Справа № 0305/2997/2012 Головуючий у 1
інстанції: Пономарьова О.М. Провадження
№ 22-ц/773/530/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

при секретарі - Семенюк О.А.,

з участю стягувача - ОСОБА_1,

боржника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за поданням
начальника Відділу державної
виконавчої служби Ківерцівського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України, за апеляційною
скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 03 лютого 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Начальник Відділу державної
виконавчої служби Ківерцівського
районного управління юстиції подав
подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України з
підстав ухиленням боржника від
виконання судового рішення про
стягнення аліментів.

Ухвалою Ківерцівського районного
суду від 03 лютого 2014 року відмовлено в
задоволення подання.

На вказану ухвалу суду стягував ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу в якій
просила скасувати оскаржену ухвалу та
постановити нову ухвалу, якою
задовольнити подання про обмеження у
праві виїзду за межі України. Вказує, що
оскаржена ухвала постановлена із
широким та недобросовісним
тлумаченням норм матеріального та
процесуального права і порушує права
дитини на утримання якої стягуються
аліменти.

Судом першої інстанції
встановлено, що 23 січня 2013 року та 28
січня 2013 року відкрито виконавчі
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2/0305/2997 від 22 січня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
продовжує навчатись в розмірі по 500 грн.
щомісячно, починаючи з дня подачі
позовної заяви - 09 листопада 2012 року і
до досягнення ним 23 років, та
виконавчого листа № 2/0305/2997 від 10 січня
2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 1/2 частину витрат по
оплаті за навчання сина ОСОБА_3, які
будуть проведені ОСОБА_1 за період
навчання з листопада 2012 року до
закінчення навчання та не довше, як до
досягнення ОСОБА_1 23 років.

Відмовляючи в задоволенні
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України, суд
першої інстанції виходив з того, що за
принципом змагальності старшим
держаним виконавцем не доведено факт
ухилення боржника від виконання
судового рішення.

Апеляційну скаргу слід відхилити
з наступних мотивів.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням, позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України, наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України, як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
зазначеного вище Кодексу, згадане
подання розглядається судом негайно,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Державним виконавцем не було надано в
суд першої інстанції доказів, які
свідчили про те, що боржник ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судом.

Так судом було встановлено, що
заборгованість боржника по сплаті
аліментів на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, який продовжує навчатись,
становить 500.00 грн., тобто за один
місяць. При цьому сплата аліментів
боржником проводилась 25 листопада 2013
року в сумі 1600,00 грн. та 22 грудня 2013 року
- в сумі 400,00 грн. Заборгованість по
оплаті частини витрат за навчання сина
ОСОБА_3 становить 2061,60 грн., що складає
борг за три місяці. Остання оплата була
проведена боржником в серпні 2013 року.

Часткова сплата боржником аліментів та
витрат жодним чином не може свідчити
про ухилення останнього від виконання
зобов'язання за рішенням суду, а
навпаки про визнання зобов'язань та
необхідності їх виконувати. А
існування заборгованості саме по собі
не свідчить про наявність умислу
ухилення боржника від виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про широке
трактування норм матеріального та
процесуального права є неприйнятними,
оскільки судом першої інстанції не
встановлено умислу боржника про
ухилення від виконання зобов'язань за
рішенням суду, що не дає підстави суду
обмежувати конституційне право особи
на вільне пересування, зокрема за межі
України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314 - 315, 324 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Ківерцівського районного суду
Волинської області від 03 лютого 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :