АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/2887/2014
Головуючий у 1 - й інстанції:
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Махлай Л.Д.

- Музичко С.Г.

при секретарі Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 22 березня 2012 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Родовід
банк» про визнання пункту договору
поруки в частині недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 22 березня 2012 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Публічного акціонерного
товариства «Родовід банк» про визнання
пункту договору поруки в частині
недійсним.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просив рішення Подільського
районного суду м.Києва від 22 березня 2012
року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що п.1.1 договору поруки
передбачає, що поручитель
зобов'язується солідарно відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань позичальником за кредитним
договором, а також додатковими угодами,
у разі їх укладення між банком і
позичальником до закінчення строку дії
договору. Тобто, поручитель повинен
відповідати за зобов'язаннями
позичальника, які можуть змінюватися
без його згоди, оскільки п.7.1
кредитного договору встановлено, що
банк повідомляє про зміну процентної
ставки за користування кредитом лише
позичальника, укладаючи з ним
відповідну угоду. Посилається на те, що
п.1.1 договору поруки завідомо
прописаний таким чином, щоб була
можливість змінювати обсяг
відповідальності поручителя. Проте,
суд 1-ї інстанції не звернув увагу на
дані обставини та ухвалив незаконне
рішення.

В судовому засіданні представник
відповідача Публічного акціонерного
«Родовід Банк» Кур’ятаВіталій
Васильович проти доводів апеляційної
скарги заперечував, посилаючись на те,
що вони є безпідставними, а рішення
суду першої інстанції повністю
відповідає вимогам закону.

ОСОБА_3 та його представник в судове
засідання не з'явились, про день та час
слухання справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Родовід Банк», правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк», та ОСОБА_7 було укладено
кредитний договір
№32.2/АА-103.07.2,відповідно до умов якого,
банк відкриває позичальнику
відновлювальну кредитну лінію на
загальну сум 21 143 долари США строком по
13 вересня 2014 року (включно), зі сплатою
12,5% річних і погашенням згідно умов
вказаного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №32.2/АА-103.07.2, 13
вересня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк», та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки, відповідно до якого,
останній зобов'язується відповідати
перед банком в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним
договором №32.2/АА-103.07.2 від 13 вересня 2007
року, а також усіх додаткових угод, які
можуть бути укладені до закінчення
строку його дії, що укладені між банком
та позичальником.

23 жовтня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк», та ОСОБА_7 було укладено
додаткову угоду до кредитного договору
№32.2/АА-103.07.2 від 13 вересня 2007 року, якою,
збільшено процентну ставку за кредитом
до 16% річних.

У зв'язку з укладенням даної додаткової
угоди, ОСОБА_3 звернувся до
Подільського районного суду м.Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Родовід банк» про визнання
договору поруки припиненим.

Рішенням Подільського районного суду
від 01.11.2011 року ОСОБА_3 відмовлено в
задоволенні позовних вимог до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід банк» про визнання договору
поруки припиненим.

16.01.2012 року ОСОБА_3 вважаючи, що п.1.1
договору поруки від 13 вересня 2007 року
завідомо прописаний таким чином, щоб
була можливість змінювати обсяг
зобов'язання поручителя, звернувся до
Подільського районного суду міста
Києва з позовом про визнання
недійсними даного пункту договору
поруки.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» про визнання недійсним п.1.1
договору поруки від 13 вересня 2007 року,
суд 1-ї інстанції посилався на те, що
позов є необґрунтованим, а тому правові
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільству, його моральним
засадам.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У силу 6 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

З договору поруки від 13 вересня 2007 року
вбачається, що він підписаний
сторонами без будь-яких застережень та
зауважень, що свідчить про вільне
волевиявлення сторін при його
укладанні. Належних та допустимих
доказів того, що Публічним акціонерним
товариством «Родовід Банк» та/або
ОСОБА_3 в момент підписання даного
договору поруки було недодержано
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України, матеріали справи не
містять.

Крім того, матеріали справи не містять
жодного доказу того, що позивач
звертався до банку з приводу
роз'яснення йому положень договору, які
були йому незрозумілі або за
додатковою інформацією щодо умов
поруки.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого та законного
висновку про те, що підстав для
визнання недійсним договору поруки
немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції не взято до уваги, що
п.1.1 договору поруки завідомо
прописаний таким чином, щоб була
можливість змінювати обсяг
відповідальності поручителя, а тому
договір поруки не спрямований на
настання наслідків, обумовлених ним,
колегія суддів вважає безпідставними
та такими, що не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства та зібраних в
матеріалах справи доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного
суду м.Києва від 22 березня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: