Справа № 442/913/14-ц
Провадження № 4-с/442/11/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

з участю секретаря - Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства "Львівгаз" на
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
Матіїшина А.Я., -

в с т а н о в и в:

06.02.2014 року скаржник - ПАТ "Львівгаз"
звернувся до суду зі скаргою, в якій
просить визнати неправомірними дії
державного виконавця ВДВС
Дрогобицького МРУЮ Матіїшин А.Я. при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
19.12.2013 року, скасувати зазначену
постанову та відновити виконавче
провадження ВП № 39807365.

В обґрунтування наведеного
покликається на те, що 09 квітня 2013 року
Дрогобицьким міськрайонним судом
Львівської області видано судовий
наказ у справі № 442/2623/13-ц про стягнення
заборгованості за спожитий природний
газ з ОСОБА_2 на суму 233,60 грн. та
судового збору - 114,70 грн.

Зазначає, що 19.12.2013 року ВДВС
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
неправомірно винесено постанову про
повернення виконавчого документу
стягувачеві, оскільки державним
виконавцем не вжито усіх необхідних
заходів для виконання рішення суду, не
додержано вимог ст. 57 Закону України
"Про виконавче провадження" (щодо
арешту і вилучення майна божника) та ст.
62 Закону України "Про виконавче
провадження" (щодо реалізації майна, на
яке звернене стягнення). Крім того
вказує, що державний виконавець не
звертався з відповідним поданням про
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, хоча зобов'язаний був
такі дії вчинити.

В судове засіданні скаржник не
з'явився, від представника скаржника -
ОСОБА_3 надійшло клопотання про
відкладення розгляду зазначеної
скарги у зв'язку з його зайнятістю в
розгляді іншої справи. Однак вказане
клопотання суд визнав необґрунтованим
та розглянув скаргу у відсутності
скаржника, оскільки скаржником є
юридична особа - ПАТ "Львівгаз", а не її
представник - ОСОБА_3, а відтак ПАТ
"Львівгаз", добросовісно користуючись
своїми процесуальними правами,
зобов'язано було направити в судове
засідання іншого повноважного
представника.

Державний виконавець Матіїшин А.Я. в
судовому засіданні заперечив з приводу
задоволення скарги, посилаючись на її
безпідставність.

Вислухавши пояснення державного
виконавця, дослідивши матеріали
справи, суд вважає скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, 23 квітня 2013 року Дрогобицьким
міськрайонним судом Львівської
області видано судовий наказ у справі
№ 442/2623/13-ц про стягнення
заборгованості за спожитий природний
газ з ОСОБА_2 на суму 233,60 грн. та
судового збору - 114,70 грн.

17 вересня 2013 року державним виконавцем
ВДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської
області Матіїшин А.Я. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання вказаного вище
судового наказу, а 19 грудня 2013 року -
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві.

Так, в обґрунтування заявленої скарги
скаржник посилається на те, що
державним виконавцем не вжито всіх
заходів для виконання рішення суду, не
додержано вимог ст. 57 Закону України
"Про виконавче провадження" (щодо
арешту і вилучення майна божника) та ст.
62 Закону України "Про виконавче
провадження" (щодо реалізації майна, на
яке звернене стягнення) та не вжито
заходів щодо обмеження боржника у
праві виїзду за межі України.

Однак вказане не заслуговує на увагу,
оскільки відповідно до вимог ст. 52
Закону України "Про виконавче
провадження", звернення стягнення на
майно боржника полягає у його арешті,
вилученні, та примусовій реалізації. У
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

Крім того, ч. 7 ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
якщо сума, що підлягає стягненню за
виконавчим провадженням, не перевищує
десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Так, як вбачається з наданих державним
виконавцем копій матеріалів
виконавчого провадження, ним робились
запити у відповідні органи щодо
наявності у боржника майна, щодо
отримання боржником доходів та сплати
обов'язкових платежів до бюджету,
соціальних внесків, звідки надходили
відповіді, що така інформація відсутня,
боржник ОСОБА_2 обов'язкових платежів
до бюджету та страхових внесків не
сплачує.

Суд приймає до уваги доводи скаржника,
що за боржником зареєстровано на праві
власності нерухоме майно - 1/2 квартири
АДРЕСА_1. При цьому суд враховує
посилання державного виконавця, що
звернути стягнення на це майно
неможливо, оскільки таке є єдиним
житлом боржника, а сума заборгованості
не перевищує десяти розмірів
мінімальної заробітної плати, що
повністю відповідає приписам ст. 52
Закону України "Про виконавче
провадження".

Разом з тим, не відповідає дійсності
твердження скаржника про те, що
державним виконавцем не здійснювалась
перевірка майнового стану боржника за
місцем фактичного проживання, оскільки
така перевірка здійснювалась ним двічі
- 06 та 12 грудня 2013 року, про що складено
відповідні акти, в яких зазначено, що
майна, на яке б можна було звернути
стягнення, за місцем проживання
боржника не виявлено.

Крім цього, державним виконавцем 19.11.2013
року накладено арешт на все належне
боржнику - ОСОБА_2 майно, про що свідчить
відповідний акт та витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію обтяження.

Що стосується посилання скаржника на
те, що державним виконавцем не
здійснено будь-яких дій щодо обмеження
боржника у праві виїзду за кордон,
вказане є безпідставним, оскільки
державний виконавець вправі був
звернутись до суд з відповідним
поданням, однак таке звернення є його
правом, а не обов'язком.

Пунктом 2 частини 1 статті 47 ЗУ "Про
виконавче провадження" визначеною, що
підставою для повернення виконавчого
документа стягувачеві є відсутність у
боржника майна, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

З огляду на вказане суд вважає, що
державним виконавцем було вжито усіх
передбачених законом заходів для
примусового виконання рішення суду,
які виявились безрезультатними,
оскільки у боржника не виявилось майна,
на яке може бути звернуто стягнення, що
давало державному виконавцеві право на
повернення виконавчого документу
стягувачеві.

При таких обставинах суд не знаходить
підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства "Львівгаз" на
дії державного виконавця державної
Відділу державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
Матіїшина А.Я. - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Львівської області
через Дрогобицький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги на
ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Суддя