АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/538/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Цибра Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
13 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Міщенко С. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 27 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про стягнення неустойки (пені) від суми
несплачених аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про часткове
звільнення від сплати заборгованості
по аліментах, заслухавши учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
в с т а н о в и л а :
В жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог,
вказувала про те, що вона перебувала з
відповідачем ОСОБА_6 в зареєстрованому
шлюбі до липня 2005 року. Від вказаного
шлюбу вони мають сина ОСОБА_8,
За рішенням Чорнобаївського
районного суду від 14 травня 2003 року
відповідач ОСОБА_6 зобов'язаний
сплачувати аліменти на її користь на
утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.
Оскільки відповідач ОСОБА_6 вкрай
нерегулярно та не в повному обсязі
виконував зазначене рішення суду та
покладений на нього законом обов'язок
по сплаті аліментів, має
заборгованість по сплаті аліментів в
сумі 7899 грн. 55 коп., то просила стягнути
на її користь неустойку від суми
несплачених аліментів в розмірі 103 242
У грудні 2013 року відповідач ОСОБА_6
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_7 про часткове
звільнення від сплати заборгованості
по аліментах, посилаючись на те, що з 2007
року до 2012 року він займався
підприємницькою діяльністю - наданням
послуг по перевезенню транспортним
засобом, мав ліцензію на перевезення
7 січня 2011 року невстановлена особа
здійснила підпал належного йому
автомобіля, внаслідок чого автомобіль
був повністю знищений вогнем і
відновленню не підлягав. Вказані
обставини позбавили ОСОБА_6 будь-якого
доходу та з об'єктивних причин
унеможливило виконання грошових
зобов'язань по сплаті аліментів, тому
він просить звільнити його частково
від сплати заборгованості по сплаті
аліментів за період часу з серпня 2007
року до листопада 2012 року, зменшивши
суму заборгованості до 4500 гривень.
Позов ОСОБА_7 визнав частково на суму 1000
Рішенням Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
27 грудня 2013 року позов ОСОБА_7
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 неустойку
від суми несплачених аліментів за
період з серпня 2007 року по жовтень 2012
року в сумі 60 000 грн.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 про часткове звільнення від
сплати заборгованості по аліментах
відмовлено повністю.

Частково не погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, де вказуючи
про те, що суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини справи, а
тому просив рішення суду першої
інстанції скасувати, ухваливши нове,
яким первісний позов ОСОБА_7
задовольнити частково. Стягнути з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 неустойку за
несплачені аліменти за період з серпня
2007 року по жовтень 2012 року в сумі 8 000
грн.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
часткове звільнення від сплати
заборгованості по аліментах -
задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до відхилення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_7, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами, на підставі судового
рішення, існують відносини щодо
обов'язку відповідача ОСОБА_6
сплачувати аліменти на утримання
неповнолітньої дитини, які не
виконуються належним чином, і
внаслідок чого виникла заборгованість
по сплаті аліментів.

Встановлено, що рішенням
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 14 травня 2003 року
з відповідача ОСОБА_6 на користь
позивачки ОСОБА_7 стягнуто аліменти на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку
щомісячно, але не менше встановленого
мінімуму. На підставі вказаного
рішення видано виконавчий лист за
№2-443/03 .

В ході виконання вказаного рішення по
сплаті аліментів у відповідача
виникала заборгованість.

Згідно довідки - розрахунку
заборгованості аліментів, складеної
старшим державним виконавцем відділу
ДВС Чорнобаївського районного
управління юстиції Гвоздь В.А.,
заборгованість по сплаті аліментів
ОСОБА_6 за період з серпня 2007 року по
листопад 2012 року складає 7899, 55 грн. (а.с.
48-49)

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, відповідно до ст. ст. 213, 214
ЦПК України, встановив факт, який
підлягав встановленню, врахував
доводи позивачки та надані нею докази
про те, що відповідач отримував
попередження про заборгованість зі
сплати аліментів, був обізнаний про
свій обов'язок сплачувати аліменти,
проте на протязі тривалого часу
несвоєчасно та не в повному розмірі
сплачував аліменти в період з серпня
2007 року по листопад 2012 року, припинивши
підприємницьку діяльність, не
працевлаштувався; на обліку в
районному центрі зайнятості не
перебував, тому позивачка має право на
стягнення неустойки.

Крім зазначеного відповідач ОСОБА_6 в
суді апеляційної інстанції частково
визнав свою вину у несвоєчасній сплаті
аліментів, пояснивши, що
заборгованість по аліментах виникла
також і через те, що він умисно не бажав
їх своєчасно сплачувати через
непорозуміння з позивачкою та сином
щодо його участі у вихованні дитини.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.
196 СК України, судом першої інстанції,
відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
було правильно встановлено факт
заборгованості по аліментах і
наявність вини відповідача ОСОБА_6,
який зобов'язаний сплачувати аліменти
за рішення суду, і на підставі
вказаного вирішив питання про
наявність у одержувача аліментів
ОСОБА_7 права на стягнення неустойки.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновками суду про можливість
зменшення розміру неустойки з 103 242 грн.
53 коп. до 60000 грн., враховуючи ряд
об'єктивних обставин. Зокрема, судом
вірно враховано сімейний стан
відповідача, на утриманні якого
перебуває двоє неповнолітніх дітей, в
даний відповідач час не працює, є
потерпілим від злочину, внаслідок
якого був знищений транспортний засіб,
що перебував в його користуванні та
використовувався для здійснення
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 15 травня
2006 року "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Розрахунок розміру пені перевірений
судом, відповідачем не оскаржується та
не спростовується матеріалами справи.

Доводи апелянта в цій частині не дають
підстав для зміни чи скасування
рішення суду, оскільки були предметом
розгляду в суді першої інстанції.

Що стосується зустрічного позову
ОСОБА_6 про часткове звільнення від
сплати заборгованості по аліментах, то
колегія суддів приходить до висновку
про законність та обґрунтованість
рішення в цій частині, і таким, що не
підлягає до скасування за наведеними у
скарзі доводами, оскільки судом при
його ухваленні застосовано закон, який
підлягає застосуванню до даних
правовідносин, в результаті чого спір
вирішено правильно.

Проаналізувавши наявні у справі
докази, колегія суддів вважає, що
вирішуючи питання в частині
зустрічного позову, суд вірно виходив з
того, що обставини, вказані
відповідачем, враховані при зменшенні
розміру неустойки, а інших належних та
допустимих доказів, які можуть бути
підставою для подальшого часткового
звільнення від сплати заборгованості
по аліментах та для подальшого
зменшення розміру пені, відповідачем
не представлено.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою доведено належними та
допустимими доказами, зокрема даними
ВДВС Чорнобаївського районного
управління юстиції про заборгованість
по аліментах, розрахунком неустойки,
факт умисного неналежного виконання
відповідачем покладеного на нього
обов'язку матеріального утримання
неповнолітньої дитини.

Доводи апелянта не дають підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, суд повно і всебічно
оцінив та дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, і як наслідок ухвалив рішення
у справі з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст., 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити,
а рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 27 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :