Справа №576/3207/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - СапонНомер провадження
22-ц/788/388/14 Суддя-доповідач - Білецький О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 17 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»

про визнання права власності на
частину спільного майна подружжя та
поділ спільного сумісного майна
подружжя в натурі, визнання недійсним
іпотечного договору,

в с т а н о
в и л а :

27 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Зазначала, що перебуваючи по 20 лютого
2007 року у шлюбі з відповідачем, вони на
земельній ділянці по АДРЕСА_2
побудували житловий будинок, який
відповідач зареєстрував на себе 10
січня 2008 року. Державний акт на
земельну ділянку площею 0,0947 га ОСОБА_3
одержав своє ім'я 27 грудня 2007 року.
Після розірвання шлюбу вони з
відповідачем продовжували до червня 2013
року проживати однією сім'єю, однак
колишній чоловік без її відома 25 січня
2008 року передав вказане нерухоме майно
в іпотеку, про що вона випадково
дізналась лише у червні 2013 року.

Просила визнати за нею право власності
на 1/2 частину вказаного житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами і на 1/2 частину земельної
ділянки, виділивши належну їй частку в
натурі, а також просила визнати
недійсним вищеназваний договір
іпотеки, як такий що укладений без її
згоди.

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 17 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права, просить
зазначене рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Вважає, необґрунтованим висновок суду
про те, що спірне майно є особистою
власністю ОСОБА_3, який позов визнав
повністю та не заперечував, що будинок
побудований ними спільно під час
перебування у шлюбі. Доводить про
помилковість висновку суду про
добровільний розподіл подружжям
спільного майна, оскільки станом на
лютий 2007 року спірний будинок був
повністю побудований і лише
відсутність правовстановлюючих
документів унеможливлювала його
розподіл, а іншого спільного майна
набутого під час шлюбу у них немає.
Вказує, що суд не врахував положення
ст.68 СК України, відповідно до яких
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності. Зазначає,
що поза увагою суду залишився той факт,
що ОСОБА_3 не повідомив банк та
нотаріуса про її право власності на 1/2
частину будинку і уклав іпотечний
договір без її відома.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, які підтримали доводи
скарги, відповідача ОСОБА_3, котрий
визнав апеляційну скаргу, і
представника банку, який заперечував
проти неї, дослідивши матеріали справи
та перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено місцевим судом і
вбачається з матеріалів справи, з 20
липня 1985 року по 20 лютого 2007 року ОСОБА_2
та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі (а.с.7, 8).

Рішенням Глухівської міської ради від
12 липня 1996 року «Про
землекористування» ОСОБА_3 виділена
земельна ділянка по АДРЕСА_2, площею 950
кв.м для будівництва одноквартирного
житлового будинку (а.с.9).

05 липня 2000 року ОСОБА_3 отримав дозвіл
№50 Інспекції ДАБК на право виконання
будівельних робіт на цій земельній
ділянці з будівництва мансардного
індивідуального житлового будинку
(а.с.10).

На підставі рішень Глухівської міської
ради від 29 вересня 2004 року та від 13
грудня 2007 року №251, ОСОБА_3 в порядку
приватизації одержав Державний акт від
27 грудня 2007 року серії ЯЕ №397670 про
право власності на земельну ділянку,
яка розташована по АДРЕСА_2, площею 0,0947
га, з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель,
кадастровий №:01:018:0297 (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 10 січня
2008 року, на підставі рішення виконкому
Глухівської міської ради від 09 січня 2008
року №3, ОСОБА_3 є власником житлового
будинку по АДРЕСА_2 Сумської області,
загальною площею 138, кв.м, житловою
площею 56,5 кв.м (а.с.16).

24 січня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 був
укладений договір відновлювальної
кредитної лінії №5257, згідно з яким
останньому надано кредит у сумі 220000
грн. на споживчі цілі під 15,5% річних на
строк до 24 січня 2018 року (а.с.87-90).

Для забезпечення зобов'язання за
кредитом між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний
ощадний банк України» 25 січня 2008 року
укладено іпотечний договір, за яким в
іпотеку банку ОСОБА_3 передав
вищеназвані земельну ділянку та
розташований на ній жилий будинок з
господарськими будівлями, заставною
вартістю 376708 грн. (а.с.18-20).

Оскільки, позичальник зобов'язання по
кредитному договору належним чином не
виконував, рішенням Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 травня 2010 року з ОСОБА_3 на користь
ВАТ «Державний ощадний банк України» у
рахунок заборгованості за кредитом,
яка виникла станом на 23 березня 2010 року
в розмірі 260820 грн. звернуто стягнення
на предмет іпотеки: житловий будинок із
надвірними будівлями і спорудами та
земельну ділянку, що розташовані в
АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки (а.с.91, 93)

Апеляційна скарга ОСОБА_2, яка не
залучалась місцевим судом до участі у
вказаній справі, була відхилена
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 03 грудня 2013 року із
залишенням цього рішення суду першої
інстанції без змін (а.с.94-95).

Згідно з довідкою голови квартального
комітету від 17 січня 2008 року, в будинку
по АДРЕСА_2 ніхто не зареєстрований
(а.с.34).

За даними паспорту ОСОБА_2, позивачка з
29 березня 2002 року зареєстрована
квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6 зв.).

Із довідок ТОВ «МЖК Миранта» від 17
червня 2013 року №98 та Глухівського МС
УДМС України в Сумській області від 31
грудня 2013 року №3312 вбачається, що у цій
квартирі також значаться
зареєстрованими ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і
син сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, а
ОСОБА_3 був зареєстрованим з 27 грудня 2002
року та 05 червня 2013 року знявся з
реєстрації за цим місцем проживання
(а.с.22, 92).

Апеляційним судом оглядався паспорт
відповідача серії НОМЕР_1, виданий 01
грудня 2006 року, у якому також мається
відмітка про його зняття з реєстрації
за даною адресою 05 червня 2013 року, за
іншим місцем проживання ОСОБА_3 не
реєструвався.

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
позивачка не довела в передбаченому
порядку наявності у неї на час
звернення із даним позовом прав
власності відповідно до ст.ст.60, 69 СК
України, ст.ст.368, 372 ЦК України на
частину спірних житлового будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки, а тому вірно не вбачав
законних підстав для його розподілу як
спільного майна подружжя, а також для
визнання укладеного договору іпотеки
недійсним з підстав ст.6 Закону України
«Про іпотеку» та ст.215 ЦК України.

Так, згідно з ч.2 ст.373 ЦК України право
власності на землю набувається і
здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до положень ст.ст.81, 116 ЗК
України окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя.

Ст.375 ЦК України надає власнику
нерухомого майна - земельної ділянки
право на забудову і цей власник набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно. В силу
ч.1 ст.328, ч.1, ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно - житловий будинок набувається на
підставах, що не заборонені законом і
виникає з моменту завершення
будівництва та його державної
реєстрації.

В силу п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягає право власності на нерухоме
майно, до якого згідно ч.1 ст.181 ЦК
України належать земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх
призначення.

Як із встановлених місцевим судом
обставин, так і з доказів наданих
апеляційному суду, убачається (і ці
факти визнали сторони), що тим же
рішенням Глухівської міської ради від
29 вересня 2004 року, одночасно із
передачею відповідачу у власність
спірної земельної ділянки, його
дружині також була надана у власність
суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_3
для будівництва індивідуального
житлового будинку.

Вказану земельну ділянку ОСОБА_2
приватизувала на своє ім'я, отримавши
державний акт серії ЯД №148505 від 13
червня 2007 року, тобто як і її колишній
чоловік, вже після розірвання шлюбу
сторін. На цій ділянці було розпочато
будівництво, яке на даний час є
незавершеним (а.с.99, 101, 107, 108).

Та обставина, що у подальшому ОСОБА_2
подарувала цю належну їй нерухомість
своєму синові, не впливає на
правильність висновків місцевого суду,
оскільки обоє з колишнього подружжя
визнали той факт, що при нотаріальному
посвідченні даного правочину, вона
вважала це майно особистою власністю,
тому згода її колишнього чоловіка
ОСОБА_3 на відчуження не запитувалась і
не надавалась.

Відповідно, і при переданні ОСОБА_3 в
іпотеку в банку зареєстрованої на його
ім'я нерухомості по АДРЕСА_2, також не
було законних підстав для погодження
цього правочину з його колишньою
дружиною.

Крім того, вищезазначеною ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
03 грудня 2013 року встановлено ряд
обставин, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України
є обов'язковими для сторін у даній
справі. Зокрема, колегія суддів вказала
на недоведеність ОСОБА_2 перебування
спірного (іпотечного) нерухомого майна
у спільній сумісній власності
колишнього подружжя.

Не підтверджують доводів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у цій частині і надані ними
апеляційному суду нові докази. Так, з
рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 25 липня 2005
року вбачається, що шлюбні стосунки
подружжя припинено, відповідач ОСОБА_3
проживає окремо і матеріальної
допомоги дружині не надає, тому суд
стягнув з нього на користь ОСОБА_2
аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку
на двох неповнолітніх синів (а.с.114).

Інше зареєстроване за сторонами на
праві власності майно, а саме:
відповідно до свідоцтва від 09 грудня 2004
року чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1
(ас.118-119) та два автомобілі КАМАЗ з
причепом та напівпричепом, два
автокрани і легковий автомобіль ВАЗ 21099
(а.с.11) не є предметом спору.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним і обґрунтованим, а
тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 17 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення, проте протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -