АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого
Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук
М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник
С.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування
майнової та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 2 грудня 2013року,

встановила:

ОСОБА_5 у серпні 2013 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Зазначав, що 23 лютого 2013 року о 16
годині біля будинку №?6 по
вул.Південно-Кільцевій м.Чернівці
ОСОБА_3, керуючи автомобілем DAEWOO модель
NEXIA з номерним знаком НОМЕР_1, перед
зміною напрямку руху не переконався, що
це буде безпечним для інших учасників
дорожнього руху і допустив зіткнення з
автомобілем BMW модель 525і з номерним
знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2,
чим спричинив пошкодження
транспортного засобу та моральну
шкоду.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його
користь майнову шкоду в сумі 46733 грн.,
моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_5
збільшив позовні вимоги, просив

стягнути з ОСОБА_3 на його користь
майнову шкоду в сумі 47297 грн., моральну
шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Шевчіенківського
районного суду м.Чернівці від 2 грудня
2013

№22ц-380 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Волошин С.О.

Категорія: 30/34
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

року позов задоволено частково,
постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 47297
грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
просить рішення Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 2 грудня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 про стягнення майнової та
моральної шкоди відмовити, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд
першої інстанції керувався
положеннями ч.1 ст.1188 ЦК України та
виходив з того, що вина ОСОБА_3 у
дорожньо-транспортній пригоді
встановлена.

На обґрунтування таких висновків
суд першої інстанції послався на
постанову Городенківського районного
суду Івано-Франківської області від 18
квітня 2013року №342/397/13-п, якою ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України.

Водночас суд першої інстанції
вважав доведеним розмір майнової шкоди
в сумі 47297 грн.

Мотивовано висновки суду першої
інстанції висновком судової авто
товарознавчої експертизи судового
експерта ОСОБА_6 від 28 вересня 2013 року
№102 Е/13.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5
про стягнення моральної шкоди суд
першої інстанції виходив з вимог,
встановлених ст.23 ЦК України, та дійшов
висновку про заподіяння ОСОБА_5
моральної шкоди.

Такі висновки суду першої
інстанції стверджуються матеріалами
справи.

З матеріалів справи вбачається,
що 23 лютого 2013 року о 16 годині біля
будинку №?6 по вул.Південно-Кільцевій
м.Чернівці мало місце зіткнення
автомобіля DAEWOO модель NEXIA з номерним
знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля BMW модель 525і з номерним
знаком НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під
керуванням ОСОБА_2 у ході виконання
ОСОБА_3 зміни напрямку руху.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної безпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частині залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, законодавець
пов»язує покладення відповідальності
за шкоду, заподіяну внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, з наявністю вини
заподіювача.

На підставі статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу свої вимог або
заперечень.

ОСОБА_5, звертаючись до суду з
позовом, на обґрунтування вини ОСОБА_3
посилався на постанову
Городенківського районного суду
Івано-Франківської області від 18
квітня 2013 року№342/397/13-п про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_3 за ст.124 КпАП України, довідку
про дорожньо-транспортну пригоду та
протокол огляду транспортного засобу.

Так постановою Городенківського
районного суду Івано-Франківської
області від 18 квітня 2013року №342/397/13-п
ОСОБА_3 встановлено вину ОСОБА_3 у
дорожньо-транспортній пригоді та
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КпАП України.

За змістом ч.4 ст.61 ЦПК України, п.7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України при
розгляді справи про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, що набрав законної
сили, або постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов»язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями ст.212 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, не можна
погодитися з доводами ОСОБА_3 про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права щодо оцінки
довідки про дорожньо-транспортну
пригоду.

За змістом ч.3 ст.386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Надання особі, яка має речове
право на чуже майно, права на його
захист згідно із вимогами ст.396 ЦК
України, не позбавляє власника права
вимагати відшкодування такої шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Визначаючи розмір майнової шкоди,
суд першої інстанції виходив з
висновку судової авто товарознавчої
експертизи судового експерта ОСОБА_6
від 28 вересня 2013 року №102 Е/13.

Доводи ОСОБА_3 про те, що автомобіль BMW
модель 525 з номерним знаком НОМЕР_2
кузов НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5,
зазначений у довідці про
дорожньо-транспортну пригоду, та
автомобіль BMW модель 525і з номерним
знаком НОМЕР_2 кузов НОМЕР_4, зазначений
у акті огляду транспортного засобу, є
різними транспортними засобами,
фактично зводяться до оспорення
розміру відшкодування.

За змістом ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інші
обставини, які мають значення для
вирішення справи.

Частиною 2 наведеної норми передбачено,
що ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із положеннями ч.1 ст.64 ЦПК
України письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Самі по собі посилання ОСОБА_3 на те,
що23 лютого 2013 року о 16 годині біля
будинку №?6 по вул.Південно-Кільцевій
м.Чернівці учасником
дорожньо-транспортної пригоди був
автомобіль BMW модель 525 з номерним
знаком НОМЕР_2 кузов НОМЕР_3, що належить
ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_2, а не
транспортний засіб BMW модель 525і з
номерним знаком НОМЕР_2 кузов НОМЕР_4,
зазначений у акті огляду транспортного
засобу, не дають підстав для висновку
про недоведеність розміру
відшкодування за відсутності інших
доказів.

Навпаки, доводи ОСОБА_3 спростовуються
обставинами відображення у довідці
про дорожньо-транспортну пригоду лише
чисельного показника номера кузова
НОМЕР_3 транспортного засобу BMW модель
525 з номерним знаком НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_2 та
чисельного показника номера кузова
НОМЕР_3 транспортного засобу DAEWOO модель
NEXIA з номерним знаком НОМЕР_1, що
належить публічному акціонерному
товариству комерційному банку
«ПриватБанк», під керуванням ОСОБА_3,
які ОСОБА_3 визнав під час розгляду
справи апеляційним судом.

Відповідно приєднаного до матеріалів
справи свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіль марки
BMW модель 525і з номерним знаком НОМЕР_2
кузов НОМЕР_4 належить ОСОБА_5

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми
суд сприяє всебічному і повному
з»ясуванню обставин справи: роз»яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов»язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Апеляційним судом роз»яснено
ОСОБА_3 право подати докази щодо
пошкодження транспортного засобу BMW
модель 525і з номерним знаком НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_5

Таким чином ОСОБА_3 ухилився від
доведення обставин, на які посилався.

У такому разі судом першої
інстанції ухвалено судове рішення на
підставі наявних у справі доказів
відповідно до вимог ч.1 ст.212 та ч.3 ст.213
ЦПК України.

Разом з тим ОСОБА_5, звертаючись до
суду з позовом про стягнення моральної
шкоди, зазначав, що зазнав душевних
страждань у зв"язку з протиправною
поведінкою ОСОБА_3, пошкодженням майна,
позбавлення можливості користування
транспортним засобом, погіршенням
здоров»я.

Отже ОСОБА_5 порушено питання про
стягнення моральної шкоди,
передбаченої пп.2,3 ч.2 ст.23 ЦК України.

Задовольняючи позов у частині
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції зазначив, що позивач зазнав
душевних страждань у зв"язку з
пошкодженням майна, позбавлення
можливості користування транспортним
засобом.

Разом з тим при вирішенні питання
щодо розміру відшкодування моральної
шкоди судом першої інстанції враховано
положення ч.3 ст.23 ЦК України та п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної /немайнової/
шкоди", відповідно до яких крім
урахування характеру та обсягу
страждань і немайнових втрат, яких
зазнала особа, необхідно виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Відповідно до правила,
встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не
містить доводів щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення
моральної шкоди.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо покладення на ОСОБА_3
обов»язку з відшкодування ОСОБА_5
майнової та моральної шкоди.

Отже, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 2 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: