Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц- 79743514 р.
інстанції Батурін А.С.
Доповідач в апеляційній
інстанції Моцний М.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді -
Моцного М.В.,

суддів - Клочка В.П.,
Козуб О.В.,

за участю секретаря -
Пасічник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_3,

представників відповідача -
Байрамової К.В., Полторак Т.В.,

Белашевої С.Г., Кадомцева Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Севастополі
апеляційну скаргу Комунального
закладу „Севастопольська міська
психіатрична лікарня" на рішення
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 30 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до
Комунального закладу
„Севастопольська міська психіатрична
лікарня" про поновлення на роботі,
анулювання запису в трудовій книжці та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом до КЗ «Севастопольська
міська психіатрична лікарня» про
визнання її звільнення з посади
молодшої медсестри 5-го психіатричного
(дитячого) відділення СМПЛ незаконним,
поновлення її на роботі на займаній до
цього посаді, стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та скасування запису в
трудовій книжці „звільнена за власним
бажанням, ст.38 КЗпП України".

Позовні вимоги мотивовані тим, що при
її звільненні було допущено порушення
чинного трудового законодавства, а
саме: власну заяву про звільнення вона
підписала 16 березня 2012 року, а наказ про
її звільнення видано за день до цього;
згідно заяви її звільнено з 20 березня
2012 року, натомість трудову книжку їй
видано на руки 16 березня 2012 року; з 09-30
по 21-00 годину 20 березня 2012 року вона
знаходилася під дією загального
наркозу в зв'язку з проведенням
хірургічної операції і фізично не
могла отримати трудової книжки на руки
в цей день. Крім того позивач зазначає,
заяву про звільнення за власним
бажанням написала під тиском
працівників керівництва СМПЛ, які
погрожували звільнити її за прогул у
разі відмови написання заяви про
звільнення за власним бажанням.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 30 жовтня 2013 року
вимоги позову задоволені. ОСОБА_8
поновлена на роботі на посаді молодшої
медичної сестри 5-го психіатричного
відділення Комунального закладу
„Севастопольська міська психіатрична
лікарня". Запис в трудовій книжці
ОСОБА_8 № 59 від 20.03.2012 року про
звільнення за власним бажанням
анульований. З відповідача на користь
позивача стягнуто середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з
21.03.2012 року по 28.10.2013 року в розмірі 18745,61
грн. Вирішено питання про судові
витрати.

Додатковим рішенням Гагарінського
районного суду від 13.01.2014 року рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_8 на
роботі та стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за один місяць допущено до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, як постановлене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8,
суд першої інстанції виходив з факту
доведеності порушення відповідачем
процедури звільнення працівника з
підстав, передбачених нормами ст.38 КЗпП
України.

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом головного лікаря
Севастопольської міської
психіатричної лікарні № 240 від 07 грудня
2011 року ОСОБА_8 з 07.12.2011 року прийнято на
роботу молодшою медсестрою 5-го
психіатричного (дитячого) відділення
на 0,5 ставки в рамках колективного
договору.

Позивач перебувала на лікарняному з 13
по 16 березня 2012 року (на амбулаторному),
а з 19 по 21 березня (на стаціонарному), що
підтверджується копіями листків
непрацездатності (а.с. 15).

16 березня 2012 року ОСОБА_8 написано заяву
про її звільнення з роботи з 20 березня
2012 року за власним бажанням (а.с.4).

За наказом головного лікаря
Севастопольської міської
психіатричної лікарні № 53к від 15
березня 2012 року позивача звільнено із
займаної посади з 20 березня 2012 року за
власним бажанням згідно вимог ст.38 КЗпП
України (а.с. 21).

На аркуші справи 20 міститься копія
книги обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них зі змісту якої
вбачається, що ОСОБА_8 20 березня 2012
року отримала трудову книжку.

Стаття 38 КЗпП України передбачає
підстави розірвання трудового
договору з ініціативи працівника.
Працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

У разі, коли заява працівника про
звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або за
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи; вихід
на пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Якщо працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
місця роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Припинення трудового договору і
звільнення працівника після виконання
вищезазначених умов оформляється
виданням наказу (розпорядження)
керівника підприємства, установи,
організації. В ньому зазначаються
підстави припинення трудового
договору, формулювання яких повинно
відповідати формулюванням
законодавства про працю з посиланням
на відповідний пункт і статтю закону, а
також дата звільнення працівника.
Записи про причини звільнення
відповідно до наказу робляться в
трудовій книжці працівника, яка
повинна бути видана йому в день
звільнення разом з розрахунком -
виплатою всіх належних працівнику сум
грошових коштів - нарахованої і
невиплаченої заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку тощо (ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП
України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 18 Постанови № 9 від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові.

Порядок звільнення - певна процедура,
яка передбачає послідовність дій
сторін трудового договору, спрямованих
на його припинення, а тому залежить від
того, хто виступає ініціатором
розірвання трудових відносин.

Якщо ініціатива припинення трудового
договору належить працівникові, то він
подає заяву на ім'я власника або
уповноваженого ним органу про своє
бажання звільнитися з роботи.

Положеннями п. 4 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників
затвердженої наказом № 58 від 29 липня 1993
року визначено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівнику його трудову книжку
в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення.

Якщо працівник відсутній на роботі в
день звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки.

Пунктом 12 зазначеної вище постанови
Пленуму Верховного Суду України
роз'яснено, що по справах про
звільнення за ст. 38 КЗпП України суди
повинні перевіряти доводи працівника
про те, що власник або уповноважений
ним орган примусили його подати заяву
про розірвання трудового договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
заяву про звільнення та відповідний
наказ завірено посадовими особами
Севастопольської міської
психіатричної лікарні 15 березня 2012
року, а датою написання цієї заяви є 16
березня 2012 року, до написання заяви, під
час перебування на лікарняному,
позивач почала підписувати обхідний
лист, незважаючи на те, що для таких дій
у неї було достатньо часу після
написання заяви про звільнення.

Суд належно оцінив викладене та той
факт, що наказ про звільнення позивача
видано до написання заяви про
звільнення, підстави для видачі такого
наказу, на момент звільнення позивача
були відсутні, причини з яких працівник
подав заяву про звільнення за власним
бажанням з 20.03.2012 року до закінчення
двотижневого строку, визначеного ст. 38
КЗпП України, заява не містить, а отже
відповідачем порушено процедуру
звільнення працівника з підстав
передбачених нормами ст. 38 КЗпП
України.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більше як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 32 вищезазначеної
Постанови Пленуму у випадках стягнення
на користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи - невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року N
100.

За положеннями Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100, -
порядок обчислення середньої
заробітної плати у випадку вимушеного
прогулу обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
задовольняючи вимоги про оплату
праці, суд має навести у рішенні
розрахунки, з яких він виходив при
визначені сум, що підлягають стягненню.
Оскільки справляння і сплата
прибуткового податку з громадян є
відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивні частині
рішення.

Разом з тим, з тексту оскаржуваного
рішення суду вбачається, що суд в
порушення вищенаведених вимог не навів
у рішенні розрахунки, з яких він
виходив при визначені сум, що
підлягають стягненню. В зв'язку з чим
рішення суду в частині стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в сумі 18 745,61 грн.
підлягає зміні, з постановленням в цієї
частині нового рішення

Відповідно до довідки відповідача від
13.07.2012 року № 75 розмір заробітної плати
в січні та лютому 2012 року ОСОБА_8О,
складав 680 грн., при цьому середньоденна
заробітна плата дорівнює 33,17 грн.,
шляхом наступного розрахунку 20 робочих
днів + 21 робочий день = 41 : 2 = 20,5;
середньоденна заробітна плата - 680:20,5 =
33,17).

Період вимушеного прогулу позивача
складає з 21 березня 2012 року по жовтень
2013 року. В зв'язку з чим розмір
заробітної плати за цей проміжок часу,
має розраховуватися наступним чином:

- 8 робочих днів у березні 2012 року * 33,17
грн. = 265,36 грн.

- квітень 2012 року - 20 робочих днів * 33,17 =
663,40 грн.

- травень 2012 року - 20 робочих днів * 33,17 =
663,40 грн.

- червень 2012 року - 19 робочих днів * 33,17 =
630,23 грн.

- липень 2012 року - 22 робочих дня * 33,17 =
729,74 грн.

- серпень 2012 року - 22 робочих дня * 33,14 =
729,74 грн.

- вересень 2012 року - 20 робочих днів * 33,17
= 663,40 грн.

- жовтень 2012 року - 23 робочих дня * 33,14 =
762,91 грн.

- листопад 2012 року - 22 робочих дня * 33,14 =
729,74 грн.

- грудень 2012 року - 21 робочий день * 33,14 =
696, грн.,

а всього 6534,49 грн.

2013 рік

- січень 2013 року - 21 робочий день * 33,17 =
696,57 грн.

- лютий 2013 року - 20 робочих днів * 33,17 =
663,40 грн.

- березень 2013 року - 20 робочих днів * 33,17
= 663,40 грн.

- квітень 2013 року - 22 робочих дня * 33,17 =
729,74 грн.

- травень 2013 року - 19 робочих днів * 33,14
= 630,23 грн.

- червень 2013 року - 18 робочих днів * 33,17
= 597,06 грн.

- липень 2013 року - 23 робочих дня * 33,14 =
762,91 грн.

- серпень 2013 року - 21 робочий день * 33,14
= 696,57 грн.

- вересень 2013 року - 21 робочий день * 33,14
= 696,5 грн.,

- жовтень 2013 року - 22 робочих дня * 33,14 =
729,74 грн.,

а всього 6866,19 грн.

Разом - 13400,68 грн.(6534,49+6866,19 = 13 400,68).

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального
закладу „Севастопольська міська
психіатрична лікарня" - задовольнити
частково.

Рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 30 жовтня 2013 року
змінити в частині стягнення з
Комунального закладу
„Севастопольська міська психіатрична
лікарня" на користь ОСОБА_8 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Комунального закладу
„Севастопольська міська психіатрична
лікарня" на користь ОСОБА_8 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 13400,68 грн., без врахування
податків та інших обов'язкових
платежів.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
В.П.Клочко

О.В.Козуб

Апеляційний суд міста Севастополя

Справа № 22ц- 797/435/14 р.
Головуючий в першій

Категорія 51
інстанції Батурін А.С.

Доповідач в апеляційній

інстанції Моцний М.В.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого судді -
Моцного М.В.,

суддів - Клочка В.П.,
Козуб О.В.,

за участю секретаря -
Пасічник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_3,

представників відповідача -
Байрамової К.В., Полторак Т.В.,

Белашевої С.Г., Кадомцева Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Севастополі
апеляційну скаргу Комунального
закладу „Севастопольська міська
психіатрична лікарня" на рішення
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 30 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до
Комунального закладу
„Севастопольська міська психіатрична
лікарня" про поновлення на роботі,
анулювання запису в трудовій книжці та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу -

Керуючись ст. 303, ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309,
ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального
закладу „Севастопольська міська
психіатрична лікарня" - задовольнити
частково.

Рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 30 жовтня 2013 року
змінити в частині стягнення з
Комунального закладу
„Севастопольська міська психіатрична
лікарня" на користь ОСОБА_8 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Комунального закладу
„Севастопольська міська психіатрична
лікарня" на користь ОСОБА_8 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 13400,68 грн., без врахування
податків та інших обов'язкових
платежів.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
М.В.Моцний

Судді:
В.П.Клочко

О.В.Козуб