 229 грн.40 коп., що підтверджується
документально.

Керуючись ст.ст.10,11, 30, 31, 209, 213-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
встановлення способу реалізації
предмета іпотеки, виселення
задовольнити.

Звернути стягнення на предмет
іпотеки за Договором іпотеки №
014/6212/3/11091 від 04 березня 2008 року шляхом
продажу з публічних торгів за ціною
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності у процедурі виконавчого
провадження на рівні не нижче 90
відсотків ціни предмету іпотеки
нерухоме майно:

житловий будинок в АДРЕСА_2 загальною
площею 150,8 кв.м житловою площею 75,6 кв.м,
який належить ОСОБА_2 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу (ВЕО №635864) від 07 травня
2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 № 6595,
зареєстрованого в Комунальному
підприємстві «Кременчуцьке міжміське
бюро технічної інвентаризації» за
номером запису :14, в книзі: 1 та
зареєстрованого в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно за реєстраційним номером № 1166970
та Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданого
20 лютого 2008 року за номером витягу №
17803938,

земельну ділянку, на якій він
розташований площею 0,1 га, кадастровий
номер :02:001:0022, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2
на підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯЕ
номер 635231 виданого 21 лютого 2008 року та
зареєстрованого в Книзі записі
реєстрації державних актів на право
власної на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 16,

земельну ділянку площею 0,1756 га,
кадастровий номер :02:001:0023, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та
належить ОСОБА_2 на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯЕ номер 635232
виданого 21 лютого 2008 року та
зареєстрованого в Книзі записі
реєстрації державних актів на право
власної на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 17,

за рахунок вартості яких погасити
зобов'язання по кредитному договору з
фізичною особою № 014/6212/3/11091 від 04
березня 2008 року в сумі 72 278 (сімдесят дві
тисячі двісті сімдесят вісім) доларів
США 10 центів по рішенню Кременчуцького
районного суду від 03 грудня 2010 року.

Виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з неповнолітніми
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з житлового будинку
розташованого в АДРЕСА_2 без надання
іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» судові витрати в сумі 114
грн.70 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» судові витрати в сумі 114
грн.70 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської
області через Кременчуцький районний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на протязі 10 днів з дня його
проголошення всіма учасниками процесу.

У разі застосування ст.218 ЦПК
України скарга подається протягом
десяти з дня отримання копії рішення.

Суддя
С. М. Клименко