Єдиний унікальний номер 261/821/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/766/2014
Головуючий в 1 інстанції: Трінька О.В.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В. П.,

суддів: Космачевської Т.В., Биліни Т.І.,

при секретарі: Внуковій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 12 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 12 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що рішення незаконне, несправедливе,
необґрунтоване, оскільки суд неповно
та неправильно з'ясовував обставини, що
мають значення для справи, у зв'язку з
чим висновки суду є невірними та
помилковими.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги не визнав, просив її
відхилити та залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Третя особа в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги не
підтримала, просила апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої

інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним

і обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи
позивачеві належить жилий будинок
АДРЕСА_1 (а.с. 5). 26 травня 2012 року
бригадою Петровського району
Донецької філії ДП «Регіональні
електричні мережі» встановлено, що в
внаслідок зрізу ОСОБА_2 гілок дерев
стався обрив фазного проводу на опорі
№7 з захльостом проводів прольоту 7 та 8
з споживчим кабельним вводом, який
прокладений на житловий будинок
АДРЕСА_1 з пошкодженням цілісності
ввідного кабелю (а.с. 16).

З листа Донецької філії ДП
«Регіональні електричні мережі» від
08.12.2003 року на ім'я позивача вбачається,
що для узгодження електропостачання
жилого будинку, що належить позивачу, з
встановленою потужністю 20,0 кВт,
напруженням 380 В необхідно виконати
певні дії та отримати в Петровській
енергоділянці акт розмежування
балансової належності мереж та
встановлення меж експлуатаційної
відповідальності та узгодити пропуск
потужності в ВАТ «ПЕС-Енерговігілля»
(а.с. 51-52).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено
належності йому на праві приватної
власності електромереж, що пошкоджені,
а також суми матеріальної та моральної
шкоди, що на його думку підлягають
задоволенню.

Такий висновок суду є правильним і
відповідає закону та встановленим у
справі обставинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана чайну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статті 440 ЦК (що відповідає ст. 1166 ЦК
2003р.) шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Відповідно до Постанови Національної
Комісії з питань регулювання
електроенергетики України за № 28 від
31.07.1996 року, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.08.1996
року за №417/1442 «Про затвердження Правил
користування електричною енергією» та
п. 2.1. Правил користування електричною
енергією, межі балансової належності
та експлуатаційної відповідальності
між споживачем і електропередавальною
організацією за технічний стан і
обслуговування суміжних
електроустановок фіксуються в акті
розмежування балансової належності
електроустановок і експлуатаційної
відповідальності сторін. Межа
експлуатаційної відповідальності може
не збігатися з межею балансової
належності, яка визначається правом
власності споживача і
електропередавальної організації на
окремі елементи електричної мережі,
про що зазначається в акті
розмежування балансової належності
електроустановок і експлуатаційної
відповідальності сторін.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є, в
тому числі, втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

З технічних умов, що знаходяться в
матеріалах справи (а.с. 51), вбачається,
що позивач має отримати в Петровській
енергоділянці акт розмежування
балансової належності
електроустановок і експлуатаційної
відповідальності сторін, але такого
документу не надано. Крім того, в
матеріалах справи міститься
рахунок-фактура №1709 від 17.09.2012 року, що
надана позивачу ОСОБА_1 для сплати ТОВ
«Електромонтаж - Холдінг» на суму 31111,20
грн., але позивач не надав суду доказів
про виконання, або майбутнє виконання
саме цим товариством вказаних робіт, та
не довів, що для поновлення споживчого
кабельного вводу має бути сплачена
сума, яка відповідає будівництву
зовнішнього електропостачання жилого
будинку позивача, як вказано у рахунку.

Посилання позивача на те, що він
повністю виконав технічні умови тому є
споживачем електроенергії, судом не
приймається. З наявних матеріалів
справи та пояснень представника
третьої особи - енергопостачальної
організації вбачається, що позивач не
уклав договір на споживання
електричної енергії і на теперішній
час не є споживачем. Наявність у
позивача акту про пломбування
лічильника і інших деяких документів
відповідно технічних умов не свідчить
про те, що він є споживачем, тому що всі
дії, на які він посилається, є
підготовчими діями для укладення
договору на користування електричною
енергією, який він до теперішнього часу
не уклав.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що, позивач не довів його права
власності на пошкоджену електромережу
та вартість ремонтних робіт. Тому
підстав для задоволення позову не
вбачається.

Інші приведені в апеляційні скарзі
доводи висновків суду не спростовують.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 12 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: