Справа № 201/1924/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори про визнання
постанови про відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що 31 жовтня 2013 року
він звернувся до відповідача з заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за заповітом. Постановою
нотаріуса Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Водолазької Н.В. від 12 грудня 2013 року
йому було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки нумерація будинку в заповіті
не відповідає нумерації в свідоцтві
про право власності спадкодавця, окрім
того існує розбіжність в свідоцтві про
право власності спадкодавця, а саме
розмір частини жилого будинку. Позивач
вважає дану постанову незаконною
просить її скасувати та зобов*язати
відповідача видати йому свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
спадкове майно, що складається з 24/50
частин жилого будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали заявлені позовні
вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач заперечувала проти
задоволення позовних вимог
посилаючись на законність та
обґрунтованість винесеної постанови.

Дослідивши та перевіривши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що 13 жовтня 1966 року
ОСОБА_3 заповіла в належній їй частині
жилого будинку, що розташований в
АДРЕСА_1 одну жилу кімнату розміром 8,6
кв. м, яка зазначена на плані під № 1-5
дочці ОСОБА_4; дві жилі кімнаті
розміром 9,3 кв.м., зазначені на плані під
№ 1-6, 15,2 кв.м. та під № 1-3, 1-2 кухню
розміром 6,2 кв.м., коридор 1-1 розміром 7,4
кв.м. дочці - ОСОБА_5; одну жилу кімнату
розміром 15,8 кв.м зазначену на плані під
№ 1-4 - сину ОСОБА_1 /а.с. 25/.

Згідно свідоцтва про право власності
від 25 жовтня 1971 року ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить 24/50
частини житлового будинку за АДРЕСА_1
/а.с. 9/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
/а.с.24/.

У зв'язку зі смертю спадкодавця ОСОБА_3
відкрилася спадщина на все майно яке
належала спадкодавцю на момент смерті.
Призначені заповітом спадкоємці
померли ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується с
свідоцтвами про смерть /а.с. 59, 62 оборот/.

02 листопада 2013 року позивач звернувся
до Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
отримання свідоцтва на право на
спадщину за заповітом /а.с. 21/

Однак постановою нотаріуса Першої
дніпропетровської нотаріальної
контори у видачі свідоцтва про право на
спадщину від 12 грудня 2012 року було
відмовлено /а.с.69/, в зв'язку з
виявленими розбіжностями в документах
поданих позивачем.

Так, згідно заповіту заповідач
заповідає належну частину житлового
будинку в АДРЕСА_1, але в
правовстановлюючому документі
дублікаті свідоцтва про право
власності на житловий будинок видано
на АДРЕСА_1, на 24/50 частин житлового
будинку, а далі по тексту зазначено 24/100
частин житлового будинку. Тобто при
ознайомленні нотаріусом з документами
було виявлено розбіжності, які не могли
бути усунені саме нотаріусом, тобто
виник спір, який можливо вирішити лише
в суді.

Відповідно ст.5 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус зобов'язаний
сприяти громадянам, підприємствам,
установам і організаціям у здійсненні
їх прав та захисті законних інтересів,
роз'яснювати права і обов'язки,
попереджати про наслідки вчинюваних
нотаріальних дій для того, щоб юридична
необізнаність не могла бути
використана їм на шкоду.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус має право
витребувати від підприємств, установ і
організацій відомості та документи,
необхідні для вчинення нотаріальних
дій.

Відповідно ст. 46 Закону України «Про
нотаріат» витребування відомостей і
документів, необхідних для вчинення
нотаріальних дій та п. 1 глави 7 розділу
1 Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/5 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 лютого 2012 року за №
282/20595 нотаріус має право витребувати
від фізичних та юридичних осіб
відомості та документи, необхідні для
вчинення нотаріальних дій.

Згідно глави 10 розділу 11 порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України при зверненні спадкоємця у
зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус
з*ясовує відомості стосовно ….
Наявності спадкового майна, його
складу та місцезнаходження. П. 1.2;
видача свідоцтва про право на спадщину
може бути відкладена у разі:
витребування нотаріусом відомостей
або документів від фізичних або
юридичних осіб, п.4.13; при видачі
свідоцтва про право на спадщину
нотаріус обов'язково перевіряє.. склад
спадкового майна, на яке видається
свідоцтво про право на спадщину п. 4.14;
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна 4.15.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язанні
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, а нотаріус
зобов*язаний прийняти таку довідку
разом із іншими правовстановлюючими
документами для видачі свідоцтва про
право на спадщину (п. 216 інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України)

Відповідно ст.49 Закону України «Про
нотаріат» Нотаріус або посадова особа,
яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у
вчиненні нотаріальної дії, якщо: в
інших випадках, передбачених цим
Законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, не приймає для
вчинення нотаріальних дій документи,
якщо вони не відповідають вимогам,
встановленим у статті 47 цього Закону,
або містять відомості, передбачені
частиною третьою статті 47 цього Закону.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали
справи, суд вважає їх належними та
достатніми для вирішення справи по
суті, та такими, що відповідають
вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно
яких належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування,
а сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

З урахуванням викладеного та наявних
доказів, що маються в матеріалах
справи, суд дійшов до висновку, що
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальних дій є законною, а позовні
вимоги позивача необґрунтованими та
такими що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори про визнання
постанови про відмову у видачі
свідоцтва про право на спадщину
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова