Головуючий суду 1 інстанції - Пчолкін
Доповідач - Темнікова В.І.
Справа № 426/1726/13-ц
Провадження № 22ц/782/234/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Коновалової В.А.,
Ступіної Я.Ю.,

за участю секретаря -
Булгакової М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ТОВ
„Кредитні Ініціативи" на рішення
Сватівського районного суду
Луганської області від 09 грудня 2013 року
у справі за позовом ТОВ „Кредитні
Ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом, в
якому посилався на те, що 18.08.2008 року
Товариство з Обмеженою
Відповідальністю «ПростоФінанс» та
відповідач ОСОБА_2 уклали Кредитний
договір № 5. Відповідно до умов
вищевказаного Кредитного договору, ТОВ
«ПростоФінанс» зобов'язалося надати
відповідачеві кредит у сумі 55100,00 грн., а
відповідач зобов'язався в порядку та на
умовах, що визначені кредитним
договором повертати кредит,
виплачувати проценти за користування
кредитом, сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі в сумі, строки та
на умовах, що передбачені кредитним
договором та Додатком № 1 до нього -
Графіком платежів.18.05.2012 року між ТОВ
«ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні
Ініціативи» було укладено Договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
відповідно до якого ТОВ «Кредитні
Ініціативи» зобов'язувалось передати
грошові кошти у розпорядження ТОВ
«ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс»
зобов'язувалось відступити ТОВ
«Кредитні Ініціативи» свої права
грошових вимог до боржників за
кредитними договорами, перелік яких
міститься в Додатку №1 до Договору
відступлення. Таким чином, ТОВ
«ПростоФінанс» було відступлено право
грошової вимоги за Кредитним Договором
№ 5 від 18.08.2008 року ТОВ «Кредитні
Ініціативи». Відповідно до зазначеного
договору, сторони свої зобов'язання
повністю виконали - ТОВ «Кредитні
Ініціативі передало грошові кошти, а
ТОВ «ПростоФінанс»відступило свої
права грошової вимоги до боржників за
Кредитними Договорами, перелік яких
міститься в Додатку №1 до Договору
відступлення.

Також позивач посилався на те, що
первинний кредитор свої зобов'язання
за кредитним договором виконав,
надавши відповідачеві кредит у сумі
55100,00 грн. Відповідно до умов Кредитного
договору та Договору відступлення,
позивач вправі вимагати дострокового
погашення кредиту у разі невиконання
чи неналежного виконання відповідачем
умов кредитного договору. На порушення
умов кредитного договору, відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконав, в результаті чого станом на
10.05.2013 року має прострочену
заборгованість за кредитом - 40044,74 грн.,
по відсотках - 7203,21 грн., по комісії -
209,38 грн. У зв'язку з систематичним
порушенням боржником своїх обов'язків
зі сплати кредиту, відповідно до норм
чинного законодавства та діючого
Кредитного договору йому було
нараховано неустойку (штраф). На 10.05.2013
року розмір неустойки становить
(штрафу): -261,31 грн. Відповідно до умов
кредитного договору у разі невиконання
або неналежного виконання
відповідачем будь-яких зобов'язань,
прийнятих на себе згідно умов
кредитного договору, в тому числі щодо
сплати щомісячних платежів згідно умов
кредитного договору незалежно від
настання кінцевого терміну повернення
кредиту, позивач має право вимагати
дострокового погашення
заборгованості, в тому числі суми
кредиту (або її відповідної частини)
та/або процентів за користування
кредитом, та/або комісії за надання
кредиту, та/або комісії за управління
кредитом, та/або суми неустойки чи
інших грошових зобов'язань за
кредитним договором. Для захисту своїх
кредиторських прав, на виконання умов
кредитного договору відповідачу була
направлена письмова вимога про
досудове врегулювання спору, але на
дату подання позовної заяви вимога не
виконана. Тому позивач звернувся до
суду з даним позовом і просив стягнути
з відповідача на користь позивача
заборгованість у розмірі - 47718,64 грн., а
саме: за кредитом - 40044,74 грн.; по
відсотках - 7203,21 грн.; по комісії - 209,38
грн.; штраф -261,31 грн., а також судові
витрати по справі.

Рішенням Сватівського районного суду
Луганської області від 09 грудня 2013 року
у задоволенні позовних вимог було
відмовлено через їх недоведеність.

Не погодившись з даним рішенням суду,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач звернувся до суду з
запереченнями на апеляційну скаргу, в
яких просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін, вважаючи його законним та
обґрунтованим.

Сторони до судового засідання не
з,явилися, хоча про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність і неупередженість, лише
створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів, встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Як убачається з матеріалів справи,
судом під час розгляду цієї справи дані
вимоги закону в повній мірі виконані
не були.

Ухвалюючи рішення по справі суд
виходив з того, що в судовому засіданні
встановлено, що 18.08.2008 року між
первинним кредитором та відповідачем
було укладено кредитний договір
цільового призначення в розмірі 55100
грн. на придбання автомобіля марки VAZ
(LАDА) модель 21703 (110-01), рік випуску 2008, а
відповідач був зобов'язаний погашати
кредит відповідно до графіку платежів.
Того ж дня між первинним кредитором та
відповідачем було укладено договір
застави, предметом якого є
транспортний засіб - VAZ (LАDА) модель 21703
(110-01), рік випуску 2008. Між відповідачем
та первинним кредитором 29.10.2009 року
було укладено договори про внесення
змін до кредитного договору та до
договору застави транспортного засобу
та графіку платежів в новій редакції
від 29.10.2009 року термін дії договору було
встановлено до 10.08.2015 року. Однак,
позивач на підтвердження своїх
позовних вимог не надав суду відомості,
яку саме суму заборгованості було
викуплено позивачем у первинного
кредитора, не надав доказів, щодо
вартості залогового майна, яке було
отримано від відповідача, а також того,
що між відповідачем та первинним
кредитором 29.10.2009 року було укладено
договори про внесення змін до
кредитного договору та до договору
застави транспортного засобу та
графіку платежів в новій редакції від
29.10.2009 року.

Крім того, приймаючи рішення по
справі, суд виходив з того, що в
судовому засіданні встановлено, що
18.08.2008 року між первинним кредитором та
позивачем було укладено договір
купівлі - продажу кредитного портфелю.
Відповідно до ст. 3 вказаного договору
-«Кредитний портфель» - права вимоги до
позичальника (їх поручителя) щодо
погашення загальної суми
заборгованості позичальників перед
продавцем за кредитними договорами,
яка включає суму основного боргу,
проценти нараховані на суму такого
боргу, комісії, усі та будь-які штрафні
санкції (у разі їх наявності), та інші
грошові платежі, а також права
зазначені у пункті 3.3 цього договору,
станом на дату відступлення.
Відповідно до п.3.2 вказаного договору -
кредитний портфель, із зазначенням
балансової вартості, передається
продавцем покупцю в дату відступлення,
що підтверджується укладеним
сторонами актом приймання - передачі
кредитного портфелю, який після його
належного підписання сторонами
становитиме невід'ємну частину цього
договору. Також відповідно до ст. 4
вказаного договору право власності на
кредитний портфель переходить від
продавця до покупця в дату
відступлення відразу після укладення
акту приймання - передачі кредитного
портфелю, але позивач не надав суду акт
приймання - передачі кредитного
портфелю з зазначенням заборгованості
відповідача, що позбавляє суд зробити
висновок про те, що саме кредитний
договір, укладений відповідачем
увійшов до кредитного портфелю
відповідно до вказаного договору.
Всупереч умов договору позивач надав
витяг з додатку № 1 до договору купівлі
- продажу кредитного портфелю від 18
травня 2012 року, який на думку суду не
може свідчити про те, що кредитний
договір, який уклав відповідач увійшов
до кредитного портфелю у відповідності
до ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату ( у будь - який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором. Проаналізувавши обставини
по справі, суд дійшов висновку про те,
що посилання позивача на ст. ст. 1077, 1078,
1080, 1084 ЦК України є помилковими,
оскільки як встановлено в судовому
засіданні між ТОВ «Кредитні
Ініціативи» та ТОВ «ПростоФінанс» було
укладено договір купівлі - продажу
кредитного портфелю, а не договір
факторингу.

Також суд виходив з того, що позивачем
не надано суду доказів про вартість
заставленого майна - транспортного
засобу - VAZ (LАDА) модель 21703 (110-01), рік
випуску 2008, так як вбачається з
матеріалів справи, заставлене майно та
документи знаходяться у позивача. Не
надано суду і доказів дійсної
заборгованості відповідача та виплат,
які здійснював відповідач, договорів
про внесення змін до кредитного
договору та договору застави
транспортного засобу, а доданий до
матеріалів справи розрахунок
заборгованості про це не свідчить. Тому
суд дійшов висновку про те, що за таких
обставин, суд приходить до висновку, що
позивачу, в задоволенні позовних вимог
повинно бути відмовлено за
недоведеністю позовних вимог.

Однак, проаналізувавши встановлені
судом першої інстанції обставини по
справі, апеляційний суд вважає, що до
таких висновків суд дійшов помилково,
виходячи з наступного.

Що стосується висновку суду про те, що
посилання позивача на ст. ст. 1077, 1078, 1080,
1084 ЦК України є помилковими, оскільки
як встановлено в судовому засіданні
між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ
«ПростоФінанс» було укладено договір
купівлі - продажу кредитного портфелю,
а не договір факторингу, то він не
відповідає ні обставинам по справі, ні
діючому законодавству, виходячи з
наступного.

Так, термін «факторинг» походить від
англійського «посередник, агент». В
основі факторингових операцій лежить
саме купівля банком розрахункових
документів постачальника на
відвантажену продукцію і передання
постачальником банку права вимоги
боргу платника зобов'язань за
продукцію. Іншими словами, факторинг є
різновидом посередницької діяльності,
за допомогою якої посередник
(факторинговий відділ банку) за певну
плату одержує від підприємства право
стягнути і зарахувати на його рахунок
належні йому від покупців суми грошей
(право інкасувати дебіторську
заборгованість). Одночасно з цим
посередник кредитує оборотний капітал
клієнта і бере на себе його кредитний і
валютний ризики. Класичний факторинг
передбачає наявність комерційного
кредиту, що надається в товарному
вигляді продавцями покупцям у вигляді
відстрочення платежу за продані
товари, які оформляються відкритим
рахунком. В операції факторингу
звичайно беруть участь три особи:
фактор-банк - покупець вимоги,
початковий кредитор (клієнт) і боржник,
що одержав від клієнта товари з
відстроченням платежу. Тобто, договір
факторингу включає в себе перш за все
ознаки договору купівлі - продажу.
Операція факторингу в банківській
діяльності полягає в тому, що
факторинговий відділ банку купує
боргові вимоги (рахунки-фактури)
клієнта на умовах негайної оплати 70- 90 %
вартості відфактурованих поставок і
сплати іншої частини за відрахуванням
процента за кредит та комісійних
платежів, у строго обумовлені терміни
незалежно від надходження виторгу від
дебіторів. 10- 30 %, що лишились, банк
утримує як компенсацію ризику до
погашення боргу. Після погашення боргу
банк повертає утриману суму клієнтові.
Утримані банком 10- 30 % від суми боргу є
також заходом стимулювання клієнта до
належного виконання обов'язків щодо
поставки. Якщо боржник не оплачує в
термін рахунку факторингу, то виплати
замість цього здійснює факторинговий
відділ.

Таким чином висновок суду про те, що
посилання позивача на ст. ст. 1077, 1078, 1080,
1084 ЦК України є помилковими, не
відповідає ні обставинам по справі, ні
діючому законодавству, яке регулює
правовідносини, які виникли між
сторонами. При цьому апеляційним судом
враховується те, що сторонами не
оскаржувався сам факт укладення між
18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та
ТОВ «Кредитні Ініціативи» договору
купівлі - продажу кредитного портфелю.
А здійснені відповідачем платежі,
направлені на погашення кредитної
заборгованості, починаючи з вересня 2012
року на користь вже ТОВ «Кредитні
Ініціативи», свідчать про те, що
відповідач визнав як нового належного
кредитодавця саме ТОВ «Кредитні
Ініціативи», тому його посилання на те,
що позивач не довів наявність права
вимоги до нього є необґрунтованими.

Посилаючись як на відмову у
задоволенні позову на те, що позивачем
не було надано суду акту приймання -
передачі кредитного портфелю з
зазначенням заборгованості
відповідача, що позбавляє суд зробити
висновок про те, що саме кредитний
договір, укладений відповідачем
увійшов до кредитного портфелю, так як
позивачем було надано тільки витяг з
додатку № 1 до договору купівлі -
продажу кредитного портфелю від 18
травня 2012 року, який на думку суду не
може свідчити про те, що кредитний
договір, який уклав відповідач увійшов
до кредитного портфелю, суд в достатній
мірі не врахував того, що згідно ч. 3 ст.
10 ЦПК України суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, а саме роз'яснювати
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Належних дій по роз'ясненню
позивачу наслідків не надання
відповідних доказів судом здійснено не
було.

Апеляційному суду під час розгляду
справи позивачем було направлено витяг
з акту приймання - передачі кредитного
портфелю до договору купівлі - продажу
кредитного портфелю від 18 травня 2012
року, укладеного між ТОВ
«ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні
Ініціативи», в якому зазначено, що
кредитний договір № 5 від 18.08.2008р.,
який було укладено між ОСОБА_2 та ТОВ
«ПростоФінанс» увійшов до цього
портфелю, а також зазначені суми
заборгованості за даним кредитом, які
були передані за плату ТОВ
«ПростоФінанс» Товариству з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
Ініціативи», а саме сума основного
боргу - 32670,78грн., прострочена сума
основного боргу-7373,96грн., нараховані
проценти-279,90грн., прострочені
нараховані проценти-8820,50грн.,
нараховані комісії-48,85грн., прострочені
нараховані комісії - 1360,97 грн., , а всього
- 50554,96грн. та розраховані штрафні
санкції -3397,03грн. Крім того, колегією
суду був оглянутий оригінал даного
акту в ході розгляду справи.

Таким чином? посилання суду як на
підставу для відмови у позові на не
надання позивачем акту приймання -
передачі кредитного портфелю, а також
відомостей про те, яку саме суму
заборгованості було викуплено
позивачем у первинного кредитора, є
помилковим, а також таким, що зроблено
без всебічного і повного з'ясування
обставин справи.

Не відповідає обставинам справи також
посилання суду як на підставу для
відмови у позові на те, що позивачем не
надано суду доказів укладення
договорів про внесення змін до
кредитного договору та договору
застави транспортного засобу, а також
графік платежів, так як в матеріалах
справи знаходиться копія договору про
внесення змін до кредитного договору
від 29.10.2009р. та договір про внесення
змін до договору застави транспортного
засобу від 29.10.2009р. ( а. с. 71), а також
графік платежів в новій редакції від
29.10.2009р. ( а. с. 79) та первісний графік
платежів ( а. с. 8), які досліджувалися
судом під час розгляду справи згідно
журналу судового засідання. Будь - яких
доказів того, що дані договори не
укладалися чи новий графік не
погоджувався відповідачем надано не
було.

Не відповідає обставинам справи також
посилання суду як на підставу для
відмови у позові на те, що позивачем не
надано суду відомості, щодо вартості
залогового майна, так як в договорі
застави від 18.08.2008 р. ( а. с.64-73) зазначено,
що вартість предмета застави становить
58100грн. Дана сума ні ким із сторін в
установленому законом порядку не
оспорена. Якщо з даною сумою не згоден
відповідач, він мав можливість просити
суд призначити експертизу, однак
такого клопотання ним та його
представником заявлено під час
розгляду справи не було.

Висновок суду та посилання
відповідача на те, що залогове майно
було отримано позивачем від
відповідача, не підтверджено
достатньою кількістю належних доказів
по справі. Так, в матеріалах справи
дійсно є розписка від 30.10.2012р. тільки
про отримання працівником позивача від
відповідача технічного паспорту на
автомобіль, а не самого автомобіля. Із
письмового повідомлення позивача від
11.03.2014року вбачається, що відповідач
мав намір передати позивачу автомобіль
для добровільної реалізації з метою
погашення заборгованості і на
підтвердження своїх намірів останній
30.10.2012р. добровільно передав
представнику ТОВ «Кредитні
Ініціативи» свідоцтво про реєстрацію
автомобіля, однак транспортний засіб
ним позивачу так і не був переданий.

Відповідач в своїх поясненнях
посилається на те, що автомобіль було
передано ним не позивачу, а
працівникам ТОВ «ПростоФінанс», однак
ніяких доказів цього суду не надав.
Його пояснення з цього приводу не
можуть бути прийняті як належний доказ,
оскільки пояснення сторони по справі
не можуть бути прийняті як докази по
справі, так як враховуючи положення
ст.. 58,59 ЦПК України про належність та
допустимість доказів, а також
положення ст.. 57 ЦПК України про те, що
доказом у справі є пояснення сторін,
третіх осіб та їх представників,
допитаних як свідків, зазначені вище
пояснення відповідача в даному
випадку, які отримані не за процедурою
допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не
можуть використовуватися як засіб
доказування. Витяги ж про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна ( а. с. 62,63), в яких зазначено про
заміну обтяжувача з ТОВ «ПростоФінанс»
на ТОВ «Кредитні Ініціативи», не є
належним доказом саме факту передачі
автомобіля відповідачем ТОВ
«ПростоФінанс» , а свідчить тільки про
заміну обтяжувача в зв'язку з
укладенням між ТОВ «ПростоФінанс» та
ТОВ «Кредитні Ініціативи» договору
купівлі - продажу кредитного портфелю.
Не було надано суду також акту передачі
транспортного засобу, передбаченого п.
3.2.1-3.4 договору застави.

Не відповідає обставинам справи також
посилання суду на те, що доданий до
матеріалів справи розрахунок
заборгованості, не свідчить про
наявність у відповідача
заборгованості.

Так, з матеріалів справи, а саме з
витягу з акту приймання - передачі
кредитного портфелю до договору
купівлі - продажу кредитного портфелю
від 18 травня 2012 року, укладеного між ТОВ
«ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні
Ініціативи», вбачається, що позивачу
була передана заборгованість за
кредитним договором № 5 від
18.08.2008р., яка складається з суми
основного боргу - 32670,78грн.,
простроченої суми основного боргу -
7373,96грн., нарахованих процентів -
279,90грн., прострочених нарахованих
процентів - 8820,50грн., нарахованих
комісій - 48,85грн., простроченої
нарахованої комісії - 1360,97 грн., , а
всього - 50554,96грн. та розрахованих
штрафних санкцій -3397,03грн. Згідно даних
про грошові надходження за даним
кредитним договором ( а. с.150), всі
платежі, що були зроблені відповідачем,
на які він посилається в своїх
запереченнях на позов, і які зазначені
в наданих ним квитанціях ( а. с. 51 - 61)
були враховані при розрахунку
заборгованості. Сума заборгованості,
яка існувала станом на дату
відступлення відображена у першому
рядку розрахунку заборгованості, що
міститься у матеріалах справи. Також, у
розрахунку заборгованості зазначений
поточний розмір заборгованості та
повна сума заборгованості, яку позивач
має право стягнути достроково через
неналежне виконання обов'язків за
договором. Крім того, із зазначених
вище даних про грошові надходження ( а.
с.150) вбачається, що відповідач за
період часу з 08.04.2010р. по 14.06.2011 р.
взагалі не здійснював платежів на
погашення заборгованості за кредитним
договором, крім того, відповідачем
порушувалися строки внесення
щомісячних коштів на погашення кредиту
згідно графіку, в зв'язку з чим йому
нараховувалися передбачені умовами
кредитного договору штрафні санкції.
Внесені потім суми зараховувалися не
на поточні платежі, а згідно п.3.2
кредитного договору спочатку на
погашення неустойки, простроченої
комісії за надання кредиту,
простроченої комісії за управління
кредиту, прострочені проценти за
користування кредитом, прострочену
суму кредиту, комісію за надання
кредиту, комісію за управлінням,
проценти за користування кредитом і
тільки в одинадцяту чергу на сплату
кредиту, що становить частину
щомісячного платежу, що підлягає
сплаті в поточному платіжному періоду.
В зв'язку з цим і утворилася
заборгованість за кредитним договором,
зазначена в розрахунку. Посилання на
те, що в період часу 08.04.2010р. по 14.06.2011 р.
відповідач не сплачував платежі, так як
чекав реалізації автомобіля, не
заслуговують на увагу, так як
відповідачем не надано доказів
передачі автомобіля ТОВ
«ПростоФінанс». Більш того, навіть якщо
такий факт мав місце, то це не звільняє
відповідача від обов'язку щомісячного
погашення кредиту і в цей період згідно
графіку, до моменту реалізації
автомобіля і зарахування виручених від
його реалізації коштів в рахунок
погашення заборгованості за кредитом.
Даних про реалізацію даного автомобіля
суду сторонами не надано, тому
вираховувати його вартість із суми
заборгованості за кредитним договором
у суду підстав не має.

Відповідно до умов кредитного договору
та договору відступлення, позивач
вправі вимагати дострокового
погашення кредиту у разі невиконання
чи неналежного виконання відповідачем
умов кредитного договору. У порушення
умов кредитного договору, відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконав, в результаті чого станом на
10.05.2013 року має прострочену
заборгованість за кредитом - 40044,74 грн.,
по відсотках - 7203,21 гри., по комісії - 209,38
грн., що підтверджується розрахунком
заборгованості за кредитом, станом на
10.05.2013 року розмір неустойки становить
261,31 грн. Для захисту своїх
кредиторських прав, на виконання умов
кредитного договору відповідачу була
направлена письмова вимога про
досудове врегулювання спору, але на
дату подання позовної заяви вимога не
виконана.

Зазначеним вище обставинам по справі
суд першої інстанції належної правової
оцінки не дав і помилково дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, а тому рішення суду
слід скасувати і ухвалити по справі
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

При задоволенні позовних вимог
стягненню з відповідача на користь
позивача згідно ст.88 ЦПК України
підлягають і понесені позивачем
витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
ст. ст.ст.11, 509, 514, 525, 526, 549, 554, 623. 624, 625, 1049,
1054, 1077, 1078, 1080 Цивільного кодексу
України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ „Кредитні
Ініціативи" задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду
Луганської області від 09 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким позовні вимоги ТОВ
„Кредитні Ініціативи" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ
„Кредитні Ініціативи" заборгованість
за кредитним договором № 5 від 18
серпня 2008 року у сумі 47718,64 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 40044,74 грн.; по процентам - 7203,21
грн.; по комісії - 209,38 грн.; штраф -261,31
грн. , а також судові витати по справі
по сплаті судового збору у сумі - 477,19
грн.

Рішення набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після його
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді