АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 194/2162/13-ц
інстанції - Пономаренко І.П.
Справа № 22-ц/774/1537/14
Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 16 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О
В И Л А:

22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом, за яким
просила визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя,
визнати за нею та відповідачем право
власності по 1/2 частині квартири
АДРЕСА_1, судові витрати покласти на
відповідача. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилалась на те, що з
відповідачем вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2008
року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі
ними було придбано спільне майно на
спільні кошти, а саме - квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат
житловою площею 39,4 кв.м., загальною
площею 68,9 кв.м на підставі договору
купівлі-продажу від 30 травня 2011 року,
посвідченого державним нотаріусом
Тернівської державної нотаріальної
контори за реєстровим № 1779. Згідно
витягу про державну реєстрацію прав,
видане колективним підприємством
«Тернівське бюро технічної
інвентаризації» від 29.06.2011 року, право
власності на зазначену квартиру
зареєстровано за відповідачем. На
даний час шлюб між ними фактично
розпався, відповідач проживає окремо,
однак чинить перешкоди в користування
спільним майном, тому виникла потреба у
розділі спільного сумісного майна. У
зв'язку з чим просила позов
задовольнити.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 16 грудня
2013 року ухвалено: позовні вимоги
задовольнити; визнати квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1; поділити
спільне сумісне майно - квартиру
АДРЕСА_1, визнати право власності на 1/2
частину зазначеної квартири за ОСОБА_2
та визнати право власності на 1/2
частину зазначеної квартири за ОСОБА_1;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
понесені по справі судові витрати в
сумі 748 грн. 99 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні її позовних вимог
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено,
що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2008
року. Від спільного життя вони мають
неповнолітню дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у
шлюбі, відповідно до договору купівлі -
продажу від 30 травня 2011 року, сторонами
було придбана квартира АДРЕСА_1. Право
власності на вищевказану квартиру було
зареєстровано в КП «Тернівське БТІ» на
ім'я відповідача ОСОБА_1 Згідно звіту
про незалежну вартість квартири
АДРЕСА_1, складеного ПП ОСОБА_4 № 24072013/3
від 24.07.2013 року, ринкова вартість
квартири АДРЕСА_1, станом на 24.07.2013 року
складає 149 797 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що придбана під час шлюбу спірна
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя, а тому підлягає розподілу,
кожному по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
яка складається з трьох кімнат,
житловою площею 39,4 кв.м., загальною
площею 68,9 кв.м.

Судова колегія погоджується з
висновком суду.

Відповідно до вимог п.22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" - поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372
ЦК.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України, - у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

За встановленими обставинами у справі
між сторонами відсутня домовленість
або шлюбний договір про те, що спірне
нерухоме майно придбане в особисту
власність відповідача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня
2007 року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону
діє презумпція виникнення права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, якщо воно набуте ними за час
шлюбу, визнання ж такого майна
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка потребує доведення з боку
дружини або чоловіка, які претендують
на особисту приватну власність майна,
набутого за час шлюбу.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Судова колегія дійшла висновку і це
підтверджується матеріалами справи, що
спірна квартира є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя у
зв'язку з набуттям цього майна за час
зареєстрованого шлюбу.

Доводи апелянта про те, що спірна
квартира придбана за кошти, які
особисто належали йому, бо їх йому
подарував батько, судова колегія
вважає неспроможними, оскільки
зазначені обставини є недоведеними
позивачем.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 16 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії