Справа № 456/4914/13-ц
Провадження № 2/456/208/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області
в
складі: головуючої - судді
Гули Л. В.

з участю секретаря
Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом ОСОБА_1 до підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, третьої
особи-Моршинської міської ради
Львівської області про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка уточнила позовні вимоги,
просить поновити її на роботі на посаді
інженера з охорони навколишнього
середовища підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради або на іншій
посаді відповідно до її спеціальності
та кваліфікації, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 14360,09 грн. та моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликалася на те, що 06.06.2001 року на
підставі наказу директора
комунального підприємства
''Моршинводоканал'' № 82 від 06.06.2001 року
її було прийнято на посаду старшого
лаборанта ВОС цього підприємства.

10.12.2002 року наказом № 34 від 10.12.2002 року
її було переведено на посаду
інженера-еколога.

01.06.2007 року на підставі рішення
виконавчого комітету Моршинської
міської ради № 272 від 26.12.2006 року
комунальне підприємство
''Моршинводоканал'' реорганізовано
шляхом приєднання в підприємство
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради.

01.06.2007 року наказом № 6к від 01.06.2007 року
її було переведено на посаду інженера з
охорони навколишнього середовища.

Наказом № 14 від 07.03.2011 року її було
звільнено із займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату та чисельності
працівників.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 26.01.2012 року її поновлено на
попередній посаді.

Наказом в.о. директора підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради № 22-к від
20.08.2013 року її повторно було звільнено
із зазначеної посади згідно з п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку зі скороченням
штату та чисельності працівників.

Звільнення вважає незаконним, так як їй
не було відомо про майбутнє скорочення
її посади, жодного усного та письмового
попередження щодо цього вона не
одержувала. Економічного
обґрунтування щодо проведення
скорочення посади інженера з охорони
навколишнього середовища не було.

Вважає, що адміністрація підприємства
упереджено ставиться до неї, так як
жодної посади з адмінперсоналу, окрім
посади інженера з охорони
навколишнього середовища, скорочено не
було.

Стаж її роботи на підприємстві
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради становить 12
років та 3 місяці. Порівняно з іншими
спеціалістами інженерно-технічного
складу має більш високу кваліфікацію і
продуктивність праці. Крім того, на її
утриманні є неповнолітня дитина. А тому
вона мала переважне право перед іншими
на залишення на роботі, однак при
звільненні цього до уваги не взято.

При звільненні їй не було
запропоновано жодної посади на
підприємстві, враховуючи те, що 17
червня 2013 року за згодою сторін
звільнився директор ПЖКГ ОСОБА_2 і ця
посада була вакантною протягом
тривалого часу, з приводу чого вона
неодноразово зверталася до в.о.
директора підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради.

23 липня 2013 року за згодою сторін з
роботи звільнилася особа, яка обіймала
посаду начальника відділу збуту, однак
цю посаду їй також не було
запропоновано, а в подальшому 24 липня
2013 року виведено зі штатного розпису.

Крім того, після звільнення з роботи
директора ПЖКГ ОСОБА_3 вона 22
червня 2013 року звернулася до міського
голови м. Моршина з письмовою заявою
перевести (прийняти) її на вакантну
посаду директора підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, оскільки її
посада скорочувалася. Однак також
безрезультатно.

В наказі про звільнення з роботи № 22-к
від 20 серпня 2013 року підставою для
проведення скорочення зазначено
штатний розпис, що суперечить чинному
трудовому законодавству України, так
як штатний розпис не може бути
підставою для проведення звільнення з
роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України,
оскільки такими є зміни в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідація, реорганізація, банкрутство
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності і штату працівників, яке
може бути викликано вдосконаленням
виробництва, автоматизацією
виробничих процесів, перепрофілювання
підприємства, зменшення обсягу
виробництва або інші несприятливі
фактори та кризові явища. Однак, жодних
наказів щодо цього на підприємстві не
видавалось.

Окрім того, на момент звільнення їй не
було запропоновано жодної вакантної
посади, акт відмови від запропонованої
посади не відповідає дійсності,
оскільки його ніхто не складав і не
підписував.

У зв'язку зі скороченням її посади,
повторним звільненням та упередженим
ставленням до неї з боку директора
підприємства житлово-комунального
господарства та Моршинської міської
ради вона втратила душевний спокій,
здоровий сон, її охопила паніка, через
постійні нервові стреси та глибокі
душевні страждання різко погіршився
стан її здоров'я, що призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків та вимагає від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя. Вважає, що незаконними
діями посадових осіб підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради їй було
нанесено моральну шкоду, яку оцінює в
10000 грн.

27.11.2013 року позивачка в порядку ст. 31 ЦПК
України подала заяву, в якій зазначила,
що 12.03.2009 року на період 2009-2013 роки її
було обрано до складу виборного органу
первинної профспілкової організації
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради
секретарем профспілки, а тому на неї
розповсюджуються додаткові гарантії,
встановлені ст. 252 КЗпП України, ст. 41
Закону України ''Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності'', якими
звільнення з ініціативи власника
працівників, які обирались до складу
профспілкових органів підприємств, не
допускається протягом року після
закінчення строку, на який обирався цей
склад. Термін перебування її у
виборному профспілковому органі
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради
закінчився 29 січня 2013 року, оскільки в
цей день на загальних профспілкових
зборах, проведених достроково, було
вибрано новий склад виборного
профспілкового органу. При наданні
згоди на її повторне звільнення
профспілкою підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради не було
враховано цих додаткових гарантій, що
встановлені законодавством, оскільки
адміністрація підприємства чинила
тиск на первинну профспілкову
організацію щодо прийняття рішення
про надання згоди на її звільнення.

03.02.2014 року позивачка в порядку ст. 31 ЦПК
України подала заяву, в якій зазначила,
що директора ПЖКГ ОСОБА_2 було
звільнено згідно з розпорядженням
міського голови м. Моршина № 72 від
17.06.2013 року, яким ОСОБА_4 призначено
виконуючим обов'язки директора
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради.
Вважає, що в.о. директора ОСОБА_4 не був
наділений законними повноваженнями
щодо надання двох подань голові
первинної профспілкової організації
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради,
зареєстрованих за № 985 від 26.06.2013 року,
про надання згоди на її звільнення та
розірвання з нею трудового договору на
підставі наказу № 22-к від 20.08.2013 року,
так як на той момент з ним не було
укладено контракт як з директором
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради,
що, на її думку, є підставою для
визнання її звільнення незаконним та
поновлення її на попередній посаді.

07.03.2014 року позивачка в порядку ст. 31 ЦПК
України подала заяву та просить
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 14360,09 грн. з урахуванням заробітної
плати, виплаченої за місцем нової
роботи.

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_5 позов підтримали,
покликаючись на обставини, викладені в
позовній заяві та доповненнях до неї.

Представник відповідача Войтків Р.І. та
представник третьої особи -
Моршинської міської ради Гульчій І.А.
позов заперечили, просять відмовити в
його задоволенні в повному обсязі,
оскільки звільнення позивачки із
займаної посади відбувалося в повній
відповідності з вимогами чинного
законодавства, так як вона була
належним чином повідомлена про
наступне звільнення, їй були
запропоновані вакантні посади, від
яких вона відмовилася, а саме
звільнення відбулося з урахуванням
неможливості застосування переважного
права на її залишення на роботі, що
виключає можливість застосування
положень ст. 237-1 КЗпП України. Окрім
того, з 30.03.2011 року ОСОБА_1 не була членом
виборного органу і норма ст. 252 КЗпП
України на момент звільнення з роботи
20.08.2013 року на неї не поширювалася.

Суд, заслухавши пояснення позивачки,
представників, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1
ст. 60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Виходячи з ч. 1 ст. 179 ЦПК України,
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або видачі трудової книжки.

Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Стаття 42 КЗпП України вказує, що при
скороченні чисельності штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам із більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Пункт 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України N 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» передбачає, що розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі; чи попереджувався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення. При реорганізації
підприємства або при його
перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40
КЗпП України може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Судом встановлено, що наказом № 82 від
06.06.2001 року позивачку було прийнято на
посаду старшого лаборанта ВОС
комунального підприємства
''Моршинводоканал''. Наказом № 34к від
10.12.2002 року її було переведено на посаду
інженера-еколога. На підставі рішення
виконавчого комітету Моршинської
міської ради № 272 від 26.12.2006 року
комунальне підприємство
''Моршинводоканал'' реорганізовано
шляхом приєднання в підприємство
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради. Наказом № 6к
від 01.06.2007 року позивачку було
переведено на посаду інженера з
охорони навколишнього середовища.
Наказом № 14 від 07.03.2011 року позивачку
було звільнено із займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату та чисельності
працівників /а.с. 8-10/.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 26.01.2012 року її поновлено на
посаді інженера з охорони
навколишнього середовища підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради /а.с. 46-47/.

Наказом в.о. директора підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради № 22-к від
20.08.2013 року позивачку звільнено з
посади інженера з охорони
навколишнього середовища підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради згідно з п. 1
ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату та чисельності
працівників /а.с. 11/.

З матеріалів справи судом встановлено,
що на виконання вимог Жидачівської
об'єднаної державної фінансової
інспекції за результатами проведення
ревізії фінансово-господарської
діяльності щодо вжиття належних
заходів щодо проведення оптимізації
штатного розпису підприємства у
зв'язку із припиненням та зменшенням
діяльності окремих його структурних
підрозділів 02.04.2013 року на засіданні
адміністрації підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради прийнято
рішення з метою оптимізації штатного
розпису провести скорочення ряду
посад, зокрема, і посади інженера з
охорони навколишнього середовища, яку
обіймала позивачка /а.с. 52-53, 167-169/.

12 квітня 2013 року за вих. № 240 первинній
профспілковій організації ПЖКГ
Моршинської міської ради скеровано
подання про наступне заплановане
скорочення штату і чисельності
працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України 16
липня 2013 року /а.с. 75/, розглянувши яке 22
квітня 2013 року первинний профспілковий
комітет підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради дав згоду на
внесення змін до штатного розпису та
скорочення штату і чисельності
працівників відповідно до наказу № 24
від 9 квітня 2013 року /а.с. 67/.

Зміст наказу № 24 від 9 квітня 2013 року
''Про внесення змін до штатного розпису
та скорочення штату і чисельності
працівників'' був доведений до відома
позивачки 16 травня 2013 року, що
підтверджується актом відмови від
підпису про отримання та ознайомлення
з попередженням від 16.05.2013 року, з якого
встановлено, що 16.05.2013 року позивачку
ознайомили з наказом № 24 від 09.04.2013 року
та попередженням про майбутнє
звільнення у зв'язку зі скороченням
посади інженера з охорони
навколишнього середовища, прочитавши
їх зміст вголос, однак остання від
підпису про ознайомлення відмовилася
/а.с. 69/.

Наказ № 24 від 9 квітня 2013 року ''Про
внесення змін до штатного розпису та
скорочення штату і чисельності
працівників'' є чинним і позивачкою не
оскаржувався /а.с 68/.

Таким чином, не заслуговують на увагу
доводи позивачки про те, що їй не було
відомо про майбутнє скорочення її
посади, жодного усного та письмового
попередження щодо скорочення її посади
вона не отримувала, оскільки вони
спростовуються актом про відмову від
підпису про отримання та ознайомлення
з попередженням від 16.05.2013 року та
доказом поштового відправлення на
адресу реєстрації позивачки, що
зазначена в паспорті та її особовій
картці /а.с. 7, 154,/ в якому було
відповідне попередження, що є доказом
того, що відповідачем вживалися всі
заходи для повідомлення позивачки про
наступне звільнення, а також самою
заявою позивачки від 23.07.2013 року на ім'я
в.о. директора ПЖКГ Моршинської міської
ради, в якій вона просить запропонувати
їй вакантні посади начальника відділу
збуту та директора у зв'язку з
проведенням скорочення чисельності та
штату, в ході якого підлягає скороченню
посада, яку вона обіймає /а.с. 65-66, 69, 147/.

Дослідивши подані сторонами докази,
суд дійшов висновку, що відповідач,
видаючи накази № 24 від 09.04.2013 року «Про
внесення змін до штатного розпису та
скорочення штату і чисельності
працівників» та наказ № 22-к від 20.08.2013
року про звільнення позивачки з 20.08.2013
року у зв'язку зі скороченням штату і
чисельності працівників згідно з п. 1
ст. 40 КЗпП України дотримався вимог
чинного трудового законодавства та
забезпечив виконання усіх гарантій,
передбачених законом при вивільнені
працівників.

Скорочення штатної чисельності
працівників відповідача
підтверджується штатним розписом
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради
в редакції станом на 01.01.2013 року та
штатним розписом підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради в редакції
станом на 16.05.2013 року, в яких
відображені зміна штатної чисельності
працівників та скорочення ряду посад, в
тому числі й посади інженера з охорони
навколишнього середовища, яку займала
позивачка, та з яких встановлено, що
загальна кількість штатних одиниць
зменшилась із 133,75 до 125,50
/а.с. 70-74, 79-83/.

З довідки підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради від 12 квітня
2013 року встановлено, що підприємство за
підсумками роботи за 2012 рік одержало
збитки в сумі 650,0 тисяч грн. В елементах
операційних витрат витрати на оплату
праці за 2012 рік склали 3358 тис. грн., що на
920 тис. грн. більше, ніж у 2011 році. В
цілому по підприємству за 2012 рік
витрати на оплату праці з нарахуванням
зросли на 1250 тис. грн. в порівнянні з 2011
роком і складають 57,6%, в той час як
матеріальні витрати, які безпосередньо
задіяні у виробничому процесі,
складають 2521 тис. грн. /31,7%/.
Середньомісячні витрати по
підприємству за 2012 рік склали 662 тис.
грн. при середньомісячних доходах 620
тис. грн. Для покращення фінансового
стану підприємства необхідно провести
заходи по зменшенню витрат з оплати
праці працівників /скорочення штату та
чисельності працівників, встановлення
неповного робочого часу/.

Законодавство не встановлює обмежень
щодо строків, заходів, способів,
доцільності проведення тих чи інших
змін в організації виробництва та
праці. Вирішення зазначених питань
відноситься до виключної компетенції
власника або уповноваженого ним
органу, та проводиться ним на його
власний розсуд. Відповідно до частини 3
статті 64 Господарського кодексу
України підприємство самостійно
визначає свою організаційну структуру,
встановлює чисельність працівників і
штатний розпис.

Окрім того, суд враховує, що на
виконання вимог ч. 1 статті 49-2 КЗпП
України про заплановане скорочення
позивачку було попереджено за 2 місяці
- 16.05.2013 року, що підтведжується актом
відмови від підпису про отримання та
ознайомлення з попередженням /а.с. 69/.

Відповідно до статті 44 КЗпП України
відповідач провів повний розрахунок з
позивачкою шляхом виплати їй після
відрахувань заробітної плати за
липень, серпень, компенсації за
відпустку, вихідної допомоги,
лікарняних за рахунок підприємства, в
розмірі встановленому чинним
законодавством, що підтверджується
довідкою відповідача /а.с. 44/. Вказані
суми позивачкою отримано, їх розмір не
оспорюється, позивачка не повертала їх
в касу або на поточний рахунок
відповідача.

На виконання вимог ч. 2 статті 49-2 КЗпП
України відповідач вжив заходів щодо
працевлаштування позивачки,
повідомивши за 2 місяці про заплановане
вивільнення працівників Моршинський
центр зайнятості /а.с. 54-57/. Звільнення
позивачки відбулося не в період її
тимчасової непрацездатності та не в
період перебування працівника у
відпустці.

Відповідач був позбавлений можливості
перевести позивачку з її згоди на іншу
роботу, оскільки як випливає з довідок
№ 25 від 05.07.2013 року та № 26 від 20.08.2013
року, наданих відповідачем, станом на
05.07.2013 року, 20.08.2013 року у відповідача не
було вільних вакансій, які могли бути
запропоновані позивачці. Суд бере до
уваги, що позивачка не користувалася
переважним правом на залишення на
роботі, оскільки нею не надано належних
та допустимих доказів того, що вона
мала переваги, які визначені ч. 1 ст. 42
КЗпП України, а також доказів того, що
вона належить до категорій осіб, які
користуються переважним правом на
залишення на роботі, передбаченим ч. 2
статті 43 КЗпП України.

Суд не бере до уваги доводи позивачки
про те, що їй не було запропоновано
вакантну посаду начальника відділу
збуту, оскільки такі спростовуються
штатним розписом працівників
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради
в редакції станом на 24.07.2013 року, де
посада начальника відділу збуту
відсутня, а відтак, не могла бути
запропонована позивачці за
відсутності такої.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 65
Господарського кодексу України
власник здійснює свої права щодо
управління підприємством
безпосередньо або через уповноважені
ним органи відповідно до статуту
підприємства чи інших установчих
документів. Для керівництва
господарською діяльністю підприємства
власник (власники) або уповноважений
ним орган призначає (обирає) керівника
підприємства.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 42 Закону
України ''Про місцеве самоврядування в
Україні'' сільський, селищний, міський
голова призначає на посади та звільняє
з посад керівників відділів, управлінь
та інших виконавчих органів ради,
підприємств, установ та організацій, що
належать до комунальної власності
відповідних територіальних громад,
крім керівників дошкільних,
загальноосвітніх та позашкільних
навчальних закладів.

Системний аналіз вказаних норм
свідчить про те, що призначення та
звільнення з посад керівників
підприємств, що належать до
комунальної власності, віднесено до
виключної компетенції міського голови,
а відтак, суд приходить до висновку, що
відповідач не наділений
повноваженнями пропонувати позивачці
посаду директора підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, оскільки
такий призначається та звільняється з
посади розпорядженням міського голови
м. Моршина, а відповідно до п.п. 5.2, 6.8
Статуту відповідача виключною
компетенцією прийняття на роботу,
звільнення з роботи працівників
підприємства, встановлення
чисельності працівників та штатного
розпису, прийняття інших рішень з
кадрових питань наділений директор
товариства /а.с. 177-179/.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року № 9 ''Про
практику розгляду судами трудових
спорів'', згідно зі ст. 24 КЗпП України
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника підприємства,
установи, організації чи
уповноваженого ним органу. Фактичний
допуск до роботи вважається укладенням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
провадилася за розпорядженням чи з
відома власника або уповноваженого ним
органу.

Судом встановлено наявність
розпорядження міського голови м.
Моршина № 72 від 17 червня 2013 року
про призначення ОСОБА_4 виконувачем
обов'язків директора підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, який
наділений повноваженнями прийняття та
звільнення з роботи працівників
підприємства, прийняття інших рішень з
кадрових питань, передбачених Статутом
підприємства /а.с. 165/.

Таким чином, суд не бере до уваги
твердження позивачки про порушення її
права при звільненні, оскільки таке
проведено в.о. директора ОСОБА_4, який,
на її думку, не наділений такими
повноваженнями, так як з ним не
укладений контракт як з директором
ПЖКГ Моршинської міської ради,
оскільки такі об'єктивно нічим не
підтверджені, не містять доводів
правового характеру, у зв'язку з чим
визнаються безпідставними,
необгрунтованими, такими, що
суперечать чинному законодавству і
спростовуються дослідженими в
судовому засіданні доказами по справі.

Судом встановлено, що 26.06.2013 року було
скеровано подання до профспілкового
органу підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради за № 985 щодо
скорочення ряду посад та надання згоди
на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України
ряду працівників, в тому числі і
ОСОБА_1 /а.с. 63-64/

11 липня 2013 року рішення щодо надання
згоди на звільнення позивачки
профспілковим комітетом не приймалося
у зв'язку з відсутністю останньої на
засіданні адміністрації та
профспілкового комітету ПЖКГ
Моршинської міської ради /а.с 60-62/.

Рішенням профспілкового комітету ПЖКГ
Моршинської міської ради від 20
серпня 2013 року надано згоду на
звільнення позивачки з посади інженера
з охорони навколишнього середовища
згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 49-50/,
від зайняття інших вакантних посад
вона відмовилася, оскільки такі посади
не відповідали її спеціальності,
освіті, кваліфікації та досвіду
трудової діяльності, що вона ствердила
і в судовому засіданні. Із врахуванням
відмови позивачки від переведення на
іншу роботу в підприємстві
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, що
стверджується актом відмови від
запропонованої роботи від 20.08.2013 року
/а.с 51/, відсутності вакантних посад, яка
відповідатимуть її кваліфікації, в.о.
директора видав наказ № 22-к від 20.08.2013
року, яким позивачка була звільнена з
роботи з 20.08.2013 року у зв'язку зі
скороченням штату і чисельності
працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП
України, про що було повідомлено
Моршинський міський центр зайнятості
/а.с. 11, 54/.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 5-1 КЗпП
України держава гарантує працездатним
громадянам, які постійно проживають на
території України, правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 252 КЗпП України передбачені
додаткові гарантії при звільненні за п.
1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України для працівників,
обраних до профспілкових органів, крім
тих, що зазначені в статтях 43, 49-2 КЗпП
України. Зокрема, ч. 4 ст. 252 КЗпП України
передбачено, що звільнення з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу працівників,
які обиралися до складу профспілкових
органів підприємства, установи,
організації, не допускається протягом
року після закінчення строку, на який
обирався цей склад.

Судом встановлено, що 12.03.2009 року
позивачку було обрано до складу
виборного органу первинної
профспілкової організації
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради
секретарем профспілки /а.с. 42/.

30.03.2011 року на зборах первинної
профспілкової організації було
переобрано профспілковий комітет ПЖКГ
строком повноважень до 31 грудня 2012 року
/а.с. 104/.

29 січня 2013 року проведено чергові
звітно-виборні збори первинної
профспілкової організації
підприємства житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради,
де було обрано виборний орган
профспілкової організації /а.с. 94-95/.

Таким чином, оскільки позивачка
перестала бути членом профспілкового
органу первинної профспілкової
організації підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради з 30.03.2011 року,
а тому додаткові гарантії, передбачені
ч. 4 ст. 252 КЗпП України, на неї не
поширюються.

Не заслуговують на увагу доводи
позивачки про те, що протокол № 14 від
20.08.2013 року засідання профспілкового
комітету підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради підписано
головою первинної профспілкової
організації ПЖКГ Моршинської міської
ради Магас В.М., яка не мала на це
законних повноважень, так як за період
з 29.01.2013 року по день її звільнення
20.08.2013 року не проводилося жодних
дострокових звітно-виборних зборів,
оскільки це спростовується протоколом
№ 11 від 1 серпня 2013 року засідання
профспілкового комітету підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, на якому
Магас В.М. було обрано головою профкому
/а.с. 166/.

Відтак, беручи до уваги наведене та
враховуючи той факт, що всупереч
вимогам ст., ст. 59-60 ЦПК України
позивачкою будь-яких об'єктивних
доказів на підтвердження того, що вона
була звільнена з роботи незаконно не
надано і, навпаки, з матеріалів справи
встановлено, що адміністрацією
підприємства дотримано всіх норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, а тому суд
приходить до висновку про
безпідставність вимог позивачки у
частині поновлення на роботі.

Суд вважає, що вимоги позивачки в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу не
підлягають задоволенню, оскільки є
похідними від позову про визнання
звільнення незаконним і поновлення на
роботі та випливають із
обґрунтованості його вирішення судом.
Вирішуючи питання щодо стягнення
моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд
виходить з того, що позовні вимоги
ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Отже, фактами, з якими матеріальний
закон пов'язує настання
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння моральної шкоди, є :
наявність шкоди, протиправність діяння
її заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням відповідача, а також вини
останнього в її заподіянні. А тому
доводи позивачки про заподіяння
моральної шкоди суд вважає
непереконливими, оскільки наявні в
матеріалах справи докази та
встановлені на їх підставі обставини
справи не підтверджують сукупність
необхідних складових для притягнення
відповідача до цивільної
відповідальності, а отже, не дають і
достатніх правових підстав для
задоволення позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, зібрані по справі
докази, оцінені судом належним чином
кожен окремо на їх достовірність та
допустимість, а також їх достатність та
взаємний зв'язок у сукупності,
встановлені судом обставини свідчать,
що звільнення ОСОБА_1 є законним і
таким, що проведено з дотриманням
встановленої законом процедури, тому
правові підстави для поновлення
позивачки на роботі та оплати часу
вимушеного прогулу і стягнення
моральної шкоди відсутні, відтак, у
позові слід відмовити за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст., ст. 40, 43, 232, 233 Кодексу
Законів про працю України, суд

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, третьої
особи-Моршинської міської ради
Львівської області про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням,
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через Стрийський
міськрайонний суд Львівської області.

Суддя Л.В. Гула