Справа №467/1205/13-ц 24.02.2014 24.02.2014 24.02.2014
Провадження № 22ц/784/511/14
Головуючий 1 інстанції Кологрива Т.М.
Доповідач апеляційної інстанції
У Х В А Л А

іменем України

24 лютого 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В та Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 рішення Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 06 грудня 2013 року, ухваленого в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про виселення, -

у х в а л и л а:

07 серпня 2013 року ОСОБА_3 пред'явив
зазначений позов, який обґрунтовував
наступним.

На підставі свідоцтва на право
особистої власності на жилий будинок
від 16 серпня 1979 року він є власником
будинку АДРЕСА_1.

26 лютого 1997 року він та відповідач
взяли шлюб, у зв'язку з чим та, як член
його сім'ї, за його згоди та дозволу,
вселилася в названий будинок, і стала
проживати разом з ним.

02 лютого 2011 року вони за судовим
рішенням розірвали шлюб, проте ОСОБА_4
залишилася проживати у будинку й
користуватися прибудинковою земельною
ділянкою.

При цьому, вона перешкоджає йому
повноцінно використовувати об'єкт
права особистої приватної власності,
постійно затіває сварки, не дозволяє
його дітям від першого шлюбу приходити
до нього в гості.

У зв'язку з цим, він має намір продати
належним йому будинок, проте зробити
цього не може, оскільки відповідач
відмовляється його покинути, при тому,
що має власний будинок, розташований по
вул. Кірова у смт. Костянтинівка.

Посилаючись на зазначені обставини
позивач просив усунути перешкоди у
здійсненні ним права користування і
розпорядження будинком, виселивши з
нього, без надання іншого житла,
відповідача ОСОБА_4

Представник відповідача - ОСОБА_5 проти
позову заперечувала, пояснивши, що з 1997
року і по 2011 рік відповідач перебувала
у шлюбі з позивачем, і, остання, як член
його сім'ї, вселилася і проживала в
належному тому будинку. Після
розірвання шлюбу, вона продовжила
проживати у спірному будинку, як
колишній член сім'ї власника житла.
Будь-яких дій, які б порушували право
позивач на житло, або обмежували їх
вона не вчиняла, а законних підстав для
її виселення немає.

ОСОБА_6 у судовому засіданні не була
присутньою, а тому її правова позиція
суду невідома.

Рішенням Арбузинського районного
суду Миколаївської області від 06
грудня 2013 року у задоволені позову
відмовлено.

ОСОБА_3 подав на це рішення
апеляційну скаргу, в якій просив його
скасувати і ухвалити нове рішення - про
задоволення його вимог.

Скаргу обґрунтовував тим, що
місцевий суд проігнорував засади
непорушності прав власника житла та
неповно з'ясував усі обставини справи,
які мають значення для вірного
вирішення спору.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржене рішення суду І інстанції
залишити без змін, оскільки той
постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Вирішуючи дану справу таким
чином, як викладено у оскарженому
рішенні, місцевий суд виходив з того, що
у 1972 році відповідач за законних
підстав і за доброї волі бабці
позивача, яка на той час була власником
будинку, за названою вище адресою,
вселилася в житло, була в ньому
зареєстрована де і стала проживати
разом з чоловіком. Після переходу до
останнього права власності на старий
будинок, його знесення і будівництва на
його місці нового будинку, вона, з тих
же правових підстав, продовжила
проживати разом з чоловіком вже в
новозбудованому будинку. У 2011 році
сторони розірвали шлюб, проте житлові
правовідношення, які існували між ними
до розірвання шлюбу були продовжені і
законних підстав, для їх припинення
немає, а тому у позові слід відмовити.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом 1 інстанції, його
висновки щодо них та результату
вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Дійсно, відповідно до ст. 41
Конституції України, ст. 387 ЦК України,
право власності є непорушним.

Так, відповідно до статей 316, 317, 319,
321, 325, 358, 369, 383, 391 ЦК України, статей 150,
155-156 ЖК України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Усі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом. Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Проте виписане право, обмежує ч. 7 ст. 41
та ст. 47 Конституції України.

За ними, кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

При цьому, вирішуючи спори щодо
пріоритету названих прав, суди повинні
беззастережно дотримуватися
процесуальних норм і ретельно
перевіряти правові позиції сторін.

Крім того, використання права
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян.

Діяльність власника може бути обмежена
чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Житловий будинок теж може бути
об'єктом права власності. Громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, а власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством
України.

Члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Вони можуть бути виселенні зі спірного
житла лише з підстав, передбачених ст.
116 ЖК України, або зміни власника за
оплатною угодою, потреби того в житлі і
дотримання ним порядку виселення.

Як вбачається з матеріалів справи, і
цього ж не заперечував позивач,
відповідач за законних підстав, як член
сім'ї власника спірного будинку, з
дотриманням усіх процедур та
узгоджень, вселилася у спірний будинок,
була в ньому зареєстрована і проживає в
ньому і на тепер, як колишній член сім'ї
власника, не дивлячись на розлучення з
позивачем.

Колегія вважає, що з моменту вселення
ОСОБА_4 в спірний будинок та набула
рівного з власником права на
користування житлом і не втратила його
після розлучення. Зміни торкнулися
лише правового статусу відповідача,
замість члена сім'ї власника вона
набула статусу колишнього члена сім'ї,
що ж до обсягу її правомочностей, то він
не змінився.

За такого, будь-яких законних підстав
для позбавлення ОСОБА_4 права на
користування спірним будинком не
знайдено, а тому у позові слід
відмовити.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і місцевий суд, то підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Посилання особи, яка подала апеляційну
скаргу про те, що позивач позбавлений
можливості здійснювати правомочності
власника не можуть слугувати
скасуванню оскарженого рішення,
оскільки є інші, передбачені законом
способи захисту права власника, які
власник має можливість використати,
заявивши про таке відповідний позов.

Не може бути підставою для скасування
оскарженого рішення і бажання позивача
відчужити будинок або наявність у
відповідача успадкованого житла,
оскільки таке суперечило б чинному
законодавству, і, крім того, є
недоведеним.

Що ж до твердження названої особи про
допущення судом 1 інстанції
процесуальних помилок, то вони теж. не
можуть слугувати скасуванню
оскаржуваного рішення, оскільки
частини з названих помилок немає
взагалі, а ті що мали місце - не вплинули
на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді