Єдиний унікальний номер 245/750/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/774/2014
Головуючий у 1 інстанції Сазонова М.Г.
Доповідач Корчиста О.І.
24 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Янчук
Т.О., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Старобешівського районного суду
Донецької області від 12 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автосервіс», ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
Рішенням Старобешівського
районного суду Донецької області від 12
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автосервіс» (далі по
тексту ТОВ «Автосервіс»), ОСОБА_2
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 на відшкодування
моральної шкоди 5000 гривень. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням Старобешівського
районного суду Донецької області від 12
грудня 2013 року не погодився ОСОБА_1 та
подав апеляційну скаргу, в якій
вказуючи, що зазначене рішення було
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив вказане рішення скасувати та
ухвалити нове, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що
суд першої інстанції необґрунтовано
дійшов до висновку про відсутність між
ОСОБА_2 та ТОВ «Автосервіс» трудових
відносин. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 на
час скоєння дорожньо-транспортної
пригоди 30 травня 2012 року перебував у
трудових відносинах із ТОВ
«Автосервіс», то саме ТОВ «Автосервіс»
на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України
повинно відшкодувати шкоду, завдану
їхнім працівником під час виконання
ним своїх трудових обов`язків.

В судове засідання позивач не
з'явився, але надав заяву з проханням
розглянути справу без його участі,
апеляційну скаргу просив задовольнити.

В судове засідання апеляційного
суду відповідач ОСОБА_2. не з'явився,
надав заяву з проханням розглянути
справу без його участі, рішення суду
першої інстанції просив залишити без
змін.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
відповідача ТОВ «Автосервіс» просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що скарга
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції..

Судом першої інстанції
встановлено, що 30 травня 2012 року
приблизно о 02 годині 40 хвилин ОСОБА_2,
керуючи трактором ХТЗ-17-21, д/н НОМЕР_1 з
культиваторним зчепленням для
суцільної обробки ґрунту КСП-4 шириною 8
метрів, ліва частина якої знаходилась
на зустрічній смузі руху, діючи
необережно, передбачаючи можливість
настання суспільно небезпечних
наслідків, але легковажно розраховуючи
на їх відвернення, скоїв зіткнення з
автомобілем марки ВАЗ 217030-110- 01, д/н
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Також, судом першої інстанції
встановлено, що автомобіль ВАЗ 217030-110-01,
д/н НОМЕР_2 належить на праві власності
ОСОБА_1, а трактор ХТЗ-17-21, д/н НОМЕР_1
належить ТОВ «Автосервіс».

Крім цього, судом першої інстанції
встановлено, що вироком
Старобешівського районного суду
Донецької області від 26 лютого 2013 року
ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України.

Крім цього, судом першої
інстанції встановлено, що під час
скоєння дорожньо-транспортної пригоди
30 травня 2012 року відповідач ОСОБА_2 не
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Автосервіс».

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачу було
заподіяно моральну шкоду діями ОСОБА_2,
яка, з урахуванням ступені вини
відповідача, глибини та характеру
фізичних та душевних страждань ОСОБА_4,
в грошовому еквіваленті складає 5000
гривень.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
стягнення на його користь матеріальної
шкоди з ТОВ «Автосервіс», суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
транспортний засіб, яким ОСОБА_2
керував на підставі договору оренди,
перебував у його законному
користуванні, в трудових відносинах з
ТОВ «Автосервіс» ОСОБА_2 не перебував, а
тому, ТОВ «Автосервіс» не повинно нести
відповідальність за спричинення
ОСОБА_2 матеріальної шкоди ОСОБА_1 в
наслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони відповідають
вимогам закону та фактичним
обставинам.

Відповідно до ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

В ч. 1 ст. 1172 ЦК України
зазначається, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з п. 6 Постанови № 4 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 21 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завдано джерелом
підвищеної небезпеки» особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Виходячи з аналізу наведених норм
матеріального права, суд першої
інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у
задоволенні його позовних вимог в
частині стягнення матеріальної шкоди
саме з ТОВ «Автосервіс», вірно виходив
з того, що ОСОБА_2 з ТОВ «Автосервіс» у
трудових відносинах на час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди 30 травня
2012 року не перебував, керував трактором
на підставі договору оренди, а тому у
ТОВ «Автосервіс» не виникло обов'язку
по відшкодування спричиненої пригодою
матеріальної шкоди.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Старобешівського
районного суду Донецької області від 12
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення. Касаційна скарга
на неї може бути подана безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді