Справа №
Провадження № 2/477/262/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Жовтневий
районний суд Миколаївської області у
складі: головуючої - судді Семенової
Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом,
в якому просить визнати за нею право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
в порядку спадкування після смерті
чоловіка ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог
вказувала, що після смерті її чоловіка
залишилося спадкове майно, в тому числі
у виді вищевказаного житлового
будинку. Вона є єдиним спадкоємцем та
одержала свідоцтво про право на
спадщину на частину спадкового майна.
Проте у видачі свідоцтва про право на
спадщину на вказаний житловий будинок
їй було відмовлено у зв'язку з тим, що
оригінал правовстановлюючого
документу, який би підтверджував право
власності спадкодавця на це майно не
зберігся. За цих умов, для захисту своїх
спадкових прав вона була змушена
звернутися до суду із цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою, в якій свої позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
просила справу розглянути у її
відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 також
звернувся до суду із заявою, в якій
вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає
в повному обсязі та просив справу
розглянути у його відсутність.

Дослідивши письмові докази, в
межах заявлених позовних вимог, судом
встановлено, що за даними свідоцтва про
шлюб НОМЕР_1, позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 27
липня 1974 року (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про
що Калинівською сільською радою
Жовтневого району Миколаївської
області здійснено актовий запис про
смерть за № 27 від 09.07.2006 року (а.с. 21).

Відповідно до даних виконкому
Калинівської сільської ради, на час
смерті із ОСОБА_3 проживали та були
зареєстровані його дружина та син -
відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с. 22).

За даними спадкової справи,
заведеної Жовтневою державною
нотаріальною конторою Миколаївської
області, позивачка спадщину після
смерті чоловіка прийняла, а ОСОБА_2 від
прийняття спадщини відмовився (а.35-62).

Згідно свідоцтва про право на
спадщину, що видане 22 червня 2007 року,
останнім посвідчене право ОСОБА_1 на
грошові внески як спадкоємця після
смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 24) .

Підстави, з яких позивачка була
змушена звернутися до суду із цим
позовом до суду підтверджуються листом
нотаріуса від 08.10.2013 року № 1179/02/14, яким
ОСОБА_1 роз'яснено про неможливість
видачі свідоцтва про право на спадщину
у зв'язку із тим, що договір
купівлі-продажу вищевказаного
житлового будинку не було
зареєстровано у відповідному органі
(а.с. 29).

Крім того, позивачка вказує на
подальшу втрату оригіналу цього
документу, що відповідно до п.4.15. Глави
10 «Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» також
перешкоджає їй в отриманні свідоцтва
про право на спадщину.

Згідно наданої суду копії
договору купівлі-продажу від 16 лютого
1988 року, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав
житловий будинок з господарськими
будовами в АДРЕСА_1 миколаївської
області (а.с. 25).

ОСОБА_3 зазначений як голова
вищевказаного домогосподарства у
записах погосподарської книги,
проживав та був зареєстрований за цією
адресою з 1989 року по день смерті (а.с. 22,
27-28).

Проте, з самого договору та даних
Державного Реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
вбачається, що спадкодавець дійсно не
провів державної реєстрації своїх прав
щодо вищевказаного нерухомого майна
(а.с. 34).

Відповідно до Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь в
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка
діяла до затвердження Правил державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна,
що знаходиться у власності юридичних
та фізичних осіб, зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 19 січня
1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ
підлягали лише будинки, які
розташовані в містах та селищах
міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про
порядок здійснення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських рад народних
депутатів, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня
1976 року право власності на жилий
будинок підтверджувалося саме записом
в погосподарчій книзі. У той час
реєстрація нерухомого майна в
сільській місцевості в БТІ не була
передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону
України «Про власність», що діяв на час
придбання спадкодавцем вказаного
житловий будинок, володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не
буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК
України (1963 року), громадяни могли мати
у власності житловий будинок. При цьому
глава десята цього кодексу також не
пов'язувала наявність такого права з
його обов'язковою державною
реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за
життя ОСОБА_3 набув право власності на
це нерухоме майно, однак зі зміною
законодавчих норм належно свої права
на нього не оформив.

Виходячи з загальних положень дії
законодавчих актів у часі, право
власності ОСОБА_3 не це майно із зміною
законодавчих норм не припинилося,
проте через не проведення спадкодавцем
дій щодо реєстрації своїх прав
відносно цього майна спадкоємець нині
позбавлена можливості в оформленні
своїх спадкових прав.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

З наданих позивачкою доказів слідує, що
на час смерті ОСОБА_3 належав
вищевказаний житловий будинок, а отже
ОСОБА_1 може претендувати на нього як
об'єкт спадкування.

З наведеного, та встановивши, що
відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК
України, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею
першої черги, що прийняла спадщину
після смерті чоловіка ОСОБА_3, проте
через вищевказані обставини
позбавлена можливості нотаріально
оформити свої спадкові права, а тому
суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК
України її цивільне право підлягає
захисту судом шляхом визнання за нею
права власності на вищевказаний
житловий будинок з надвірними будовами
та спорудами.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова