АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого : Винту Ю. М.

Суддів : Заводян К.І., Лисак І.Н.

При секретарі : Ковальчук Н.О.

За участю - представника позивача,
відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації до ОСОБА_1 про повернення
автомобіля, отриманого інвалідом як
гуманітарна допомога за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського
районного суду Чернівецької області
від 04 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Головне управління праці та
соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації звернулось до суду з
даним позовом, мотивуючи свої вимоги
тим, що згідно протоколу № 26/ГД-10470 від
03.02.2005 року Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України визнано автомобіль
«Фольцваген», 1996 року випуску, об'єм
двигуна 1781см.куб., кузов № НОМЕР_1,
гуманітарною допомогою для передачі
інваліду Великої Вітчизняної Війни 1-ї
групи І ОСОБА_2. Відповідно до накладної
№ 33 від 31.03.2005 року ОСОБА_2 отримав
вказаний автомобіль вартістю 52540,74
гривень. 31.03.2006 року ОСОБА_2 відповідно
до п.38 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.1997 року за № 999 зобов'язався та
був попереджений про відсутність права
продажу, дарування або передачі іншій
особі даного автомобіля. На ім'я ОСОБА_2
видано свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, якому наданий
реєстраційний номер НОМЕР_2. Згідно
довідки № 935 від 31.05.2005р. ОСОБА_2
зареєстрував вказаний автомобіль з
правом керування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_2 помер. Відповідач ОСОБА_1
відмовляється повернути автомобіль,
тому, відповідно до п.41 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердження Постановою Кабінету
Міністрів України № 999 від 19.07.2006р.,
просив позов задовольнити.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 04 лютого 2014
року позов Головного управління праці
та соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації до ОСОБА_1 про повернення
автомобіля, отриманого інвалідом як
гуманітарна допомога задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
яким відмовити в задоволенні позову.
Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції, дав неправильну оцінку
зібраним доказам, зробив висновки, які
не відповідають обставинам справи,
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

________________________________________________________________________
____________________

№22ц-794/467/14 р.
Головуючий у 1
інстанції: Олексюк Т.І.

Категорія : 2/3

Доповідач: Винту Ю.М.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції з'ясував у
повному об'ємі обставини справи та
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права до
правовідносин, що склалися.

Зібраними по справі доказами
встановлено, що згідно протоколу №
26/ГД-10470 від 03.02.2005 року Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України визнано автомобіль
«Фольцваген», 1996 року випуску, об'єм
двигуна 1781 см.куб., кузов № НОМЕР_1,
гуманітарною допомогою для передачі
інваліду Великої Вітчизняної Війни 1-ї
групи ОСОБА_2.

Відповідно до накладної № 33 від 31.03.2005
року ОСОБА_2 отримав вказаний
автомобіль вартістю 52540,74 гривень.

31.03.2006 року ОСОБА_2 відповідно до п.38
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.1997 року за № 999 зобов'язався та
був попереджений про відсутність права
продажу, дарування або передачі іншій
особі даного автомобіля.

На ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу, якому
наданий реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно довідки № 935 від 31.05.2005 року
ОСОБА_2 зареєстрував вказаний
автомобіль з право керування на
відповідача ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

Згідно п.41 абз.7 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»
після смерті інваліда автомобіль,
отриманий як гуманітарна допомога,
повертається (вилучається) Головному
управлінню соціального захисту і
здається підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту
або видається в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

На підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року
№999 був визнаний таким, що втратив
чинність Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 вересня 1997 року за № 999.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що правовідносини стосовно вилучення
наданого як гуманітарна допомога
автомобіля виникли після його смерті у
грудні 2009 року, коли Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 08 вересня 1997 року
за № 999 втратив чинність.

За змістом п.16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року за № 999 після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений головним управлінням
соціального захисту або управлінням
виконавчої дирекції, повертається
(вилучається) головному, районному
управлінню соціального захисту або
управлінню виконавчої дирекції у
повному комплекті.

Аналіз положень пунктів 16 та 41
наведеного Порядку дає можливість
дійти висновку про те, що право
управління соціального захисту або
управління виконавчої дирекції на
повернення (вилучення) автомобіля у
разі смерті інваліда
опосередковується з відсутністю
підстав для залишення транспортного
засобу члену сім'ї.

Водночас нормами Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року за №999 не
встановлюються строки здійснення
права щодо повернення автомобіля або
обов'язку залишення транспортного
засобу члену сім'ї у разі смерті
інваліда, а також обмежувальні строки.

Натомість, абз. 6 п.16 Порядку
передбачається обов'язок члена сім'ї
померлого інваліда здійснити сплату
протягом шести місяців з дня смерті
інваліда до державного бюджету.

У такому разі порушення права
Головного управління праці та
соціального соціального захисту на
повернення (вилучення) транспортного
засобу пов'язано з відмовою члена сім'ї
повернути майно за вимогою власника за
відсутності підстав для залишення
автомобіля.

Відповідач ОСОБА_1, якому було надано
право керувати вказаним транспортним
засобом, відмовляється повернути
автомобіль та сплатити всі передбачені
законодавством виплати для його
розмитнення на території України.

Абзацем 4 пункту 16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року за № 999 передбачено
перебування на зберіганні у члена сім'ї
померлого інваліда автомобіля до
визначення особи інваліда, що буде
експлуатувати автомобіль з числа
членів сім'ї, законного представника
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда.

Ураховуючи наведене право Головного
управління праці та соціального
захисту населення Чернівецької
обласної державної адміністрації на
повернення (вилучення) автомобіля
порушено з часу не визнання його
відповідачем.

Водночас з цього моменту відпали
підстави для здійснення відповідачем
володіння та користування спірним
транспортним засобом.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 41 цього Порядку після смерті
інваліда автомобіль, отриманий як
гуманітарна допомога, крім випадків,
зазначених в абзацах першому - п'ятому
пункту 16 цього Порядку, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту, або видається
в порідку черговості інваліду, який
перебуває на обліку.

Тому, за відсутності підстав для
залишення автомобіля в користуванні
сім'ї після смерті інваліда, вимоги
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Чернівецької обласної державної
адміністрації про повернення
(вилучення) автомобіля підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131
ЦПК України, відповідач не надав суду
першої інстанції належні та допустимі
докази на обґрунтування своїх доводів
про відсутність підстав для
задоволення позову Головного
управління праці та соціального
захисту населення Чернівецької
обласної державної адміністрації про
повернення автомобіля та залишення
останнього у його власності.

Необґрунтованими також є
доводи апелянта про те, що йому не
відомо місце знаходження автомобіля,
оскільки зазначені обставини не були
зазначені ним в апеляційній скарзі на
рішення суду першої інстанції та
виходять за межі апеляційного розгляду
справи.

Зібраними по справі доказами
доведено, що померлий ОСОБА_2 надав
право керування спірним транспортним
засобом саме відповідачу ОСОБА_1

Враховуючи наведене,
колегія приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального й
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 04 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :