АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/505/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Талалай О.І.

суддів: П'єнти І.В., Корніюк А.П.

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представників апелянта: Терлича
В.Г., Глупак А.В.

представника позивача: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
Хмельницького національного
університету на рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення коштів за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним
позовом, зазначила, що у період з 01
вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року вона
працювала на посаді викладача кафедри
перекладу Хмельницького національного
університету. Наказом № 59-к від 16
серпня 2013 року з 31 серпня 2013 року
звільнена з роботи у зв'язку із
закінченням терміну дії контракту (ст.
36 п. 2 КЗпП України). Звільнення
проведено з порушенням вимог ст. 184 КЗпП
України, оскільки є одинокою матір'ю,
має дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,
вихованням та утриманням якої
займається сама.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 24 грудня 2013
року з урахуванням ухвали про
виправлення арифметичної помилки від 10
січня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано незаконним п. 10
наказу № 59-к від 16 серпня 2013 року,
виданого Хмельницьким національним
університетом про звільнення ОСОБА_4 з
31 серпня 2013 року з посади викладача
кафедри перекладу з 0,5 ставки на
постійній основі у зв'язку із
закінченням строку дії контракту.
Поновлено ОСОБА_4 на посаді викладача
кафедри перекладу на 0,5 ставки
Хмельницького національного
університету. Стягнуто з Хмельницького
національного університету на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 4279 грн. 35 коп.
з урахуванням обов'язкових платежів та
внесків і на відшкодування моральної
шкоди 800 грн. Вирішено питання про
судові витрати.

Хмельницький національний
університет, не погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу. Посилається на
неповне з'ясування обставин справи,
неправильне встановлення
правовідносин сторін, не застосування
законодавства, яке підлягало
застосуванню. Судом не враховано того,
що копія свідоцтва про розірвання
шлюбу не дає підстав вважати розлучену
жінку «одинокою матір'ю». Довідка з
дошкільного навчального закладу № 57
«Перлинка» від 06 вересня 2013 року і
довідка з виконкому Хмельницької
міської ради № 04-25-3979 від 24 грудня 2013
року були подані до суду, а під час
трудових відносин про існування таких
документів відділу кадрів
університету не було відомо. У суді
позивач не довела факт заподіяння їй
моральної шкоди. При стягненні
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу не враховано суми отриманої
ОСОБА_4 допомоги по безробіттю у центрі
зайнятості.

У засіданні апеляційного суду
представники апелянта підтримали
апеляційну скаргу. Представник
позивача визнав її не обґрунтованою у
повному обсязі. ОСОБА_4 не з'явилася, про
розгляд справи належним чином
повідомлена.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно п. 1, п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_4 з 01 вересня 2002
року була зарахована на посаду
викладача кафедри практики іноземної
мови та методики викладання за
контрактом на підставі наказу
№ 42-к від 30 серпня 2002 року. Наказами
по університету від 30 серпня 2003 року, 30
серпня 2004 року, 31 серпня 2005 року, 31
серпня 2006 року термін роботи було
продовжено. Наказом № 45-к від 31 серпня
2007 року позивач була переведена з
посади викладача кафедри практики
іноземної мови та методики викладання
на 0,5 ставки з 01 вересня 2007 року по 31
серпня 2008 року на підставі контракту.
Наказом № 44-к від 14 червня 2012 року
ОСОБА_4 допущена до роботи після
відпустки по догляду за дитиною на
посаду викладача практики іноземної
мови та методики викладання на 0,5
ставки на постійній основі. На підставі
наказу № 66-к від 31 серпня 2012 року
переведена на посаду викладача кафедри
перекладу за контрактом з 01 вересня 2012
року по 31 серпня 2013 року. 18 червня 2013
року позивача попередили про майбутнє
звільнення з посади з 31 серпня 2013 року у
зв'язку із закінченням терміну дії
контракту. Наказом № 59-к від 16 серпня 2013
року з 31 серпня 2013 року ОСОБА_4
звільнена з роботи у зв'язку із
закінченням терміну дії контракту (ст.
36 п. 2 КЗпП України). Позивач має дочку
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яку утримує і
виховує сама. Шлюб з ОСОБА_6 розірваний.

Наведене підтверджується матеріалами
справи.

Задовольняючи позов про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі і частково
задовольняючи позов про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди, суд виходив з
того, що згідно діючого законодавства
не допускається звільнення одиноких
матерів при наявності дитини віком до 14
років з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, крім
випадків повної ліквідації
підприємства, установи, організації,
коли допускається звільнення з
обов'язком працевлаштуванням.
Обов'язкове працевлаштування
зазначених жінок здійснюється також у
випадку їх звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше 3-х місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору. Незаконність звільнення
позивача призвела до вимушених змін у
її житті, необхідності вжиття
додаткових зусиль для відновлення
попереднього стану, відповідно
заподіяння моральної шкоди, яка
підлягає відшкодуванню.

Такий висновок суду узгоджується з
матеріалами справи і відповідає
вимогам закону, на які посилався суд
при ухваленні рішення.

Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України
передбачено, що при винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

На підставі ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» при розгляді справ
про звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП судам
слід враховувати, що звільнення з цих
підстав вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (або
понад три роки, але не більше, ніж до 6
років, якщо дитина за медичним
висновком в цей період потребує
домашнього догляду), одиноких матерів
(жінка, яка не перебуває у шлюбі і у
свідоцтві про народження дитини якої
відсутній запис про батька дитини або
запис про батька зроблено в
установленому порядку за вказівкою
матері, вдова, інша жінка, яка виховує і
утримує дитину сама) при наявності
дитини віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда провадиться з
обов'язковим працевлаштуванням (ч. 3 ст.
184 КЗпП). Не може бути визнано, що
власник або уповноважений ним орган
виконав цей обов'язок по
працевлаштуванню, якщо працівниці не
була надана на тому ж або на іншому
підприємстві (в установі, організації)
інша робота або запропонована робота,
від якої вона відмовилась з поважних
причин (наприклад, за станом здоров'я).

Разом з тим, при визначенні розміру
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, який підлягає стягненню з
відповідача на користь ОСОБА_4, суд
припустився помилки, не врахувавши
допомогу по безробіттю, яку остання
отримувала у Хмельницькому міському
центрі зайнятості.

Згідно листа Хмельницького міського
центру зайнятості № 23-02/1404 від 06
березня 2014 року ОСОБА_4 за час
перебування на обліку у центрі
зайнятості отримала допомогу по
безробіттю у сумі 3018 грн. 34 коп.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» при присудженні
оплати за час вимушеного прогулу
зараховується заробіток за місцем
нової роботи (одержана допомога по
тимчасовій непрацездатності, вихідна
допомога, середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав в цей
час.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції слід змінити, зменшивши суму
стягнутого з Хмельницького
національного університету на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 4279 грн. 35 коп. до 1261
грн.01 коп. (4279 грн. 35 коп. - 3018 грн. 34 коп.)

Посилання апелянта на те, що за місцем
роботи ОСОБА_4 не подавала документи на
підтвердження статусу одинокої матері
не можуть бути підставою для
скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги на
законність рішення суду не впливають і
його висновки не спростовують.

В решті рішення суду ґрунтується на
повно, всебічно досліджених матеріалах
справи, ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309 , 316 , 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Хмельницького
національного університету
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 24 грудня 2013 року змінити,
зменшивши суму стягнутого з
Хмельницького національного
університету на користь ОСОБА_4
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 4279 грн. 35 коп. (чотири тисячі
двісті сімдесят дев'ять грн. 35 коп.) до
1261 грн.01 коп. (одна тисяча двісті
шістдесят одна грн. 01 коп.)

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)

Вірно: Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції:
Бондарчук В.В.
Провадження: № 22-ц/792/505/14

Доповідач: Талалай О.І.
Категорія: 51, 52