Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/1661/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів: Копняк
С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

з участю:
представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Франківського районного
суду м. Львова від 19 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Моторно-транспортного страхового бюро
України про відшкодування майнової
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Франківського районного суду
м.Львова від 19 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
в користь ОСОБА_2 2272,95 грн. заподіяної
шкоди та 272,73 грн. судових витрат, а
всього 2526,68 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість,
неповне з»ясування обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що судом порушено ч.1 ст.1166, ч.2
ст.1187 ЦК України та неправильно
застосовано п.3 ч.1 ст. 1187 ЦК України.
Вказує, що суд обґрунтовував своє
рішення про наявність вини іншого
учасника пригоди у скоєнні ДТП на
підставі висновку спеціаліста № 1/63 від
28.03.2011 року, який відсутній в матеріалах
справи, тому посилання на нього є
безпідставним та необґрунтованим.
Вважає, що відповідач МТСБУ
неправомірно відмовило у виплаті
страхового відшкодування, оскільки
страховик ніколи не був позбавлений
можливості переконатись, що ця подія є
страховим випадком, а посилання на ст. 37
ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» є безпідставним.

Відповідачі про час і місце розгляду
справи повідомлені належно, що
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта Хом»яка О.Г. на
підтримання апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, та
матеріали адміністративної справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом і матеріалами справи
установлено, що 01 січня 2011 року на
перехресті вулиць
Кульпарківська-Городоцька в м.Львові
сталася дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої пошкоджено автомобіль
«Форд-Фокус» д.н.з. НОМЕР_3, яким керував
позивач ОСОБА_2, останньому спричинена
майнова шкода у розмірі 53745,87 грн.

Винним у згаданій ДТП визнано
відповідача ОСОБА_4, який керував
автомобілем «Тойота Кемрі» д.н.з.
НОМЕР_2, адміністративна справа
відносно останнього закрита у зв'язку
із спливом строку притягнення до
адміністративної відповідальності і
дії якого та дії водія ОСОБА_2, який не
виконав вимоги п.123 Правил дорожнього
руху України з технічної точки зору є в
причинно-наслідковому зв'язку з фактом
настання дорожньо-транспортної події.

Задовольняючи позов частково, стягуючи
з відповідача на користь позивача 2272,95
грн. заподіяної шкоди і відмовляючи у
задоволенні решти позовних вимог, суд
виходив з того, що дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення
Правил дорожнього руху обома водіями і
кожен з них в рівній мірі винен у
заподіянні шкоди.

З висновками суду першої інстанції
слід погодитися.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непоборної сили
або умислу потерпілого.

Відповідно з ст. 1188 ЦК України, шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки, одній
особі з вини іншої відшкодовується
винною особою.

У відповідності до ч.1 п.3 ст.1188 ЦК
України, розмір шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, за наявності
вини всіх осіб, діяльністю яких було
завдано шкоди, визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» № 1961-ІУ, обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров»ю або майну
потерпілих внаслідок ДТП та захисту
майнових інтересів страхувальників.

Експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
забороняється, що передбачено ст.21
Закону № 1961-ІУ.

Відповідно до ст.ст. 22.1, 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку, страховик відповідно до
ліміту відшкодовує шкоду, яка була
заподіяна в результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Судом вірно встановлено, що відповідач
не застрахував свою цивільно-правову
відповідальність у встановленому
законом порядку, що стверджено
повідомленнями МТСБУ від 18 липня 2012
року.

Згідно пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності»
власників наземних транспортних
засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду
захисту потерпілих відшкодовує шкоду в
разі її заподіяння транспортним
засобом, власник якого не застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність.

Відповідно із ст. 33 цього Закону, водії
та власники транспортних засобів,
причетних до ДТП, власники
пошкодженого майна, зобов'язані
зберігати пошкоджене майно в такому
стані, в якому воно знаходилось після
дорожньо-транспортної пригоди до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком, (а у випадках передбачених
ст.41-МТСБУ) представник, а також
забезпечити йому можливість
проведення огляду пошкодженого майна.

Судом вірно встановлено, що 18 грудня 2012
року позивач звернувся до МТСБУ щодо
відшкодування шкоди заподіяної в
результаті ДТП, що мала місце 01 січня 2011
року, однак не надав автомобіль
«Форд-Фокус» д.н.з. НОМЕР_4 для огляду
аварійному комісару, призначеному
МТСБУ, у зв'язку з його продажем.

Відтак, відповідно до ст. 37 Закону,
МТСБУ правомірно відмовило у
відшкодуванні заподіяної шкоди.

Судом вірно встановлено, що у зв'язку з
невиконанням вимог ст.33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» позивач втратив право на
отримання відшкодування майнової
шкоди від МТСБУ, заподіяної внаслідок
ДТП.

Згідно роз'яснень п.16 постанови № 4
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.23 р. «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» у разі
невиконання особою, відповідальність
якої застрахована, обов'язку
письмового надання страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у передбачених
випадках - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

Ураховуючи наведене, районний суд
підставно задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2 частково.

Посилання апелянта на порушення вимог
ст.ст. 1166 ч.1, 1187 ч.2 ЦК України та
неправильне застосування п.3 ч.1 ст. 1187
ЦК України судова колегія вважає
неспроможними, оскільки зазначені
норми матеріального права регулюють
загальні підстави відповідальності за
завдану шкоду та відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки. Позовні вимоги заявлені
саме з таких підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин,
рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 19 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.