Справа № 681/257/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Полонський
районний суд Хмельницької області

в
складі:

головуючого - судді Горгулько Н.А.,

за участю
секретаря судових засідань - Олійник
Л.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Полонне цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

В лютому 2014 р. позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_4 в якому просила
визнати відповідача таким, що втратив
право на користування недобудованим
жилим приміщенням по АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
вказувала на те, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 7 лютого
2006 р. вона являється власником
недобудованого житлового будинку
АДРЕСА_1. 16 липня 2006 р. вступила в шлюб з
відповідачем. Після одруження вони
почали проживати разом у вищевказаному
будинку. Від шлюбу мають
неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1.
11.02.2013 р. їх шлюб розірвано. ЇЇ колишній
чоловік після розлучення залишився
проживати з нею у будинку, мотивуючи
тим, що він там зареєстрований та має
право на проживання. Відповідач став
для неї чужою, сторонньою людиною, а
тому втратив право на користування її
будинком. В зв'язку з реєстрацією та
проживанням відповідача в будинку
позивач позбавлена змоги отримувати
субсидію та інші пільги по оплаті
комунальних платежів. Вважає, що
оскільки відповідач не являється
членом її сім'ї, а був лише її чоловіком,
тому мав похідне право на користування
будинком як член її сім'ї, після
розірвання шлюбу відповідно до ст..346 ЦК
України, він вважається таким, що
втратив право користування будинком.
Просить визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування
недобудованим жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав та пояснив, що його
довірителька являється власником
недобудованого житлового будинку.
Після одруження відповідач переїхав
проживати до неї в будинок та мав
похідне право проживати в ньому. Після
розірвання шлюбу, відповідач залишився
проживати в її будинку, однак
періодично їздить на заробітки. З
заробітків повертається в будинок по
АДРЕСА_1, де знаходяться речі його
постійного вжитку.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про день, місце, час
розгляду справи повідомлений належним
чином, заяв, клопотань, заперечень суду
не надав.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений з займаного жилого
приміщення або обмежений в праві
користування житловим приміщенням
інакше, як на підставах та в порядку,
передбачених законом.

Судом встановлено, що 07.02.2006 року
позивач купила незавершений
будівництвом житловий будинок по
АДРЕСА_1.

Відповідно до даних довідки
Котюржинецької сільської ради №18 від
03.02.2014 р. ОСОБА_4 дійсно з 2010 р.
зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1.

Згідно з даними адресної довідки
Полонського районного сектору
Державної міграційної служби України
ОСОБА_4 зареєстрований 06.10.2012 р. за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до рішення Полонського
районного суду від 11.02.2013 року шлюб між
сторонами розірвано.

В силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Права власника житлового приміщення
також визначені ст. 150 ЖК Української
РСР. Зокрема, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі
будинки (квартири), що є в приватній
власності громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК
Української РСР члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Частиною 1 статті 405 ЦК України
встановлено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Частиною ч. 4 ст. 156 ЖК України
передбачено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

За змістом ст. 157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Таким чином, позивачем не надано суду
будь-яких доказів про існування між нею
та відповідачем будь-якої угоди про
порядок користування будинком.
Відповідач на даний час зареєстрований
та проживає в спірному недобудованому
будинку, речі повсякденного вжитку
зберігаються там же, після розірвання
шлюбу з позивачем перестав бути членом
її сім'ї, проте він не втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1, а тому суд не знайшов
підстав для визнання його втратившим
право користування житловим
приміщенням.

Посилання позивача на те, що відповідач
не дає їй можливості скористатись
правом на отримання субсидії та
упорядкувати сплату за комунальні
послуги не беруться до уваги, оскільки
ці обставини не є підставами для
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
згідно діючого законодавства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем не надано
допустимих доказів припинення права
користування відповідачем житловим
приміщенням по АДРЕСА_1, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 64, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 9, 64, 156, 157 ЖК України, ч. 1 ст. 319,
ст.ст. 383, 405 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Полонський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя Полонського

районного суду
Н.А.Горгулько