АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/884/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Голосій А. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
20 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Міщенко С. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 18 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа : Городищенська
державна нотаріальна контора про
усунення від права на спадкування,
заслухавши учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги -
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа: Городищенська державна
нотаріальна контора про усунення від
права на спадкування, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її баба ОСОБА_9, внаслідок чого
відкрилася спадщина на її майно. До
спадкової маси входив житловий будинок
по АДРЕСА_1. Спадкоємцем на майно
померлої був батько позивачки ОСОБА_10,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, тобто фактично прийняв
спадщину. Ще до смерті ОСОБА_9, батько
позивачки тяжко захворів та потребував
постійного стороннього догляду,
внаслідок чого державну реєстрацію
права власності на спадкове майно не
ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько позивачки
помер, внаслідок чого відкрилася
спадщина на його майно. До спадкового
майна входить житловий будинок по
АДРЕСА_1, який він успадкував після
смерті своєї матері, та в якому вони
проживають однією сім'єю з 2007 року.
Позивачка та її мати, як спадкоємці за
законом першої черги, та особи, що
фактично прийняли спадщину, звернулися
з відповідними заявами до нотаріальної
контори. Мати позивачки відмовилася
від своєї частки у спадковому майні на
її користь. Виявилося, що на спадкове
майно також претендують доньки батька
позивачки від першого його шлюбу
(відповідачі у даній справі).
Батько позивачки захворів у 2005 році,
потребував постійного стороннього
догляду та значних коштів на лікування.
Відповідачі по справі протягом усього
часу його хвороби жодного разу не
навідали батька та не приймали участі
ні в його догляді, ні в забезпеченні
його медичними препаратами.
Лікуванням, доглядом та похованням
повністю переймалися лише позивачка та
її мати. Зважаючи на те, що відповідачі
свідомо ухилилися від допомоги та
піклування про батька, який потребував
цього, просила суд усунути від права на
спадкування за законом ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
Рішенням Городищенського районного
суду Черкаської області від 18 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права, просила скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, судова колегія приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не наведено доказів у
підтвердження звернення спадкодавця
до відповідачів з проханням про
надання йому будь-якої допомоги,
відсутні будь-які докази матеріальної
та фізичної можливості відповідачів
надати таку допомогу. Та обставина, що
батько та дочки не спілкувались
протягом тривалого часу, як стверджує
позивачка, не свідчить про факт
умисного ухилення відповідачів від
надання йому допомоги.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до абзацу 3 п.6 постанови
Пленуму Верховного Сyду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" за № 7 від 30.05.2008 року,
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Цим же пунктом встановлено, що факт
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер батько позивачки ОСОБА_10, про що
свідчить свідоцтво про його смерть
серії НОМЕР_1 від 19.02.2013 року. Після його
смерті залишилось спадкове майно у
вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1.
Позивачка та її мати (ОСОБА_10), а дружина
померлого, як спадкоємці за законом
першої черги, та особи, що фактично
прийняли спадщину, звернулися з
відповідними заявами до
Городищенської державної нотаріальної
контори.

ОСОБА_11, відповідно до ст. 1270 ЦК України,
вчинила правочин, за яким відмовилася
від своєї частки у спадковому майні на
користь позивачки. Також при зверненні
до нотаріальної контори виявилося, що
на спадкове майно претендують доньки
батька позивачки від першого його
шлюбу, відповідачі по справі: ОСОБА_7,
ОСОБА_8

Звертаючись до суду, позивачка в своєму
позові зазначила, що спадкодавець був
інвалідом 1 групи, через тяжку хворобу
був у безпорадному стані, потребував
стороннього догляду, постійного
піклування та матеріальної допомоги.
Вона та її мати, а дружина батька
здійснювали за ним догляд та
піклувалися про його стан здоров'я і
умови проживання. Натомість,
відповідачі ніякої допомоги батькові
не надавали та участі у його утриманні
та матеріальному забезпеченні не
приймали.

Статтями 202, 203 СК встановлено обов'язок
повнолітніх дітей утримувати своїх
батьків, які є непрацездатними та
потребують матеріальної допомоги,
мають тяжкі хвороби, інвалідність або є
безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст 1224 ЦК особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Таким чином, ухилення характеризується
умисною формою вини.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має
значення сукупність обставин: ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги при можливості її надання,
перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що в судовому засіданні позивачка не
надала суду жодних письмових доказів,
або достовірно підтверджених свідчень
того, що відповідачі самоусунулись від
надання допомоги батькові, залишили
його в безпорадному стані, коли він
потребував сторонньої допомоги.

В матеріалах справи відсутні дані про
те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11, які проживали
разом з ОСОБА_10 зверталися за наданням
допомоги до відповідачів, а їм в цьому
було безпідставно відмовлено та
внаслідок цього була загроза здоров'ю
ОСОБА_10

Та обставина, що сторони не
спілкувалися протягом тривалого часу,
не свідчить про факт умисного ухилення
від надання допомоги.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що підстави усунення
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від права на
спадкування після смерті ОСОБА_10, на
які вказує позивач за позовом,
відсутні.

Наведене свідчить, що рішення суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують і не дають підстав для її
задоволення, тому суд апеляційну
скаргу відхиляє, а рішення суду першої
інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а
рішення Городищенського районного
суду Черкаської області від 18 лютого 2014
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :