Справа № 161/3505/14-ц
Провадження № 6/161/248/14
У Х В А Л А

13 березня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області
в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Шумиводі О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
подання другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, -

в с т а н о в и в:

04.03.2014 року другий відділ державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції звернувся в суд із
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що на
виконанні у другому відділі державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції перебуває
виконавче провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-818, виданого 08.09.2009
року Луцьким міськрайонним судом про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ?
частини від заробітку боржника
щомісячно, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 22.04.2008 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Проте, боржником рішення суду в
добровільному порядку не виконується,
кошти на утримання дитини не
сплачуються. Станом на 01.02.2014 року існує
заборгованість по аліментах в розмірі
22887 гривень 78 копійок.

Просить суд, тимчасово обмежити у
виїзді громадянина України ОСОБА_1,
який проживає в АДРЕСА_1, для повного і
своєчасного виконання ним зобов'язань
згідно виконавчого документу.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутності осіб,
які не з'явились за наявними
матеріалами справи.

Аналізуючи матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що в задоволенні
подання слід відмовити за
безпідставністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України
фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом.

На підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Тобто, виходячи зі змісту п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» даною нормою закону
передбачено можливість тимчасового
обмеження судом у праві виїзду
фізичної особи за поданням державного
виконавця виключно у випадку ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Громадянин України не може
бути позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України» передбачено, що громадянин
України має право виїхати з України,
крім випадків, передбачених цим
Законом, та в'їхати в Україну. На
громадян України, які звернулися з
клопотанням про виїзд з України,
поширюються усі положення чинного
законодавства, вони користуються всіма
правами і несуть встановлені законом
обов'язки. За громадянами України
зберігаються на її території майно,
кошти, цінні папери та інші цінності, що
належать їм на праві приватної
власності. Будь-яке обмеження їх
громадянських, політичних, соціальних,
економічних та інших прав не
допускається.

Суд вважає, що вказаний у поданні
спосіб забезпечення виконання
зобов'язання боржника порушує право
ОСОБА_1 на свободу пересування,
встановлену статтею 33 Конституції
України, відповідно до якої, кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України.

Частиною 1, 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Доказів про вчинення державним
виконавцем у процесі здійснення ним
виконавчого провадження будь-яких дій
передбачених ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», до
звернення в суд за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника, суду не надано.

Крім того, заявником не обгрунтовано
необхідність застосування додаткового
заходу впливу з метою забезпечення
належного виконання боржником своїх
зобов'язань у вигляді тимчасового
обмеження виїзду боржника за межі
України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, 210 ЦПК України,
ст. 33 Конституції України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.В. Олексюк