Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/846/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Спори, що виникають із сімейних
правовідносин Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Кодрула
М.А.

суддів: Кіселика С.А.,
Чорнобривець О.С.

за участю секретаря:
Задирака Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та пені по
виплаті аліментів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 13
січня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

25 вересня 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості та пені
по виплаті аліментів. Посилалась на те,
що на підставі рішення суду відповідач
повинен сплачувати аліменти на
утримання неповнолітньої дочки, однак
починаючи з 13 липня 2011 року по 01 серпня
2013 року аліменти не сплачує у зв'язку з
чим утворилась заборгованість по
сплаті аліментів. З урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог просила
стягнути на її користь заборгованість
по сплаті аліментів в сумі 14561,23 грн. та
пеню за прострочення сплати аліментів
за період з 13 липня 2011 року по 01 серпня
2013 року в сумі 40762,95 грн. та судові
витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 13 січня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість по сплаті аліментів в
сумі 13741,23 грн. та 20000 грн. неустойки
(пені) за прострочення сплати
аліментів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 592 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду
першої інстанції, яке ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог. Зазначає, що суд
незаконно стягнув з нього
заборгованість по аліментам, судом не
було враховано, що у зв"язку з
відсутністю паспорту та громадянства
України він не може офіційно
працевлаштуватися, державним
виконавцем не повідомлявся про
наявність заборгованості по аліментам,
які частково сплачував. У зв'язку з цим
вважає, що є всі підстави для
звільнення його від сплати пені.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, пояснення осіб, які
з"явилися для участі у розгляді справи,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених в суді першої
інстанції вимог, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з п.11 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судове рішення у цивільній справі" у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам
закону рішення суду першої інстанції
не відповідає.

Судом першої інстанції при
розгляді даної справи вірно
встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 25
грудня 2001 року, який розірвано рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 28 липня 2011 року. У шлюбі
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася спільна
дитина - донька ОСОБА_4. Рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 28 липня 2011 року з
відповідача стягнуто на користь
позивачки аліменти на утримання дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку починаючи
з 13 липня 2011 року до досягнення дитиною
повноліття . На виконання вказаного
судового рішення видано виконавчий
лист № 2-2059/11, який знаходиться на
виконанні у Ленінському відділі
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції.

Згідно довідки відділу державної
виконавчої служби ОСОБА_2 не отримувала
аліменти від ОСОБА_3 у період з 28.07.2011
року по 23.07.2013 року, а згідно розрахунку
державного виконавця у відповідача
виникла заборгованість за період з
13.07.2011 року по 01.08. 2013 року у розмірі
14561,23 грн. На погашення заборгованості
відповідачем у грудні 2013 року сплачено
680 грн., у січні 2014 року 140 грн., тому
розмір заборгованості становить 13741,23
грн.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3
заборгованості по сплаті аліментів суд
виходив із того, що відповідач
погодився із розміром заборгованості,
визначеним державним виконавцем
державної виконавчої служби, поважних
причин для несплати аліментів у
повному обсязі відповідачем не надано.

Проте погодитися з таким
висновком суду не можна.

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» і відповідно до ч. 7 цієї
статті суд вирішує питання
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Таким чином, при відсутності
такого спору заборгованість
стягується державним виконавцем
відповідно до положень Закону, а не на
підставі рішення суду про стягнення
заборгованості. Повторне стягнення із
боржника суми, яка має бути ним
виплачена в порядку виконання рішення
суду про стягнення аліментів
недопустиме.

З урахуванням вказаного та
положень ст. 309 ЦПК України, рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення вимог про стягнення з
відповідача 13741,23 грн. заборгованості
зі сплати аліментів підлягає
скасуванню, оскільки суд не врахував,
що порядок стягнення аліментів та
заборгованості за ними визначений
статтями 194-195 СК України та ст. 74 Закону
України «Про виконавче провадження»,
тобто неправильно застосував норми
матеріального права.

В частині вирішення позову ОСОБА_2
про стягненні пені за прострочення
сплати аліментів суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про часткове
задоволення вказаних вимог в силу ч.ч. 1,
2 ст. 196 СК України, а тому рішення в цій
частині підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга відхиленню.

Згідно зі ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Матеріалами справи
підтверджується, що з часу ухвалення
рішення суду про стягнення аліментів
ОСОБА_3 не сплачував аліменти на
утримання доньки, внаслідок чого
утворилась заборгованість по
аліментам.

Зокрема, станом на 01 серпня 2013
року заборгованість по аліментам
становила 14561,23 грн., що підтверджується
розрахунком державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції.

Колегія суддів вважає
цей розрахунок правильним, оскільки за
правилами ст. ст. 195 СК України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається державним
виконавцем виходячи з фактичного
заробітку (доходу), одержаного
боржником за час, протягом якого
стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
розміру заборгованості. Якщо боржник у
цей період та на час визначення
заборгованості не працював, така
заборгованість визначається виходячи
з середньої заробітної плати для даної
місцевості. У разі спору розмір
заборгованості визначається судом.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (правова позиція згідно з
постановою Верховного Суду України №
6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Право одержувача аліментів на
стягнення неустойки, передбачене ст. 196
СК України, не пов'язується з
дотриманням державним виконавцем норм
Закону України „Про виконавче
провадження" стосовно повідомлення
належним чином державним виконавцем
відповідача про суму заборгованості та
про строк її погашення, з урахуванням
того, що відповідач знав про
необхідність сплати аліментів.

Розрахунком державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції підтверджується наявність
щомісячної заборгованості по
аліментам ОСОБА_3 за період з 13.07.2011 року
по 01.08. 2013 року, тому розмір пені на
вказаний період становить 50649,81 грн.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

ОСОБА_2 в своїх позовних
вимогах просила стягнути пеню за
прострочення сплати аліментів за
період з 13 липня 2011 року по 01 серпня 2013
року в сумі 40762,95 грн., тому розмір
позовних вимог про стягнення пені
судом першої інстанції вказано
правильно і апеляційним судом
визнається саме у такому розмірі.

Відповідно до роз'яснень, наданих
у п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
"Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", передбачена ст. 196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст. 197 СК України умов
- повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Відповідач не довів
відсутності своєї вини в простроченні
сплати аліментів, тому підстави для
звільнення його від сплати пені
відсутні.

Разом з тим, колегія
суддів вважає, що розмір неустойки
судом першої інстанції обгрунтовано
зменшено до 20000 грн. з урахуванням
розміру заборгованості та
матеріального стану відповідача,
зокрема, відсутності у нього
документів, необхідних для легального
працевлаштування.

Згідно з ч.5 ст.88 ЦПК України якщо
суд апеляційної інстанції або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається,
що при подачі позову ОСОБА_2 сплатила 592
грн. судового збору, позов задоволено
частково, тому з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 необхідно стягнути 229 грн. 40 коп.
судових витрат.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 309, 314,
316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 13 січня 2014 року в
частині стягнення заборгованості по
сплаті аліментів та розподілу судових
витрат скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по сплаті аліментів в
сумі 13741,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 229 грн. 40 коп. судових витрат.

В іншому рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: