У х в а л а

3 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої
Т.П., Карпенко С.О.,

Колодійчука В.М.,
Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Олбі ІФ» про
визнання звільнення незаконним,
невиплату заробітної плати,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 10 вересня 2007 року він працював у
ТОВ «Олбі ІФ» на посаді товарознавця. 30
квітня 2008 року був звільнений із
займаної посади за власним бажанням.
Однак, звернувшись до відповідача із
заявою про видачу наказу про своє
звільнення, дізнався, що його звільнено
за п. 2 ст. 41 КЗпП України згідно наказу
№26-к від 13 травня 2008 року. З огляду на
зазначене, просив визнати звільнення
незаконним, провести розрахунок
невиплачених коштів, повернути трудову
книжку, поновити його на роботі та
звільнити за ст. 38 КЗпП України,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу за весь час
затримки розрахунку і відшкодувати
заподіяну незаконними діями моральну
шкоду.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 21
лютого 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3
за ч. 2 ст. 41 КЗпП України та скасовано
пункт 8 наказу ТОВ «Олбі ІФ» № 26-к від 13
травня 2008 року про його звільнення.

Визнано незаконним те, що після
закінчення строку попередження 14
травня 2008 року не було оформлено
наказом ТОВ «Олбі ІФ» звільнення
ОСОБА_3 на підставі поданої ним заяви
про звільнення від 30 квітня 2008 року
згідно ст. 38 КЗпП України (за власним
бажанням). Визнано незаконним те, що у
день розірвання трудового договору між
ОСОБА_3 та ТОВ «Олбі ІФ» і на його
подальші вимоги ОСОБА_3 не були
виплачені розрахункові. Визнано
незаконним те, що у день розірвання
трудового договору між ОСОБА_3 та ТОВ
«Олбі ІФ» і на його подальші вимоги не
була видана його трудова книжка.

Зобов'язано ТОВ «Олбі ІФ» виплатити
ОСОБА_3 правильно обчислені, незаконно
невиплачені йому на дату незаконного
звільнення розрахункові та зобов'язано
ТОВ «Олбі ІФ» видати йому трудову
книжку.

Поновлено ОСОБА_3 на попередній роботі
у ТОВ «Олбі ІФ».

Зобов'язано ТОВ «Олбі ІФ» виплатити
ОСОБА_3 середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу з індексацією у
сумі 29 2280,52 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі
допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 14
червня 2013 року рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 21
лютого 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено
частково.

Визнано незаконним і скасовано пункт 8
наказу № 26-к від 13 травня 2008 року ТОВ
«Олбі ІФ» про звільнення ОСОБА_3 з
посади товарознавця з 13 травня 2008 року
з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП
України).

Змінено підстави та дату звільнення
ОСОБА_3 і звільнено ОСОБА_3 з посади
товарознавця ТОВ «Олбі ІФ» з 14 травня
2008 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП
України).

Стягнуто з ТОВ «Олбі ІФ» на користь
ОСОБА_3 5 000 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 14 червня 2013 року відхилено,
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 14
червня 2013 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме
ст. ст. 47, 116, 117, 235,
325 КЗпП, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції
ст. ст. 47, 116, 117, 235, 325 КЗпП, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 грудня 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 26 липня 2012 року у справі про
стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку та
відшкодування моральної шкоди; ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 грудня 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Київської області
від 18 вересня 2012 року у справі про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди; ухвалу Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Одеської області від
19 лютого 2013 року у справі про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди; ухвалу Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2013
року, постановлену за результатом
розгляду касаційної скарги на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 22
травня 2012 року та рішення апеляційного
суду Донецької області від 7 листопада
2012 року у справі про стягнення
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 лютого 2013 року, постановлену
за результатом розгляду касаційної
скарги на рішення апеляційного суду
Донецької області від 22 жовтня 2012 року
у справі про поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та затримки
розрахунку, моральної шкоди; ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 січня 2013 року, постановлену
за результатами розгляду касаційної
скарги на рішення апеляційного суду
Харківської області від 10 вересня 2012
року у справі про поновлення на роботі,
стягнення невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
вимушеного прогулу; рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 липня 2013 року, ухвалене за
результатами розгляду касаційної
скарги на рішення Сумського районного
суду Сумської області від 13 березня 2013
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 24 квітня 2013 року у
справі про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та за час затримки
видачі трудової книжки; постанову
Вищого адміністративного суду України
від 8 жовтня 2008 року, винесену за
результатами розгляду касаційної
скарги на постанову апеляційного суду
Чернігівської області від 24 жовтня 2006
року у справі про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, компенсації за
вимушений прогул та відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Зміст заяви та додані до неї судові
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 грудня 2012
року, 22 травня 2013 року, 26 грудня 2012 року,
13 лютого 2013 року, 6 лютого 2013 року, 30
січня 2013 року, 17 липня 2013 року та
постанова Вищого адміністративного
суду України від 8 жовтня 2008 року, на які
заявник посилається як на приклад
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ст. ст. 47, 116, 117, 235, 325 КЗпП,
містять різні підстави та зміст
позовних вимог і різні фактичні
обставини у порівнянні з судовим
рішенням, про перегляд якого просить
заявник.

За таких обставин колегія судів дійшла
висновку, що заявник не надав різних за
змістом судових рішень, ухвалених
судами касаційної інстанції, за
тотожних предмета спору, підстав
позову, аналогічних обставин і
однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами п. 1
ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Олбі ІФ» про
визнання звільнення незаконним,
невиплату заробітної плати,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу до провадження Верховного Суду
України за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 жовтня 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О.Гвоздик Судді:
Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
В.М.Колодійчук А.С.Олійник