Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1124/14
Головуючий у 1-й інстанції: Мануйлова
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 25 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про перерахунок та стягнення
суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що
13.11.2006 року Вільнянським районним судом
Запорізької області було ухвалено
рішення про стягнення з ОСОБА_3 на її
користь суми боргу в розмірі 34035,04 грн.
та судових витрат в сумі 421,34 грн.
Рішення набрало законної сили і 20
червня 2007 року ВДВС Вільнянського РУЮ
було відкрито виконавче провадження.

Проте, до теперішнього часу
заборгованість відповідачем так і не
сплачена.

Згідно вищевказаного рішення борг
становив 6200 доларів СЩА, що на час
ухвалення рішення за офіційним курсом
НБУ було еквівалентно 32066 грн. З моменту
винесення рішення суду курс долару США
зріс, станом на день звернення до суду
офіційний курс долару США в України
складає: 100 доларів США дорівнює 799,30
грн. Тому, позивач вважає, що вказана
сума підлягає перерахуванню зі
стягненням на її користь різниці між
перерахованою сумою та стягнутою за
рішенням суду сумою, ця різниця
становить (6200 * 7,99) - 34035,04 = 15502,96 грн.

Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що
відповідач повинен сплатити три
відсотки річних від простроченої суми
на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що
становить 9841,98 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач на підставі ст.ст. 533 ч. 2, 625 ч. 2
ЦК України просила суд стягнути з
ОСОБА_3 на її користь суму боргу в
розмірі 15 502,96 грн. та три відсотки
річних - 9841,98 грн., а всього - 25 344, 94 грн.,
та судовий збір в сумі 253,45 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 25 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 три
відсотки річних в розмірі 6957,14 грн. та
судовий збір в сумі 229,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в
частині задоволення позовних вимог,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду в цій частині скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13.11.2006 року
Вільнянським районним судом
Запорізької області було ухвалено
рішення по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення з останнього, з
урахуванням ухвали про виправлення
арифметичних помилок від 04.12.2006р., суми
боргу за договором позики в розмірі
34035,04 грн. та судових витрат в сумі 421,34
грн. (а.с. 5-9, 10-11).

Ухвалою колегії суддів судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області від 25.04.2007р.
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 13.11.2006 року
залишено без змін (а.с. 27-29).

20 червня 2007 року головним державним
виконавцем ВДВС Вільнянського РУЮ було
відкрито виконавчі провадження з
виконання виконавчих листів про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
боргу в розмірі 34035,04 грн. та судових
витрат в сумі 421,34 грн. (а.с. 12, 13).

З відповіді на запит вих. № 8140 від
11.11.2013р. стосовно примусового виконання
виконавчого листа № 2-66, виданого
23.05.2007р. Вільнянським районним судом
Запорізької області про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в
розмірі 34035,04 грн. ВДВС Вільнянського
РУЮ повідомляє, що при виконанні
вищезазначеного виконавчого документа
боржником ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 з
метою погашення боргу не здійснено
жодного платежу на теперішній час (а.с.
35, 36).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов частково, виходив із того, що
вимоги ОСОБА_4 про нарахування трьох
процентів річних на суму
заборгованості - 34035,04 грн., на підставі
ст. 625 ЦК України являються
обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому вказана норма права не
обмежує права кредитора звернутися до
суду за захистом свого права, якщо
грошове зобов'язання не виконується й
після вирішення судом питання про
стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
ухваленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судового рішення про
стягнення боргу не припиняє грошових
зобов'язань відповідача та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків, тому вимоги
ОСОБА_4 про нарахування трьох процентів
річних на суму боргу на підставі ст. 625
ЦК України являються обґрунтованими.

Викладене вище спростовує доводи
апеляційної скарги щодо пропуску
ОСОБА_4 строку пред'явлення вимоги про
стягнення сум процентів, передбачених
ст. 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки є повторенням обставин, якими
відповідач обґрунтовував свої
заперечення проти позову, всебічна
оцінка яким була дана судом першої
інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його законність, підстав
для скасування або зміни судового
рішення не вбачається.

В частині відмови у задоволення решти
позовних вимог ОСОБА_4 рішення суду
першої інстанції не оскаржене, а тому, у
відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" апеляційним
судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 25 грудня 2013
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: