Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/539/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Коломієць О.С.

суддів:
Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання:
Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» в особі
філії Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» - 75 управління
начальника робіт, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів» «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал», що діє від свого
імені в інтересах Пайового венчурного
інвестиційного фонду
«БудІнвестПартнер»
недиверсифікованого виду закритого
типу про примусове виконання обов'язку
в натурі, стягнення матеріальної та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
представника позивача - ОСОБА_3 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 27 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 27 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» в особі
філії Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» - 75 управління
начальника робіт, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів» «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал», що діє від свого
імені в інтересах Пайового венчурного
інвестиційного фонду
«БудІнвестПартнер»
недиверсифікованого виду закритого
типу про зобов'язання виконати
обов'язки за договорами №№ 11-ж, 12-ж, 13-ж,
14-ж, укладеними між сторонами 01 квітня
2008 року та обов'язок в натурі по
виконанню договору простого
товариства від 21.05.2007 р. щодо завершення
будівництва житлового будинку АДРЕСА_1
та здачі його в експлуатацію в строк до
30.03.2014 р., про стягнення з відповідачів в
солідарному порядку 54 989 345 грн. 70 коп.
пені за прострочення виконання
вищевказаних договорів, матеріальної
шкоди в розмірі 1 894 294 грн. 80 коп. та
моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення, порушення норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просять скасувати
рішення суду та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги
обґрунтовують тим, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, суд першої інстанції не повно
та неправильно встановив обставини, що
мають значення для справи, не
забезпечив надання належних та
допустимих доказів та не надав належну
оцінку наявним доказам.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2008 року між
ОСОБА_2 та ДП МО України «Укрвійськбуд»
в особі філії ДП МО «Укрвійськбуд» -75
УНР було укладено договір інвестування
в будівництво, відповідно до якого
позивачка взяла на себе зобов'язання
забезпечити фінансування будівництва
об'єкта нерухомості по АДРЕСА_1 з метою
отримання у власність підвального
приміщення загальною площею 270,0 кв.м, а
ДП МО України «Укрвійськбуд» в особі
філії ДП МО «Укрвійськбуд» -75 УНР
зобов'язувався своїми силами і
засобами збудувати та передати їй
зазначене нежитлове приміщення.
Плановий термін здачі будинку в
експлуатацію передбачався 30 вересня 2009
року. Відповідно до копій квитанцій від
15.05.2008 р. та платіжного доручення від
29.07.2008 р. на виконання умов даного
договору позивачкою перераховано на
рахунок виконавця 499 500,00 грн.

Крім того, 01.04.2008 р. між ОСОБА_2 та ТОВ
«Компанія з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал», яка діє в своїх
інтересах та інтересах Пайового
венчурного інвестиційного фонду
«БудІнвестПартнер» укладені договори
№№ 11-ж, 12-ж, 13-ж, 14-ж про передачу
позивачу права на інвестування
будівництва чотирьох квартир у будинку
АДРЕСА_1. На виконання умов зазначених
договорів, позивач перерахувала 1181590,00
грн. Термін виконання договорів
встановлений також до 30 вересня 2009
року, з можливим його збільшенням до
шести календарних місяців.

21.05.2007 р. між ДП МО України
«Укрвійськбуд» та ТОВ «Компанія з
управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал» було укладено
договір простого товариства (нова
редакція від 07.10.2010 року), згідно якого
сторони зобов'язувалися шляхом
об'єднання своїх зусиль та майна
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення спільної
господарської цілі у сфері будівництва
та введення в експлуатацію житлового
будинку по АДРЕСА_1.

На даний час ступінь будівельної
готовності об'єкта становить 30%,
будівництво призупинено у квітні 2011 р.
через відсутність коштів, вирішується
питання про залучення нових
інвесторів-забудовників.

Статтею 1 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» визначено, що
інвестиціями є всі види майнових та
інтелектуальних цінностей, що
вкладаються в об'єкти підприємницької
та інших видів діяльності, у результаті
якої створюється прибуток (доход) або
досягається соціальний ефект.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
інвестиційну діяльність»
інвестиційною діяльністю є
сукупність практичних дій громадян,
юридичних осіб і держави щодо
реалізації інвестицій.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 цього Закону
основним правовим документом, який
регулює взаємовідносини між суб'єктами
інвестиційної діяльності, є договір
(угода).

Укладення договорів, вибір партнерів,
визначення зобов'язань, будь-яких інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України, є
виключною компетенцією суб'єктів
інвестиційної діяльності.

За приписами статті 7 вказаного Закону
(пункти 3,5) за рішенням інвестора права
володіння, користування і
розпорядження інвестиціями, а також
результатами їх здійснення можуть бути
передані іншим громадянам та юридичним
особам у порядку, встановленому
законом. Взаємовідносини при такій
передачі прав регулюються ними
самостійно на основі договорів.
Інвестор має право володіти,
користуватися і розпоряджатися
об'єктами та результатами інвестицій,
включаючи реінвестиції та торговельні
операції на території України,
відповідно до законодавчих актів
України.

Отже, правовідносини, що виникли між
сторонами з приводу інвестування,
регулюються умовами укладеного між
ними договору, який відповідно до ст. 629
ЦК України є обов'язковим для
виконання.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог до ДП МО України
«Укрвійськбуд» в особі філії ДП МО
«Укрвійськбуд» - 75 УНР про зобов'язання
виконати умови договорів №№ 11-ж, 12-ж,
13-ж, 14-ж від 01.04.2008 р. щодо здійснення
забудови зазначеного об'єкта та здачі
його в експлуатацію, суд виходив з того,
що вказаними договорами такий
обов'язок на ДП МО «Укрвійськбуд» не
покладений, оскільки предметом
вищевказаних договорів було
відступлення позивачу права вимоги на
належну ТОВ «Компанія з управління
активами та адмініструванню
недержавних пенсійних фондів
«Фінансова компанія «Партнер-Капітал»,
що діє від власного імені та в
інтересах Пайового венчурного
інвестиційного фонду
«БудІнвестПартнер» частку і позивач не
являється стороною простого договору
від 21.05.2007р. Колегія суддів
погоджується з таким висновком,
оскільки відповідно до цивільного
законодавства цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства, особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

Також вірним є висновок суду в частині
відмови в задоволенні позову щодо
строку завершення будівництва
житлового будинку АДРЕСА_1 та здачі
його в експлуатацію до 30.03.2014 р.,
оскільки у відповідності до ст. 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До того ж, вимоги ОСОБА_2 в частині
зобов'язання виконати обов'язки за
договорами, укладеними між сторонами 01
квітня 2008 року та обов'язок в натурі по
виконанню договору простого
товариства від 21.05.2007 р. щодо завершення
будівництва житлового будинку АДРЕСА_1
та здачі його в експлуатацію в строк до
30.03.2014р. суперечать інституту
договірного права, а визначений нею в
цій частині спосіб захисту порушеного
права, не відновлює майнових прав
позивача і на спірні правовідносини не
розповсюджується.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідачів в
солідарному порядку матеріальної
шкоди в сумі 1 894 294 грн. 80 коп., яка
виникла внаслідок невиконання
позивачем власних зобов'язань за
кредитними договорами перед ПАТ
«Мегабанк», суд враховуючи норми ст.ст.
526, 617 ЦК України, дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідачі не були
сторонами, укладених позивачем та її
сином кредитних договорів та договорів
іпотеки, в зв'язку з чим не можуть нести
відповідальність за їх невиконання.

Крім того, уклавши інвестиційний
договір, сторони стали учасниками
інвестиційного процесу й виниклі між
ними правовідносини регулюються
спеціальним законом - Законом України
«Про інвестиційну діяльність», який
встановлює загальні принципи, правові
та організаційні засади залучення
коштів фізичних і юридичних осіб в
інвестиційну діяльність.

Разом з тим, Закон України «Про захист
прав споживачів» регулює відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що
споживач - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Таким чином, Закон України «Про захист
прав споживачів» не регулює
правовідносини, які виникли між
сторонами на підставі договору про
інвестування у будівництво.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди
розглядаються зокрема: коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень; у
випадках, передбачених законодавством,
яке встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону України «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
шкоди.

Договором про інвестування в
будівництво не передбачено
відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції
також дійшов обґрунтованого висновку
про відсутність передбачених законом
підстав для задоволення позовних вимог
про стягнення неустойки (пені) та
відшкодування моральної шкоди.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов вказаного висновку
при повному, всебічному та об'єктивному
з'ясуванні обставин справи, прав і
обов'язків сторін у даних
правовідносинах, перевірив належним
чином доводи сторін, з'ясував характер
та суть заявлених позивачем вимог, норм
права, якими вони регулюються, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
та не впливають на правильність
прийнятого рішення, оскільки суду не
було надано інших доказів, на які
апелянт посилається на підтвердження
обставин, крім тих, на які суд послався
в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
представника позивача - ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: