МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р.
Справа № 370/2812/13-ц

Макарівський районний суд Київської
області у складі головуючого судді
Тандира О.В., при секретарі Приходько
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарів
Київської області справу за позовом
ОСОБА_1 до Громадського об'єднання
жителів, забудовників села Миколаївка
та садових товариств, розташованих в
межах Колонщинської сільської ради
«Миколаївська громада», третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
- Відділ державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції Київської області, про
визнання права спільної сумісної
власності на газопровід, -

в c т а н о в и в :

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до
суду із позовом до Громадського
об'єднання жителів, забудовників села
Миколаївка та садових товариств,
розташованих в межах Колонщинської
сільської ради «Миколаївська громада»
(далі - відповідач, ГО «Миколаївська
громада»), третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - Відділ
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції Київської області (далі - ВДВС
Макарівського РУЮ), в якому з
урахуванням уточнених у судовому
засіданні вимог просив визнати за ним
та за відповідачем право спільної
сумісної власності на збудований
газопровід.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що 22.09.2005 року між ним і ГО
«Миколаївська громада» був укладений
договір на пайову участь у
фінансуванні газифікації.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору
позивач приймав пайову участь у
фінансуванні будівництва газопроводу,
а відповідач виконував весь комплекс
робіт територій садових товариств та
села Миколаївка, на яких мають земельні
ділянки члени Об'єднання. Відповідно до
п. 1.2 договору під виразом «весь
комплекс робіт» слід вважати, зокрема,
комплекс робіт для проектування,
будівництва підвідного та
розподільчого (середнього тиску)
газопроводів з подальшою передачею на
баланс Макарівському відділенню
«Київоблгаз» при збереженні прав
співвласників та забезпечення їх
майнових інтересів в подальшому
користуванні газопроводу.

З вищенаведеного випливає, що після
завершення будівництва, газопровід
слід вважати спільною сумісною
власністю співвласників, за кошти яких
будувався вищезазначений газопровід.

На для виконання статутної цілі
відповідача 18.08.2005 року між
відповідачем та ЗАТ «Агрогаз» був
укладений генеральний договір підряду
на будівництво газопроводу.

Скільки співвласників у газопроводу
позивачу не відомо, як не відомо чи
введений він у експлуатацію та кому він
належить.

Оскільки частки кожного не визначені,
слід вважати, що газопровід належить
співвласникам в рівних частинах, тобто,
кожному співвласнику належить певна
частка у збудованому газопроводі.

Проте, як стало відомо позивачу, у межах
виконавчого провадження, боржником у
якому є відповідач, збудований
газопровід готують до продажу, а
можливо, вже продали.

За таких обставин позивач звернувся до
суду за захистом порушених прав для
визнання права спільної сумісної
власності на збудований газопровід,
посилаючись на ст.ст. 190, 331 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_2, вимоги за позовом
підтримали, просили їх задовольнити із
вказаних у позові підстав.

Представник відповідача Дідківський
М.М., у задоволенні позовних вимог
заперечив у повному обсязі, просив у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на їх необґрунтованість.

ВДВС Макарівського РУЮ у судове
засідання представника не направила,
просила розглядати справу у його
відсутність.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

22.09.2005 року між позивачем і
відповідачем був укладений договір на
пайову участь у фінансуванні
газифікації, відповідно до умов якого
позивач як співвласник приймає пайову
участь у фінансуванні, а відповідач
виконує весь комплекс робіт для
газифікації територій садових
товариств та с. Миколаївка, на яких
мають земельні ділянки члени ГО
«Миколаївська громада».

Під виразом «весь комплекс робіт» слід
вважати, зокрема, комплекс робіт для
проектування, будівництва підвідного
та розподільчого (середнього тиску)
газопроводів з подальшою передачею на
баланс Макарівському відділенню
«Київоблгаз» при збереженні прав
співвласників та забезпечення їх
майнових інтересів в подальшому
користуванні газопроводу.

Вказаний договір містить права та
обов'язки сторін, порядок внесення
пайових коштів, відповідальність
сторін, а також інші умови, серед яких
відсутні положення щодо набуття
позивачем права власності на будь-які
об'єкти нерухомого чи рухомого майна.

Посилання позивача на те, що для
виконання статутної цілі відповідача
18.08.2005 року між відповідачем та ЗАТ
«Агрогаз» був укладений генеральний
договір підряду на будівництво
газопроводу матеріалами справи не
підтверджується.

Позивачем також не надано суду доказів
щодо завершення будівництва
газопроводу, введення його в
експлуатацію, передачу на баланс
будь-якої юридичної особи,
індивідуально-визначених його ознак
тощо.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд
керується наступним.

Законом України «Про трубопровідний
транспорт» передбачено, що об'єкти
трубопровідного транспорту - це
магістральні та промислові
трубопроводи, включаючи наземні,
надземні і підземні лінійні частини
трубопроводів, а також об'єкти

та споруди, основне і допоміжне
обладнання, що забезпечують безпечну
та надійну експлуатацію
трубопровідного транспорту (стаття 1).
Також, частиною першою статті 16 цього
Закону встановлено, що до земель
трубопровідного транспорту належать

земельні ділянки, на яких збудовано
наземні і надземні трубопроводи та їх
споруди, а також наземні споруди
підземних трубопроводів.

Тобто, газопроводи є об'єктами, що не
можуть існувати без землі та
переміщення їх є неможливим без їх
знецінення, що відповідає ознакам
нерухомого майна.

Таким чином, газопровід є нерухомим
майном, порядок набуття, реалізації та
припинення якого визначається
законодавством.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи на підставі доказів, тобто
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Докази мають бути належними та
допустимими (ст.ст. 58, 59 ЦПК України).

Суд вважає, що позивач не надав суду
належних та допустимих доказів, а також
у встановленому процесуальним законом
порядку не просив їх витребувати, на
підтвердження своїх вимог, а саме щодо
виникнення права власності у
відповідача на газопровід, наявності
взагалі та лише у нього такого права на
час розгляду справи судом, правових
підстав набуття такого права
позивачем, що є підставою для відмови у
позові у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати у разі відмови у позові
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 209, 212-215, 223
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Громадського
об'єднання жителів, забудовників села
Миколаївка та садових товариств,
розташованих в межах Колонщинської
сільської ради «Миколаївська громада»,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - Відділ державної
виконавчої служби Макарівського
районного управління юстиції
Київської області, про визнання права
спільної сумісної власності на
газопровід - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через суд, що його ухвалив протягом
десяти днів з моменту його
проголошення, а особами, що не були
присутні у судовому засіданні при його
проголошенні - з моменту отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Головуючий О.В.Тандир