Справа № 1324/2012/12
Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/783/970/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

при секретарі - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_8,
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Львівської обласної
ради на рішення Трускавецького
міського суду Львівської області від 19
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (у своїх
інтересах та інтересах малолітніх
ОСОБА_12, ОСОБА_13), ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах малолітнього
ОСОБА_14 до комісії з питань поновлення
прав реабілітованих Львівської
обласної ради, виконавчого комітету
Трускавецької міської ради Львівської
області, ОСОБА_8, треті особи:
реєстраційна служба Трускавецького
міського управління юстиції,
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Дрогобицьке міжміське
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», служба у справах
дітей Трускавецької міської ради про
визнання незаконним та скасування
рішень, скасування свідоцтва про право
власності та право на спадщину -

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням відмовлено у
задоволенні зазначеного позову, яким
позивачі просили скасувати рішення
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Трускавецької міської
ради від 10.06.1993 року № 21 та рішення
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Львівської обласної
ради від 31.05.2002 року № 44, якими
повернуто ОСОБА_15 конфісковане в 1940
році майно, у тому числі і спірний
житловий будинок АДРЕСА_1.

Просили також скасувати
правовстановлюючі документи на спірне
майно на ім'я ОСОБА_15, оформлені на
виконання рішення комісії з поновлення
прав реабілітованих, а також
правовстановлюючі документи на це
майно на ім'я ОСОБА_16 та ОСОБА_8 в
порядку спадкування.

Вважали незаконною реєстрацію цих прав
і просили суд її скасувати.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішення оскаржили ОСОБА_8 та комісія з
питань поновлення прав реабілітованих
Львівської обласної ради (далі -
комісія ЛОР). Просили скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у вимогах
позивачів.

Апелянт ОСОБА_8 зазначає, що позивачі
пропустили строк позовної давності, а
ОСОБА_2 і члени сім'ї вселені у спірний
будинок не на законних підставах.

Комісія ЛОР вказує на те, що діяла у
межах своєї компетенції, без
перевищення повноважень, а також про
те, що позивачі не мали суб'єктивного
права звернення до суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 і
представника комісії ЛОР - ОСОБА_7 на
підтримання скарг, ОСОБА_2 і її
представника ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 і
її представника ОСОБА_5 на заперечення
цих доводів, колегія суддів не
знаходить законних підстав для
задоволення апеляційних скарг з огляду
на викладені мотиви.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» вилучені будівлі
та інше майно по можливості (якщо
будинок незайнятий, а майно збереглося)
повертаються реабілітованому або його
спадкоємцям натурою.

Зі змісту цієї норми випливає висновок
про те, що цей Закон може
застосовуватися до особи за наявності
встановленого факту політичних
репресії щодо неї і вилучення у
репресованого її майна. Умови цієї
норми зберігаються і до його
спадкоємців.

Як випливає із оскаржуваних рішень
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Трускавецької міської
ради від 10.06.1993 року № 21 та рішення
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих Львівської обласної
ради від 31.05.2002 року № 44, на виконання
наведеного вище Закону спірний будинок
був повернутий ОСОБА_15, так як це майно
було конфісковано у нього у 1940 році.

Між тим, судом першої інстанції вірно
встановлено, що репресованою у грудні
1945 року була ОСОБА_16, дочка ОСОБА_15, яка
на час ухвалення вироку майна, що
підлягало конфіскації, не мала, воно не
вилучалося.

Приводом для розгляду і ухвалення
рішень комісій з поновлення прав
реабілітованих, була заява самої
репресованої ОСОБА_16 Підставою для
повернення вилученого майна вона
вважала,а комісії це прийняли як факт,
конфіскацію спірного будинку у її
батька, ОСОБА_15 Інших підстав для
застосування Закону вона не заявляла,
доказів вилучення у неї майна не
надала.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що оскільки жодним
компетентним органом не було
встановлено факту застосування
репресій щодо ОСОБА_15 і не приймалося
рішення про його реабілітацію, то
правових підстав для повернення майна
ОСОБА_15 у порядку виконання Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні» не
було.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України,
ст. 15 ЦК України кожен має право у
встановленому порядку звернутися до
суду за захистом порушених, невизнаних
або оспорюваний прав, свобод чи
інтересів.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції позивачі на законних
підставах були вселені у квартири
спірного будинку та у встановленому
порядку зареєстрували своє місце
проживання: ОСОБА_17 з 26.07.1970 року, її
дочка - ОСОБА_2 з 18.03.1981 року; внук -
ОСОБА_10 та правнук - ОСОБА_12 з 1981 і 2004
року відповідно, ОСОБА_11 з 2004 року;
ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_14 з 202 року і
цими приміщеннями користуються
дотепер.

Отже, ухвалення комісіями з поновлення
прав реабілітованих рішень про
відселення позивачів, як і оформлення
прав власності на спірне майно,
зачіпають їх житлові права і тому
доводи апеляційної скарги про
відсутність права звернутися до суду є
безпідставними.

Посилання апелянта ОСОБА_8 на те, що
ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зареєстрували місце
проживання без дозволу виконкому
міської ради, що передбачалося п. 5
оскаржуваного рішення комісії
Трускавецької міської ради, не
ґрунтується на вимогах Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання», до того ж це
рішення є незаконним.

Не відповідають матеріалам справи
доводи ОСОБА_8 про пропуск позивачами
строку позовної давності.

Так, на підтвердження цього висновку
відповідач ОСОБА_8 не надала суду
жодного письмового доказу про те, що
оскаржувані позивачами рішення
комісій були їм доведені, проте у
встановлений законом строк вони не
оскаржили.

Натомість, як убачається із
повідомлення виконавчого комітету
Трускавецької міської ради Львівської
області (а.с. 46 т. 3), ОСОБА_9 уперше
дізналася офіційно про рішення комісій
лише 29.05.2012 року. Даних про офіційне
повідомлення ОСОБА_4 - матеріали справи
не містять.

Посилання апелянта на те, що усі
позивачі є мешканцями невеликого
будинку і від сусідів чи інших джерел
могли дізнатися про передачу будинку
колишньому власнику, не може
визнаватися належним доказом про їх
поінформованість щодо ухвалення
оскаржуваних рішень комісій.

Не може братися до уваги і посилання
апелянта на довідки комунальних служб
тощо, із яких випливає висновок про
передачу будинку власнику, адже таке
формулювання не передає змісту рішень,
які прийняли комісії з поновлення прав
реабілітованих Трускавецької міської
ради і Львівської обласної ради.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційних скарг не
спростовують його правильність і тому
рішення слід залишити без змін, а
апеляційні скарги відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК
України колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_8, комісії з
питань поновлення прав реабілітованих
Львівської обласної ради відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 19 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
часу набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: