Справа № 569/3717/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2014 року
м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі судді Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне заяву начальника
ЖКП «Перспективне» про проведення
судового наказу у відповідність з
вимогами ч.1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» , -

ВСТАНОВИВ:

Начальник ЖКП «Перспективне»
звернувся до Рівненського міського
суду із заявою про проведення судового
наказу у відповідність з вимогами ч.1
ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження».

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
заяву про перенесення розгляду справи
не подавали.

Суд повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши письмові докази по справі
та оцінивши їх в сукупності, прийшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що Рівненським
міським судом 27 вересня 2013 року був
виданий судовий наказ про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ЖКП «Перспективне»
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги в розмірі
2851,77 грн. та судового збору в сумі 114,70
грн. Судовий наказ набрав законної сили
18 листопада 2013 року та виданий
стягувачу для пред'явлення до
виконання. Зазначений судовий наказ
поданий заявником на виконання до
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції.

Державним виконавцем ВДВС РМУЮ Гнесь
Т.В. 27 січня 2014 року винесена постанова
про відмову у відкритті виконавчого
провадження по зазначеному вище
судовому наказу з тих підстав, що
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме, не
вказано індивідуальний
ідентифікаційний номер та паспортні
дані боржника, що унеможливлює
ідентифікацію особи боржника та
примусове виконання рішення.
Посилаючись на п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець ВДВС РМУЮ Гнесь
Т.В. відмовила у прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання згаданого
судового наказу.

Відповідно до вимог пункту 3 частини
першої статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі, крім іншого, зазначаються:
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Не передбачено і обов'язок суду
відповідно до статті 103 ЦПК України
вказувати такі відомості у судовому
наказі.

Згідно положень пункту 6 частини першої
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі невідповідності
виконавчого документу вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону.

За змістом цієї норми, виконавчий
документ має містити відому суду
інформацію, яка може ідентифікувати
боржника чи сприяти примусовому
виконанню, і відомості про
ідентифікаційний номер боржника чи
номер та серію його паспорта не є при
цьому категорично обов'язковими.

Про це ж свідчить і аналіз вимог
частини другої статті 103 ЦПК України в
контексті положень частини першої
статті 103 ЦПК України.

Слід також зазначити, що положення
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження» стосуються вимог до всіх
виконавчих документів і є загальною
нормою, в той час, як частина перша
статті 103 ЦПК України встановлює вимоги
виключно до судового наказу і є
спеціальною нормою, яка, на думку суду,
і підлягає застосуванню до спірних
відносин.

На час видання судового наказу
ідентифікаційний номер боржника суду
не був відомий, як не було відомо номера
та серії його паспорта.

Враховуючи вимоги статей 1, 5, 6, 17, 18, 19
Закону України «Про виконавче
провадження», суд приходить до
висновку, що зазначення у виконавчому
документі ідентифікаційного номера
боржника чи номера та серії його
паспорта можливе не лише при їх
наявності, а й за умови, що вони стали
відомі судові при розгляді справи.

Відсутність таких відомостей не є
перешкодою у проведенні виконавчих
дій, а також не позбавляє державного
виконавця можливості в межах своїх
владних повноважень витребувати дану
інформацію.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 294, 296, 297, 383, 385, 387 ЦПК
України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені заяви начальника ЖКП
«Перспективне» про приведення
судового наказу у відповідність з
вимогами ч.1 ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана протягом п'яти днів з дня її
проголошення до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі осіб,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду
Є.І. Сидорук