АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2892/2014
Головуючий в суді 1
інстанції - ЗахарчукС.С.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування», яка подана
його представником БОНДАР Лідією
Олександрівною, на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 23 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування», третя
особа - Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» про стягнення страхового
відшкодування,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до відповідача ПрАТ СК «АХА
Страхування» про стягнення страхового
відшкодування, посилаючись на
невиплату відшкодування внаслідок
страхового випадку за договором,
укладеним між сторонами 07.06.2012 року, про
страхування автомобіля «Опель Астра»,
д.н. НОМЕР_1. Просив стягнути з
відповідача на його користь страхове
відшкодування в сумі 16 174 грн. 70 коп.,
сплачених позивачем за ремонт
застрахованого автомобіля.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 23 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ Страхова компанія «АХА
Страхування» на користь ОСОБА_3 15079 грн.
48 коп. страхового відшкодування та
витрати по сплаті судового збору - 229
грн. 40 коп. В іншій частині позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача ПрАТ СК «АХА
Страхування» Бондар Л.О. звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідно до звіту з
визначення вартості матеріального
збитку, складеного ТОВ «АЕК «Довіра» за
№ 6581 від 18.03.2013 року, вартість
відновлювального ремонту
застрахованого транспортного засобу
становить 49 306 грн. 55 коп., що перевищує 70
% його дійсної вартості на момент
укладання договору ( 55 211 грн.) та згідно
з умовами договору є повною загибеллю
транспортного засобу ( п. 24.2.8).

Тому відповідно до п. 20.8 договору
страхове відшкодування виплачується у
розмірі страхової суми за вирахуванням
суми знецінення транспортного засобу
за період страхування, вартості
залишків транспортного засобу та
встановленої п.12 договору франшизи.
Оскільки визначена у порядку,
передбаченому п. 20.8 договору, сума має
від'ємне значення, то підстави для
виплати страхового відшкодування
відсутні.

Крім того, розмір вартості
відновлювального ремонту, визначений
ФОП ОСОБА_4, не відповідає дійсності,
оскільки до складеного ним рахунку
включені не всі деталі, які потребують
ремонту та/або заміни, а використані
ціни на запчастини, які підлягають
заміні, не відповідають цінам
офіційного дилера. При цьому ФОП
ОСОБА_4 не є оцінювачем, а тому не може
визначати розмір збитків.

Також пунктом 14.1 договору було
визначено, що умовою виплати
страхового відшкодування є СТО на
вибір страховика, однак проведення
ремонтних робіт на СТО ФОП ОСОБА_4 не
було погоджено зі страховою компанією.
Вартість ремонту у ФОП ОСОБА_4 було
занижено більш ніж на 33 000 грн., або
відновлювальний ремонт проведено не в
повному обсязі.

У разі незгоди з висновком, наданим
страховою компанією, позивач мав право
вимагати проведення експертизи, проте
він звернувся на СТО, вибране на
власний розсуд, з метою проведення
відновлювального ремонту, що свідчить
про приховання дійсної вартості
відновлювального ремонту.

Крім того, вигодонабувачем за
договором страхування є ПАТ
«УкрСиббанк», а тому позивач не вправі
ставити питання про виплату йому
відшкодування.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
позивача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_3 посилався на те, між ним
та відповідачем 07.06.2012 року було
укладено договір страхування
автомобіля «Опель Астра», д.н. НОМЕР_1.

08.02.2013 року стався страховий випадок -
падіння снігу, наслідок чого було
пошкоджено належний йому автомобіль
«Опель Астра», д.н. НОМЕР_1, у зв'язку з
чим позивач звернувся до страхової
компанії з вимогою про виплату
страхового відшкодування.

У квітні 2013 року він отримав від
відповідача лист від 09.04.2013 року про
відмову у виплаті страхового
відшкодування, оскільки відповідно до
звіту ТОВ «АЕК «Довіра» розмір
матеріального збитку, завданого
позивачу пошкодженням автомобіля,
складає 49 306 грн. 55 коп., що становить
більше 70 % дійсної вартості автомобіля
на момент укладення договору, отже,
автомобіль відновленню не підлягає.
Оскільки різниця між вартістю
автомобіля на момент укладення
договору, сумою знецінення, вартістю
годних залишків та франшизою складає
від'ємне значення, то підстав для
виплати страхового відшкодування
немає.

Однак позивач звернувся до ФОП ОСОБА_4,
який відремонтував йому автомобіль, та
згідно з актом надання послуг № 341 від
05.06.2013 року, позивач сплатив за ремонт 16
174 грн. 70 коп.

Посилаючись на те, що відповідач
незаконно відмовив йому у виплаті
страхового відшкодування, визначивши
розмір матеріальної шкоди - 49 306 грн. 55
коп. та вказавши, що автомобіль
відновленню не підлягає, тоді як
вартість відновлювального ремонту
склала 16 174 грн. 70 коп., тому просив
стягнути вказану суму як страхове
відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
розмір реальних збитків, завданих
позивачу пошкодженням автомобіля,
складає 16174 грн. 70 коп., які він сплатив
за ремонт транспортного засобу,
проведений ФОП ОСОБА_4, що
підтверджується актом надання послуг
від 05.06.2013 року № 341 та квитанціями до
прибуткового касового ордера від 24.05.2013
року та від 05.06.2013 року.

Тому суд дійшов висновку про
необхідність стягнення з відповідача
на користь позивача суму страхового
відшкодування за вирахуванням
франшизи: 16 174 грн. 70 коп. - 1104грн. 22 коп. =
15070 грн. 48 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, колегія суддів не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем ОСОБА_3 та АТ «Страхова
компанія «АХА Страхування» 07.06.2012 року
було укладено договір страхування
наземного транспорту - автомобіля
«Опель Астра», д.н. НОМЕР_1, на строк до
07.06.2013 року. Договором визначено, що
розмір страхової суми становить 55 211
грн., а норматив знецінення
транспортного засобу за період
страхування, що використовується для
визначення суми страхового
відшкодування за ризиком «викрадення»
та при повній загибелі транспортного
засобу - 10%.

Статтею 6 Закону України «Про
страхування» визначено, що добровільне
страхування - це страхування, яке
здійснюється на основі договору між
страхувальником і страховиком.
Загальні умови і порядок здійснення
добровільного страхування
визначаються правилами страхування,
що встановлюються страховиком
самостійно відповідно до вимог цього
Закону. Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону
України «Про страхування», договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України
передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір страхування,
позивач тим самим засвідчив свою згоду
та прийняв умови, які були в ньому
закріплені.

Згідно з п. 20.11 договору, при
пошкодженні транспортного засобу
розмір страхового відшкодування
дорівнює розміру збитків, визначених в
кошторисі збитків, за вирахуванням
встановленої в п. 12 договору франшизи
по відповідному ризику, але не більше
страхової суми. При цьому розмір
збитків визначається з урахуванням
наведених нижче і зазначених у п.14.1
договору умов.

При цьому пунктами 14.1 та 20.11.2
передбачено порядок розрахунку
розміру страхового відшкодування «на
базі СТО на вибір страховика».

З матеріалів справи вбачається, що на
СТО, визначеній відповідачем, ПАТ
«Українська автомобільна корпорація»
позивачу було надано рахунок-фактуру
від 11.03.2013 року, відповідно до якої
вартість робіт по відновленню
автомобіля складає 7409 грн. 75 коп., а
вартість запасних частин, що
підлягають заміні - 47 795 грн. 14 коп.,
тобто всього - 55 204 грн. 89 коп.

Відповідно до звіту про визначення
вартості матеріального збитку,
складеного ТОВ «АЕК «Довіра» № 6581 від
18.03.2013 року за заявою ПрАТ «СК АХА
Страхування», вартість
відновлювального ремонту
застрахованого транспортного засобу
становить 49 306 грн. 55 коп.

Відповідно до п. 24.2.8 договору, повна
загибель транспортного засобу - це
випадок, коли вартість відновлення
пошкодженого транспортного засобу:

- перевищує 70% його дійсної вартості на
момент укладення договору або

- перевищує різницю між страховою
сумою, встановленою на відповідний
період надання послуг, та вартістю
залишків транспортного засобу.

З вищевикладених рахунку-фактури та
звіту про визначення вартості
матеріального збитку вбачається, що в
обох випадках вартість
відновлювального ремонту
застрахованого транспортного засобу
перевищує 70% його дійсної вартості на
момент укладення договору ( 55 211 грн.), що
за умовами договору є повною загибеллю
транспортного засобу.

Пунктом 20.12 договору передбачено, що у
випадку виникнення суперечок між
сторонами про причини та розмір збитку
(витрат на відновлення транспортного
засобу) кожна із сторін має право
вимагати проведення незалежної
експертизи. Експертиза здійснюється за
рахунок сторони, яка вимагала її
проведення.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що позивач, не погоджуючись із наданими
відповідачем доказами про визначення
розміру завданих збитків, не заявив
про проведення вказаної експертизи.

За таких обставин, обґрунтованим є
посилання відповідача про настання
повної загибелі транспортного засобу,
як визначено п. 24.2.8 договору.

Відповідно до п.20.8 договору, при повній
загибелі транспортного засобу ( п.24.2.8
договору) страхове відшкодування
сплачується у розмірі страхової суми (
з урахуванням умов п.20.24 договору) за
вирахуванням суми знецінення
транспортного засобу за період
страхування ( п.11 та п.24.2.14 договору),
вартості залишків транспортного
засобу та встановленої договором
франшизи. Вартість залишків
транспортного засобу визначається
шляхом визначення попиту і пропозицій
на ринку щодо таких залишків ( зокрема:
онлайн-аукціон з продажу автомобілів
(ТОВ Україно-Польське підприємство
«Автоонлайн- Україна) або шляхом
експертної оцінки (у випадку
відсутності попиту/пропозицій на
ринку).

З матеріалів справи вбачається, що
шляхом використання системи
онлайн-аукціону ТОВ УПП «Автоонлайн
Україна», як передбачено пунктами 20.8,
24.2.8, вартість залишків транспортного
засобу визначена в сумі 51 600 грн.

Листом від 09.04.2013 року відповідач
повідомив позивача, що розрахунок
страхового відшкодування здійснювався
наступним чином: 55 211 грн. (вартість
автомобіля на час укладення договору) -
3721 грн. 07 коп. (сума знецінення) - 51 600
грн. ( вартість годних залишків) - 1104
грн. 22 коп. ( франшиза) = - 1214 грн. 29 коп.
Отже, розмір страхового відшкодування
має від'ємне значення, а тому правові
підстави для виплати страхового
відшкодування - відсутні.

Враховуючи вищевикладені умови
договору, погоджену сторонами за
взаємною згодою при укладенні договору
суму вартості автомобіля у розмірі 55 211
грн., яка є страховою сумою за
договором, а також непроведення
експертизи, передбаченої п.20.12 договору
страхування, колегія суддів вважає
правильним повідомлення відповідача
про відсутність правових підстав для
здійснення страхового відшкодування.

Доводи позивача про необхідність
стягнення страхового відшкодування на
підставі акту про надання послуг від
05.06.2013 року, відповідно до якого ФОП
ОСОБА_4 було надано послуги з ремонту
транспортного засобу «Опель Астра»,
д.н. НОМЕР_1, на суму 16 174 грн. 70 коп.,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки такі доводи
позивача суперечать умовам укладеного
з відповідачем договору.

Зокрема, п.20.12 передбачено проведення
незалежної експертизи у разі
виникнення суперечок між сторонами про
розмір збитку. Проте в матеріалах
справи відсутні дані про те, що ФОП
ОСОБА_4 є оцінювачем чи експертом.

Також, пунктом 14.1 договору сторони
визначили, що умовою виплати
страхового відшкодування є
відновлення пошкодженого
транспортного засобу «на базі СТО на
вибір страховика». Як вказав
представник відповідача, проведення
ремонтних робіт на СТО ФОП ОСОБА_4 не
було погоджено зі страховою компанією.

Крім того, при порівнянні
рахунку-фактури, складеного на СТО ПАТ
«Українська автомобільна корпорація»,
ремонтної калькуляції, що наявна у
звіті з визначення вартості
матеріального збитку, складеного ТОВ
«Експертно-асистуюча компанія
«Довіра», з актом виконаних робіт ФОП
ОСОБА_4 вбачається, що до вказаного
акту включені не всі деталі, які
підлягають заміні внаслідок настання
страхового випадку, а вказані в акті
ціни на запасні частини не
відповідають як цінам офіційного
дилера ПАТ «Українська автомобільна
корпорація», так і вказаним у звіті з
визначення вартості матеріального
збитку, та зазначені у кілька разів
нижчі.

Статтею 990 ЦК України визначено, що
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника або
іншої особи, визначеної договором, і
страхового акта ( аварійного
сертифіката).

З огляду на викладене, враховуючи
обов'язковість умов укладеного
договору для визначення підстав та
порядку виплати, визначення розміру
страхового відшкодування, колегія
суддів дійшла висновку, що викладені у
рішенні суду першої інстанції підстави
для стягнення та визначення розміру
страхового відшкодування суперечать
умовам укладеного між сторонами
договору, тому у даному випадку
підстави для задоволення позовних
вимог - відсутні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи та зроблені з порушенням норм
матеріального права, а тому рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
по справі нового рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного
Акціонерного товариства Страхова
компанія «АХА Страхування» -
задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»,
третя особа - Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» про стягнення
страхового відшкодування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: