№2/263/53/2014
№263/7604/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Дандик С.І.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення заробітної плати за
період з 09.12.2003 року по 09.03.2008 року та з
10.08.2009 року по 17.06.2010 року у розмірі 22997
гривень.

В обґрунтування позовних вимог було
зазначено, що в періоди з 09.12.2003 року по
09.03.2008 року та з 10.08.2009 року по 17.06.2010 року
ОСОБА_1 працював водієм у приватного
підприємця ОСОБА_2 за трудовими
договорами №1224 від 09 грудня 2003 року та
№0 від 10 серпня 2009 року, які були
зареєстровані у державній службі
зайнятості. Розмір його заробітної
плати складав 205 гривень за місяць за
договором №1224 від 09.12.2003 року та 630
гривен на місяць за договором №0
від 10 серпня 2009 року. Проте у зазначені
періоди відповідач не виплачував йому
заробітну плату, в зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 22997 гривень,
яку він просив стягнути на свою
користь.

Під час розгляду справи, з урахуванням
документів, які були надані ПП ОСОБА_2,
представник позивача уточнив позовні
вимоги та просив стягнути заробітну
плату за період з 09.12.2003 року по 31.12.2006
року та з 10.08.2009 року по 17.06.2010 року у
розмірі 13680 гривень.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 уточнені позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити. Зазначив, що оскільки
відповідач не надав
розрахунково-платіжні відомості про
отримання ОСОБА_1 у зазначені періоди
заробітної плати, то заявлена сума
підлягає стягненню.

У судовому засіданні відповідач та
його представник ОСОБА_4 позовні вимоги
не визнали. Пояснили, що з 2003 року
ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 та його братом
ОСОБА_5 здійснювали підприємницьку
діяльність щодо надання послуг з
транспортних перевезень. Вони в
повному обсязі отримували заробітну
плату, яку особисто видавав ОСОБА_1 В 2011
році між ними виникло непорозуміння і
вони припинили спільну діяльність і в
той же час зникла частина фінансових
документів. Вважають, що через
наявність неприязних відносин ОСОБА_1
та ОСОБА_5 подали позови до суду в яких
виклали відомості, які не відповідають
дійсності. Стверджують, що
підтвердженням виплати заробітної
плати позивачу є документальне
підтвердження сплати податків щодо
працівників підприємства, а також
неповідомлення з боку позивача Центру
зайнятості населення Жовтневого
району міста Маріуполя інформації щодо
наявності заборгованості по
заробітній платі при знятті з
реєстрації трудових договорів.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7
пояснила, що з 2009 року вона надавала
бухгалтерські послуги ПП ОСОБА_2
Стверджує, що всім працівникам
підприємства відповідно до вимог
законодавства була нарахована та
виплачена заробітна плата в повному
обсязі, а ОСОБА_1 був компаньйоном
ОСОБА_2 та особисто виплачував
заробітну плату працівникам.

Допитавши осіб та дослідивши письмові
матеріали справи, суд встановив
наступні фактичні обставини та
відповідні ним правовідносини.

З копії трудової книжки НОМЕР_3, яка
належить ОСОБА_1, вбачається, що
останній перебував у трудових
відносинах з ПП ОСОБА_2, а саме працював
на посаді водія: за трудовим договором
№1224 від 09 грудня 2003 року в період з
09.12.2003 року по 09.03.2008 року, за трудовим
договором №0 від 10 серпня 2009 року
в період з 10.08.2009 року по 17.06.2010 року.

Умовами трудового договору №1224 від 09
грудня 2003 року, який зареєстровано у
Жовтневій міжрайонній філії
Маріупольського міського центру
зайнятості, передбачено, що ОСОБА_2
(ІПННОМЕР_1) зобов'язується оплачувати
працю ОСОБА_1 (ІПННОМЕР_2) у розмірі 205
гривень на місяць, при цьому розмір
заробітної плати визначається за
згодою сторін, але не нижче законодавчо
встановленого розміру мінімальної
заробітної плати. Договір укладено на
невизначений строк, а 09 березня 2008 року
його було розірвано та ОСОБА_1
звільнений за власним бажанням за ст.38
КЗпП України.

Умовами трудового договору №0 від
10 серпня 2009 року, який зареєстровано у
Жовтневій міжрайонній філії
Маріупольського міського центру
зайнятості, передбачено, що ОСОБА_2
зобов'язується оплачувати працю ОСОБА_1
у розмірі 630 гривень на місяць, при
цьому розмір заробітної плати
визначається за згодою сторін, але не
нижче законодавчо встановленого
розміру мінімальної заробітної плати.
Договір укладено на невизначений
строк, а 17 червня 2010 року його було
розірвано та ОСОБА_1 звільнений за
власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду
розрахунково-платіжні відомості на
підтвердження виплати заробітної
плати ОСОБА_1 в період з січня 2007 року по
березень 2008 року, відповідно з 01.01.2007
року по 01.01.2008 року по 500 гривен на
місяць, з 01.01.2008 року по 01.04.2008 року по 515
гривень на місяць.

Розрахунково-платіжні відомості про
сплату ОСОБА_2 заробітної плати ОСОБА_1
в інші періоди працевлаштування,
відсутні.

Згідно з Відомостей з центральної бази
даних Державного реєстру фізичних осіб
ДПА України про суми виплачених
доходів ОСОБА_1, останній отримав такі
доходи:

у 4 кварталі 2003 року нараховане та
виплачено 750 гривень ПП «Югтранс»
(основне місце роботи)

у 1 кварталі 2004 року інформація про
доходи відсутня,

у 2 кварталі 2004 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 615
гривень ПП ОСОБА_2,

у 3 кварталі 2004 року інформація про
доходи відсутня,

у 4 кварталі 2004 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 711
гривень ПП ОСОБА_2,

у 1 кварталі 2005 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 786
гривень ПП ОСОБА_2,

у 2 кварталі 2005 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 870
гривень ПП ОСОБА_2,

у 3 кварталі 2005 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 952
гривень ПП ОСОБА_2,

у 4 кварталі 2005 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 996
гривень ПП ОСОБА_2,

у 1 кварталі 2006 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 1050
гривень ПП ОСОБА_2,

у 2 кварталі 2006 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 1050
гривень ПП ОСОБА_2,

у 3 кварталі 2006 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 1125
гривень ПП ОСОБА_2,

у 4 кварталі 2006 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 1150
гривень ПП ОСОБА_2,

у 3 кварталі 2009 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 1102
гривень ПП ОСОБА_2,

у 4 кварталі 2009 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 2138
гривень ПП ОСОБА_2,

у 1 кварталі 2010 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 2610
гривень ПП ОСОБА_2,

у 2 кварталі 2010 року нарахована та
виплачена заробітна плата у сумі 2315
гривень ПП ОСОБА_2

Інформація про виплату зазначених
грошових сум також міститься з
Податкових розрахунках сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, які ПП ОСОБА_2
подавав до Жовтневої об'єднаної
державної податкової інспекції міста
Маріуполя.

Розмір нарахованої та виплаченої
заробітної повністю відповідає
положенням законодавства про
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати в період з 01.12.2003 року
по 01.07.2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 24 лютого 2014 року було
змінено рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя від 27.12.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
стягнення заробітної плати. З ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 стягнута заробітна
плата за період з 01.11.2005 року по 31.12.2005
року у розмірі 664 гривні. У рішенні суду
зазначено, що ОСОБА_5 заявляв позовні
вимоги про стягнення заробітної плати
за періоди роботи з 01.11.2005 року по 07.08.2009
року, з 18.01.2010 року по 17.06.2010 року, з 06.07.2011
року по 08.08.2011 року, але в більшій
частині вони виявилися безпідставними.

Положеннями статей 94, 115, 116 КЗпП України
передбачено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Заробітна плата повинна виплачуватися
працівникам регулярно, а при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
при цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з
вимогами ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи справу суд враховує, що
Відомості з центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПА
України та Жовтневої ОДПІ міста
Маріуполя щодо отриманих ОСОБА_1
доходів у вигляді заробітної плати в
період роботи у відповідача містять
інформацію щодо предмету доказування і
є належними доказами, що підтверджують
факт отримання позивачем заробітної
плати.

На думку суду, про безпідставність
частини позовних вимог про стягнення
заробітної плати в певні періоди,
свідчить і те, що позивач двічі
звільнявся за власним бажанням, а не з
інших підстав, при укладанні нового
договору та протягом тривалого часу
після звільнення не заявляв вимог про
невиплату заробітної плати.

Також суд критично ставиться до
тверджень позивача про невиплату
заробітної плати, оскільки ОСОБА_1 не
навів належне обґрунтування причини
заявлення первісних вимог про
невиплату заробітної плати в період з
01.01.2007 року по 09.03.2008 року, від яких він
відмовився під час розгляду справи з
урахуванням наданих відповідачем
документів.

При цьому суд враховує наявність
кримінального провадження за заявою
ОСОБА_2 про намагання з боку ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 шляхом шахрайства заволодіти
його грошима через зникнення
фінансових документів, які
безпосередньо підтверджують виплату
заробітної плати.

Між тим, факт неотримання позивачем
заробітної плати за період з 09 грудня
2003 року по 01 квітня 2004 року, а також за
період з 01 липня 2004 року по 01 жовтня 2004
року, відповідачем не спростовано.

Так, з досліджених матеріалів
вбачається, що у 4 кварталі 2003 року
ОСОБА_1 отримав доходи у сумі 750 гривень
в ПП «Югтранс», а в 1-му та 3-му кварталах
2004 року інформація про доходи відсутня.

З урахуванням того, що мінімальна
заробітна плата в період з 01.12.2003 року
по 31.08.2004 року складала 205 гривень на
місяць, а в період з 01.09.2004 року по 31.12.2004
року складала 237 гривень на місяць, то з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню заробітна плата у загальній
сумі 1467 гривень (Розрахунок: 4 квартал
2003 року - 205 гривень, 1 квартал 2004 року - 615
гривень /205 гривень х 3 місяці/, 3 квартал
2004 року - 647 гривень /205 гривень х 2 місяці
+ 237 гривень х 1 місяць/).

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ПП
ОСОБА_2 у дохід держави підлягає
стягненню судовий збір у сумі 243,60
гривень.

На підставі викладеного, керуючись
Кодексом законів про працю України, ст.
ст. 8, 11, 60, 61, 88, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заробітної плати, задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ІПН НОМЕР_2) заборгованість по
заробітній платі за період з 09 грудня
2003 року по 01 квітня 2004 року, а також за
період з 01 липня 2004 року по 01 жовтня 2004
року у загальній сумі 1467 гривень.

Стягнути з ПП ОСОБА_2 у дохід держави
судовий збір у сумі 243,60 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення суду сторонами може бути
подана апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які приймали участь у справі, але
не були присутніми у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.О. Ковтуненко