РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Слов"янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді -
Профатило П.І.,

при секретарі - Каліух
К.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Слов'янську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
«Содовий завод» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області звернулася
позивач з позовом до ВАТ «Содовий
завод» про стягнення заборгованості
по заробітній платі, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її
чоловік, ОСОБА_2, працював у відповідача
з 14.04.1997 року по 11.06.1998 року. При
звільненні з ним відповідач не
розрахувався. ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік
помер. Тому вона просить суд стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі, що
належала до виплати її чоловікові у
сумі 1778,16 грн., середній заробіток за
час затримки розрахунку з 12 липня 1998
року по ІНФОРМАЦІЯ_3 включно у сумі 14954,76
грн., а також моральну шкоду у сумі 2000
грн.

В судове засідання позивач
ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином.

Представник відповідача, в
судове засідання не з'явився, направив
в адресу суду заяву в якій вказав, що
вимоги позивача про стягнення
заборгованості по заробітній платі
визнає, а інші вимоги позивача не
визнає, оскільки відносно ВАТ
«Содовий завод» порушено 03.01.2001 року
справу № 5/174Б про банкрутство, в 2003 році
відкрито ліквідаційну процедуру, яку
було продовжено до 17.04.2014 року, та на
підставі ст.ст.1, 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено, зупинення економічних
санкцій у відношенні банкрута. Тому
просить в задоволенні частки вимог
щодо стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
стягнення моральної шкоди відмовити,
справу розглянути у відсутності
представника ВАТ «Содовий Завод».

Суд, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

З копії трудової книжки та
довідки вбачається, що ОСОБА_2 працював
у відповідача з 14.04.1997 року, наказ №116
від 14.04.1997 року. 11.06.1998 року його було
звільнено на підставі наказу про
звільнення №244 від 11.06.1998 року (а.с. 4-5, 6).

Відповідно до свідоцтва про
смерть, виданого виконкомом
Райгородоцької селищної ради
Слов'янського району Донецької
області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про
що в книзі реєстрації актів про смерть
зроблено запис за №36 (а.с. 6).

Зі свідоцтва про укладення шлюбу від
22.01.1971 року, вбачається, що чоловіком
ОСОБА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 1227 ЦК суми заробітної
плати, пенсії, стипендії, аліментів,
допомоги у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю, відшкодувань у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, інших соціальних
виплат, які належали спадкодавцеві, але
не були ним одержані за життя,
передаються членам його сім'ї, а у разі
їх відсутності - входять до складу
спадщини.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Відповідно до запису в паспорті ОСОБА_1,
в розділі «Сімейний стан» значаться
данні про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_2
(а.с. 8)

Відповідно до довідки, виданої
Райгородоцькою селищною радою
Словянського району Донецької області,
ОСОБА_1, проживала з ОСОБА_2 до часу
його смерті, а саме з 02.02.1981 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Таким чином, оскільки ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, був чоловіком
ОСОБА_1, проживала з ОСОБА_2 до часу його
смерті, то відповідно до вимог чинного
законодавства має право на отримання
суми заробітної плати, яка належала її
чоловікові.

Відповідач позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості по
заробітній платі не оспорює.

Згідно наданої ВАТ «Содовий завод»
довідки, заборгованість по заробітній
платі перед ОСОБА_2 становить 1778,16 грн.
(а.с. 7), тому з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума
заборгованості по заробітній платі у
розмірі 1778,16 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати, аліментів,
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та життю громадян, авторської
винагороди.

Пункт 4 ст. 12 зазначеного Закону
передбачає заборону стягнення на
підставі виконавчих документів та
заборону нарахування неустойки, інших
санкцій за неналежне виконання
грошових зобов'язань, тобто в даному
випадку Законом не передбачено
заборону винесення судових рішень про
стягнення належних працівникам сум в
разі порушення їх трудових прав.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
передбачено, що у відповідності до
правил глави XV КЗпП України, порушення
справи про банкрутство юридичної особи
не позбавляє її працівника права
звернутись із заявою в органи по
розгляду трудових спорів, у томі числі
в районний (міський) суд.

Оскільки на час звільнення та на
теперішній час заборгованість по
заробітної платі відповідачем ВАТ
"Содовий завод" не погашена, то
процесуальний строк звернення до суду
позивача з вимогою про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні не сплив.

Разом з тим, суд приходить до
переконання, що вимоги позивача про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відносно ВАТ «Содовий завод» порушено
03.01.2001 року справу № 5/174Б про
банкрутство, в 2003 році відкрито
ліквідаційну процедуру, яку було
продовжено до 17.04.2014 року

Частиною шостою ст. 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено , що дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
поширюється на виплату заробітної
плати, аліментів, відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю, життю громадян,
авторські винагороди, на невикористані
та своєчасно повернуті кошти Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

За структурою КЗпП України, ст.117 цього
Кодексу, якою визначені підстави
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
відноситься до розділу 7 «Оплата
праці» вказаного Кодексу.

Отже, виплата за затримку розрахунку
при звільненні пов'язано з трудовими
правовідносинами, а тому положення
наведеного Закону України щодо його
дії мораторію на правовідносини,
пов'язані із виплатою середнього
заробітку за час затримки проведення
розрахунку, не поширюються.

Та обставина, що відносно відповідача
порушена справа про банкрутство не
може безумовно свідчити про
відсутність його вини у виплаті
працівникові належних йому при
розрахунку коштів, як і сама по собі їх
відсутність у роботодавця не виключає
його відповідальності.

Тому з підприємства - ВАТ "Содовий
завод" на користь позивача слід
стягнути середній заробіток за весь
час затримки виплати розрахунку - з
17.09.2001 року по день смерті 15.05.2012 року.

У відповідності до положень Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100 ( зі змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 16
травня 1995 року №348) середньоденний
заробіток позивача складає 140,66 грн.,
зазначена сума визначена з урахуванням
довідки відповідача №8-132 від 18.02.2014
року (а.с.7).

Враховуючи розрахунок розміру
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні з
12.07.1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, який надав
позивач, вбачається, що загальна сума
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні
складає 14954,76 грн.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки виплати розрахунку
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
моральної шкоди у розмірі 2000 тис. грн.,
то суд вважає їх такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Виходячи з наведеного, обставин, які
встановлені в ході розгляду справи, суд
вважає позовні вимоги щодо стягнення
моральної шкоди не обґрунтованими,
оскільки крім наведення загальних фраз
визначених законодавством, вони не
підтверджені доказово.

Крім того відповідно до ст.ст. 80,88 ЦПК
України, Закону України «Про судовий
збір», з відповідача в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 116, 237-1 КЗпП України, Законом
України «Про судовий збір», ст.ст. 10, 11,
88, 131, 169, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства «Содовий
завод» ЕДРПОУ 00204895, р/с 0166 у
відділенні ПІБ м. Слов'янська, МФО 334561,
що розташоване за адресою: Донецька
область м Слов'янськ, вул. Чубаря, 91 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1, заборгованість по заробітній
платі у сумі 1778 (одна тисяча сімсот
сімдесят вісім) грн.16 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 14954 (чотирнадцять
тисяч дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 76
коп.

Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства «Содовий
завод» ЕДРПОУ 00204895, р/с 0166 у
відділенні ПІБ м. Слов'янська, МФО 334561,
судовий збір у розмірі 243,60 грн. на
рахунок 0075, отримувач УДКС у м.
Слов'янську (м. Слов'янськ), ЄРДПОУ суду
26503448, ЄРДПОУ банку 37803368, банк
отримувача ГУДКСУ у Донецькій області,
МФО 834016, код платежу 22030001.

Допустити негайне виконання
рішення в частині стягнення заробітної
плати в межах платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду
Профатило П.І.