У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Дніпропетровської міської ради
про визнання права власності на
самочинне будівництво за касаційною
скаргою Дніпропетровської міської
ради на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що йому на праві приватної
власності належить земельна ділянка
площею 0,6000 га за адресою: АДРЕСА_1. На
вказаній земельній ділянці позивач
розпочав будівництво будинку, який
складається з житлового будинку літ.
Б-2, житлової прибудови літ. Б№-2, навіс
літ. К, сарай літ. М, вбиральня літ.
Л, ґанок літ. Б, погріб з шийкою В,
споруди мостіння № № 1, 5, 11, 13, 14, 9, 8, І,
ІІ. Житловий будинок, прибудови та
господарські споруди збудовані ним
самовільно. У липні 2012 року за його
заявою КП «Дніпропетровське міжміське
бюро технічної інвентаризації»
складено технічний паспорт, в якому
зазначено про прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів.
Інспекцією державного архітектурного
контролю у Дніпропетровській області
ОСОБА_3 видано Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.
Після цього позивач звернувся до
Дніпропетровської міської ради із
заявою про оформлення права приватної
власності на об'єкти нерухомого майна,
однак йому було відмовлено.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив
суд визнати за ним право власності на
домоволодіння, що складається з:
житлового будинку літ.
Б-2, житлової прибудови літ. Б№-2, навісу
літ. К, сараю літ. М, вбиральні літ. Л,
ганку літ. б, погребу В, споруд мостіння
№ № 1, 5, 11, 13, 14, 9, 8, І, ІІ, огорожі
№ 7, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 березня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
вересня 2013 року, позовні вимоги
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на 78/100 частин домоволодіння,
яке складається з житлового будинку
літ. Б-2, житлової прибудови
літ. Б№-2, загальною площею 101,6
кв.м, житловою площею 52 кв.м, навісу літ.
К, сараю літ. М, вбиральні літ. Л, ганку
літ. б, погребу з шийкою В, споруд
мостіння № № 1, 5, 11, 13, 14, 9,
8, І, ІІ, огорожі № 7, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі Дніпропетровська
міська рада, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідно до
наданих позивачем доказів про
належність йому на праві власності
земельної ділянки, введення спірного
нерухомого майна в експлуатацію,
згідно з ст. 376 ЦК України за позивачем
слід визнати право власності на
самочинне будівництво.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

У абз. 1 п. 14 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30
березня 2012 року № 6 роз'яснено, що на
підставі частини третьої статті 376 ЦК
України суд може задовольнити позов
про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно на
земельній ділянці, що не надавалася у
власність чи користування особі, яка
збудувала його, якщо їй у встановленому
законом порядку було передано земельну
ділянку у власність або надано у
користування під уже збудоване
нерухоме майно відповідно до її
цільового призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(ч. 3 ст. 375 ЦК України).

Рішенням виконавчого комітету
Красногвардійської районної Ради
народних депутатів від 14 квітня 1995 року
№ 100/5 ОСОБА_3 дозволено будівництво
індивідуального житлового будинку у
два поверхи за адресою:
АДРЕСА_1 (а. с. 38).

ОСОБА_3 збудував житловий будинок літ.
Б-2, житлову прибудову літ. Б1-2,
загальною площею 101,6 кв.м, житловою 52
кв.м, навіс літ. К, сарай літ. М,
вбиральню літ. Л, ганок літ. б, погріб з
шийкою В, споруди мостіння
№ № 1, 5, 11, 13, 14, 9, 8, І, ІІ, у загальному
користуванні огорожа № 7, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Зазначені житловий будинок та
господарські будівлі розташовані на
земельній ділянці розміром 0,6000 га,
відведеній для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, яка належить ОСОБА_3
на праві приватної власності на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку Д* №040197
серії Р2 № 210729 від 10 січня 2003 року (а. с.
10).

Згідно даних технічного паспорта на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1,
виготовленого КП "ДМБТІ"
Дніпропетровської обласної ради
станом на 20 липня 2012 року, вказані
об'єкти нерухомого майна значаться як
самовільне будівництво (а. с. 11-16).

Із листа Дніпропетровської міської
ради від 03 січня 2013 року за
№ 7/21-9 "Про оформлення права
приватної власності на домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1" вбачається, що
ОСОБА_3 відмовлено в оформленні
права власності на житловий будинок та
рекомендовано з приводу вирішення
даного питання відповідно до вимог
ст. 376 ЦК України звернутися до
суду (а. с. 25-26).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивач з дотриманням Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків I та II категорій складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж",
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
від 24 червня 2011 року № 91, 15
червня 2012 року отримав Декларацію про
готовність житлового будинку літ. Б-2,
житлової прибудови літ. Б1-2, навісу літ.
К, сараю літ. М, вбиральні літ. Л, ганку
літ. б, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, до експлуатації, у п. 6
якої зазначено: "Встановлено його
відповідальність вимогам надійності
та можливості його безпечної
експлуатації" (а. с. 17-19).

Тобто, суди, посилаючись на надані
позивачем докази, дійшли
обгрунтованого висновку про визнання
за позивачем на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК
України права власності на самочинне
будівництво.

Доводи касаційної скарги про те, що
позивачем не надано доказів, що
самочинне будівництво не порушує права
та інтереси інших осіб, спростовуються
нотаріально посвідченими заявами
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про те, що вони не
заперечують зміну їх часток у зв'язку з
самочинним будівництвом та визнання за
позивачем права власності на вказане
майно (а. с. 22-24).

Крім того, подаючи касаційну скаргу на
згадані судові рішення,
Дніпропетровська міська рада не навела
доводів, яким чином порушені її права
чи права будь-яких інших осіб та не
зазначила цих осіб.

Оскільки судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовані,
підстав для їх зміни чи скасування не
має.

Керуючись ст. ст. 333, 337,
345 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпропетровської
міської ради відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від
12 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко