Справа № 180/3547/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Тананайської
Ю.А., при секретарі Котовій Н.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Димніч А.В.,
представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Марганці
цивільну справу за позовом Первинної
профспілкової організації незалежної
профспілки гірників України
Публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат», в інтересах ОСОБА_4, до
Публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» , третя особа Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області, про
визнання наказів незаконними, визнання
часу знаходження в простої вимушеним
прогулом, стягнення коштів за час
вимушеного прогулу,

в с т а н
о в и в:

Первинна профспілкова організація
незалежної профспілки гірників
України ПАТ «Марганецький ГЗК»
звернувся до суду із позовом в
інтересах ОСОБА_4 про визнання наказів
незаконними, визнання часу знаходження
в простої вимушеним прогулом,
стягнення коштів за час вимушеного
прогулу, посилаючись на те, що із ОСОБА_4
стався нещасний випадок на
виробництві, згідно висновку ВКК йому
було рекомендовано легшу роботу.
Відповідач не надав йому легшу роботу,
чим порушив ст.170 КЗпП та застосував до
нього простій і проводив оплату в
розмірі 23 тарифної ставки. Вважають
накази про введення простою
незаконними, оскільки відповідач не
запропонував іншу роботу, не повідомив
про простій за 2 місяці, не надав легшу
роботу згідно до медичного висновку та
не провів доплату до середнього
заробітку.

24 грудня 2013 року позивач уточнив
позовні вимоги (ар.с.29) та просив суд
визнати накази № 959 та 1296 в частині, як
стосується ОСОБА_4 незаконними, визнати
час знаходження в простої вимушеним
прогулом, стягнути кошти за час
вимушеного прогулу в сумі 7863 грн.47 коп.
(ар.с.80)

В судовому засіданні представник
ППОНПГУ та ОСОБА_4 позов підтримали
повному обсязі, суду пояснили, що з
ОСОБА_4 стався нещасний випадок, згідно
медичного висновку йому було показано
легшу працю, підприємство не
забезпечило його легшої працею та
видало накази про переведення в стан
простою. 16 вересня 2013 року
ОСОБА_4, встановлено 25 % втрати
працездатності. Звертався із заявою
про доплату йому до середнього
заробітку і до відповідача , і до фонду
соц. страхування, але було відмовлено.
Вважають, що підприємство перевівши
його у простій порушив ст..170 КЗпП, тому
зазначені накази є незаконними.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов
не визнала в повному обсязі, суду
пояснила, що з ОСОБА_4 стався нещасний
випадок на підприємстві, згідно
медичного висновку було рекомендовано
переведення на легшу роботу, до 10
вересня 2013 року був переведений
гардеробником, в зв'язку з відсутністю
вакансій з 10.09.13 року ОСОБА_4 було
переведено в стан простою та
проводилась оплата в розмірі 2/3
тарифної ставки. Відповідно до ст..255
КЗпП види матеріального забезпечення
та соціальних виплат за
загальнообов'язковим державним
страхуванням визначаються законами з
окремих видів загальнодержавного
страхування. Згідно до чинного
законодавства обов'язок по
перекваліфікації потерпілого, його
навчання, виплаті страхових виплат, в
тому числі доплаті до середнього
заробітку у випадку неможливості
переведення на легшу працю, покладено
на Фонд соціального страхування.
Підприємство самостійно визначає
штатний розпис та не може додатково
створювати робочі місця. На підставі
ст..34 КЗпП, в зв'язку з відсутністю
вакансій було переведено працівників
шахти в режим простою з оплатою згідно
ст..113 КЗпП. З 1 грудня 2013 року
по 28 лютого 2014 року всі працівники
підприємства знаходились в режимі
простою. Пояснення представника Фонду
соц.страхування, що для виплати ОСОБА_4,
страхової виплати необхідно
заявку-розрахунок не відповідають
Порядку призначення, перерахування та
проведення страхових виплат, оскільки
п.5.3 зазначеного порядку передбачає
надання заявки - розрахунку тільки при
переведенні на легшу роботу, у всіх
інших випадках застрахована особа
зобов'язана самостійно звертатись із
заявою про нарахування та виплату
страхових виплат до Фонду.

Представник третьої особи ОСОБА_6 суду
пояснив, що після отримання заяви
ОСОБА_4, звернулися до відповідача з
приводу надання інформації та стало
відомо, що ОСОБА_4 знаходиться в стані
простою. Доплата до середнього
заробітку проводиться Фондом до
встановлення застрахованому стійкої
втрати працездатності, тому доплатити
фонд зможе за період з 10 по 16 вересня 2013
року, з 16 вересня 2013 року ОСОБА_4
проводиться виплата страхової виплати
в зв'язку із втратою 25% працездатності.
Відповідач не надавав заяви-розрахунку
для виділення коштів для здійснення
доплати до середнього заробітку.

В судовому засіданні вислухав
пояснення позивача, особи, в інтересах
якої подавався позов, представників
відповідача та третьої особи,
дослідивши обставини справи, судом
встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини, що
регулюються нормами Кодексу законів
про працю України та Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

ОСОБА_4 прийнятий в ПАТ «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» 10
січня 1995 року, з 1 листопада 2011 року
працює підземним гірником очисного
вибою 5 розряду шахти 9/10, що
підтверджується особовою карткою
(ар.с.42)

29 березня 2013 року з ОСОБА_4 стався
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, про що 4 квітня 2013 року
було складено акт № 13/4 за формою Н-1.

Наказом по ПАТ «МГЗК» № 959 від 9 липня 2013
року встановлено простій з 10 липня 2013
року по 31 грудня 2013 року для
працівників, які переводяться на
підставі довідок МСЕК та ЛКК на легку
працю підсобними працівниками та
прибиральниками виробничих приміщень
шахти № 9/10. Згідно наказу № 1296 від 9
вересня 2013 року до наказу № 959 від 9
липня 2013 року внесені зміни.

Згідно до довідки ЛКК № 139/7 від 22
серпня 2013 року ОСОБА_4 рекомендовано
переведення на легшу працю на поверхні,
строком на один місяць з 19 серпня 2013
року.

Відповідно до розпорядження № 919 від 22
серпня 2013 року ОСОБА_4 було надано
роботу, згідно мдичної рекомендації з 19
серпня 2013 року до 10 вересня 2013 року -
гардеробником 2 р. шахти 9/10 з оплатою
праці за виконану роботу, але не нижче
середнього заробітку.

Відповідно до положень ст. 170 КЗпПУ
працівників, які потребують за станом
здоров'я надання легшої роботи, власник
або уповноважений ним орган повинен
перевести, за їх згодою, на таку роботу
у відповідності з медичним висновком
тимчасово або без обмеження строку.

Підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис, зазначене право передбачено ч.3
ст.64 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 34 КЗпП простоєм є
призупинення роботи, викликане
відсутністю організаційних або
технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами.

В зв'язку з відсутністю відповідних
вакантних місць та інших професій, які
не противопоказані стану здоров'я
ОСОБА_4, згідно розпорядженню № 979 від 10
вересня 2013 року ГОВ 5 розряду ОСОБА_4
переведено в режим простою з 11 вересня
2013 року по 18 вересня 2013 року із оплатою,
відповідно до ст..113 КЗпПУ, в розмірі 2/3
тарифної ставки присвоєного розряду.

17 вересня 2013 року ЛКК видано довідку №
608, відповідно до якої ОСОБА_4 підлягає
переведенню на роботи не пов'язані з
тяжкою фізичною працею з 19 вересня 2013
року, строком на 2 тижні.

На підставі зазначеної довідки
розпорядженням по шахті № 1087 від 19
вересня 2013 року ОСОБА_4 переведено в
режим простою з взвязку з відсутністю
вакантних місць з 19 вересня 2013 року по 30
вересня 2013 року.

27 вересня 2013 року за результатами
проходження профілактичного огляду
ЛКК видало довідку № 609, відповідно до
якої ОСОБА_4 працювати гірником
очисного вибою не годен, може бути
працевлаштований на роботу не
пов'язану з тяжкою фізичною працею з
3 жовтня 2013 року постійно.

На підставі зазначеної довідки
розпорядженням по шахті № 1193 від 4
листопада 2013 року ОСОБА_4 переведено в
режим простою з взвязку з відсутністю
вакантних місць з 1 листопада 2013
року по 31 грудня 2013 року.

Згідно наказу по підприємству № 1759 від
29 листопада 2013 року в період з 1 грудня
2013 року по 28 лютого 2014 року переведено в
режим простою всі структурні
підрозділи підприємства.

Враховуючи викладене суд не вбачає в
діях відповідача , при переведенні
працівників в режим простою в зв'язку з
відсутністю організаційних або
технічних умов, необхідних для
виконання роботи, порушень
законодавства.

До пояснень представника позивача в
частині того, що ОСОБА_4 повинні були
повідомити про простій за 2 місяці,
посилаючись на ст..32 КЗпП , суд
відноситься критично, оскільки
зазначена вимога закону
застосувується при зміні істотних умов
праці та не регулює відносини щодо
простою.

Суд вважає необґрунтованими пояснення
представника Позивача, що ОСОБА_4
зобов'язані були перевести, як
передбачено ст..170 КЗпП, незалежно від
наявності вакансій, оскільки
підприємство не мало вакантних місць, а
чисельність працівників підприємтсво
встановлює самостійно, відповідно до
ст..64 ГК України.

Крім того, з 1 квітня 2001 року діє Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випаду на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (
далі - Закон) , відповідно до ст.. 21 якого
у разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку,
в тому числі, відповідно до висновку
лікарсько-консультаційної комісії
(далі - ЛКК) або медико-соціальної
експертної комісії (далі - МСЕК)
проводити навчання та
перекваліфікацію потерпілого у
власних навчальних закладах або на
договірній основі в інших закладах
перенавчання інвалідів, якщо внаслідок
ушкодження здоров'я або заподіяння
моральної шкоди потерпілий не може
виконувати попередню роботу;
працевлаштовувати осіб із зниженою
працездатністю; організовувати робочі
місця для інвалідів самостійно або
разом з органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування чи з
іншими заінтересованими суб'єктами
підприємницької діяльності.

Відповідно до ст..31 Закону за
потерпілим, тимчасово переведеним на
легшу нижчеоплачувану роботу,
зберігається його середньомісячний
заробіток на строк, визначений ЛКК, або
до встановлення стійкої втрати
професійної працездатності.
Необхідність переведення потерпілого
на іншу роботу, її тривалість та
характер установлюються ЛКК або МСЕК.
За згодою потерпілого роботодавець
зобов'язаний надати йому рекомендовану
ЛКК або МСЕК роботу за наявності
відповідних вакансій.

Якщо у встановлений ЛКК або МСЕК строк
роботодавець не забезпечує
потерпілого відповідною роботою, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків сплачує потерпілому страхову
виплату у розмірі його
середньомісячного заробітку.

Згідно до Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого Постановою
правління Фонду ССНВВтПЗУ від 27 квітня
2007 року № 24 , страхова виплата
потерпілому у розмірі його
середньомісячного заробітку при
тимчасовому переведенні його на легшу
роботу, виплачується на підставі
заяви-розрахунку страхувальника, яка
подається до Фонду. Зазначений Порядок
не передбачає подання заяви-розрахунку
страхувальником, у випадку не надання
потерпілому легшої роботи, в зв'язку з
відсутністю вакансій, тому потерпілий
повинен самостійно звертатись до Фонду
із приводу виплати зазначеної
страхової виплати.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів, наданих сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
надати суду докази на підтвердження
своїх вимог або заперечень.

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
дійшов до висновку про те, що підстави
для задоволення позовної заяви
відсутні через їх недоведеність, а
тому в задоволенні позову повинно бути
відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Первинної
профспілкової організації незалежної
профспілки гірників України
Публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» , в інтересах ОСОБА_4, до
Публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат», третя особа Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області, про
визнання наказів незаконними, визнання
часу знаходження в простої вимушеним
прогулом, стягнення коштів за час
вимушеного прогулу відмовити за
необгрунтованістю.

Рішення може бути оскарженим в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Марганецький міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя:
Ю. А.
Тананайська