КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа
№552/9118/13-ц
Провадження № 2/552/349/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Коломієць А.В.

з участю прокурора Рябошапко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі суду в м. Полтава
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських
прав та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
щодо участі у вихованні та вільному
спілкуванні з дитиною батьком, який
проживає окремо від неї,-

В С Т А Н О В И В:

30.12.2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом про позбавлення
відповідача батьківських прав
відносно дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Посилалась на те, що з відповідачем
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі та вони мають доньку, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення, яке
відбулося 17.05.2004 року, залишилась
проживати разом з нею. Відповідач не
цікавився життям дитини, не
відвідував дитячого садочку, не
цікавився навчанням дитини, не
відвідував жодного разу школи де
навчалась дочка, не надавав стабільної
матеріальної допомоги на утримання
дитини, має заборгованість по
аліментам на 01.12.2013 року у розмірі 28 901
грн. 70 коп. Вона ж перебуває у
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком, який взяв не себе усі
обов»язки щодо виховання та
матеріального утримання дитини. Тільки
у 2013 року відповідач згадав, що у нього
є дочка та почав налагоджувати
стосунки з дочкою, але це призвело до
погіршення навчання дочки,
нестабільності її емоційного стану.
Вважає, що оскільки відповідач
самоусунувся від виконання
батьківських обов»язків, його
необхідно позбавити батьківських прав.

04.02.2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся
до суду із зустрічним позовом про
усунення перешкод щодо участі у
вихованні та вільному спілкуванні з
дитиною батьком, який проживає окремо
від неї . Посилався на те, що його
донька та дружина проживають з ОСОБА_4,
який має негативний вплив не тільки на
колишню дружину, а і на доньку щодо
його участі у вихованні дитини. Після
розлучення він часто забирав до себе
додому доньку, спілкувався з нею ,
купляв іграшки, одяг, поздоровляв її зі
святами, з днем народження. Спільно з
донькою відвідував своїх батьків. З 2009
року, як тільки колишня дружина уклала
повторний шлюб, у нього почалися
перешкоди у спілкуванні з донькою,
прийняття участі у її вихованні. Він
докладав зусиль для нормалізації
відносин, але з вини колишньої дружини
та її чоловіка не може вільно
спілкуватись з донькою, а тому просив
зобов»язати ОСОБА_1 не перешкоджати
йому брати участь у вихованні та
вільному спілкуванні з донькою,
визначити способи його участі у
вихованні дочки, а саме призначити
особисте спілкування - побачення три
рази на тиждень, понеділок, суботу та
неділю з 8.00 по 18.00 за місцем його
проживання, спільний відпочинок в
першу половину літніх канікул,
необмежено спілкуватись телефонним,
поштовим та електронним зв»язком, у
разі якщо світкові дні припадають на
день його побачень, або цей день
передує дню побачення, або є наступним
після нього, то такі дні донька
проводить з ним, зобов»язати ОСОБА_1 за
два дні до побачення його з донькою,
надати йому інформацію щодо фактичного
місця навчання, проживання,
перебування дитини, а у разі настання
таких змін повідомити його особисто на
наступний день з дня настання такоих
обставин. Просив також стягнути з
відповідача на його користь витрати по
справі.

У судовому засідання ОСОБА_1 підтримала
позовні вимоги повністю, просила їх
задовольнити, у задоволенні зустрічних
позовних вимог просила відмовити.
Пояснила, що після реєстрації шлюбу з
відповідачем вона проживала разом з
ним з його батьками в одній кімнаті.
Після народження дитини вона не пішла
проживати до батьків відповідача,
оскільки в одній кімнаті де вона
проживала до народження доньки, не
було належних умов для її з дитиною
проживання. Після народження доньки
вона стала проживати у своєї матері ,
а відповідач прийшовши проживати до її
матері, прожив з нею два тижні та пішов
від неї. З цього часу вони проживають
окремо, відповідач не цікавиться
донькою майже з самого дня її
народження. Відповідач постійно не
надає їй матеріальної допомоги на
утримання дитини, не працює офіційно.
Аліменти у розмірі 200 грн. щомісячно
сплачував його батько, але з часом і
такі виплати в рахунок сплати
аліментів припинились. Батьки
відповідача, коли донька була маленька,
брали її до себе в квартиру, коли
проживали на мікрорайоні Браїлки, а
відповідач жодним чином не
спілкувався з донькою, не відвідував її
у дитячому садочку, у школі, не
поздоровляв зі святами та днем
народження. Матеріально доньку
відповідач не утримує, і всі кошти, які
були виплачені в рахунок аліментів
сплачені його батьком. Відповідач,
станом на 1 лютого 2014 року має
заборгованість по аліментам майже 30
000 грн. Коли відповідачеві повідомили
про розмір заборгованості по
аліментам, він, разом зі своїм батьком,
пропонував їй, щоб вона написала заяву,
що вона отримала від нього усі кошти в
рахунок погашення заборгованості по
аліментам, а відповідач в свою чергу
відмовиться від доньки та своїх прав на
неї. Однак вона не погодилась на таку
пропозицію, і тоді відповідач та його
батьки почали спілкуватись з дочкою, що
призвело до конфлікту між ними.
Відповідач обіцяв доньці придбати
новий одяг, підбурював її на зустрічі з
ним, що призвело до того, що донька
стала погано навчатись у школі, тікала
з дому, але відповідач її до себе додому
на постійне проживання не забрав, а
відправив до своїх батьків, які
подзвонили та вимагали, щоб вона
забрала доньку. Донька не бажає
зустрічатись з відповідачем. Ту
обставину, що донька тікала від неї
пояснювала тим, що коли у 2013 році
відповідач почав спілкуватись з
дочкою, вона стала гірше навчатись,
поведінка її змінилась, вона сварила
її за це, заставляла приділяти більше
уваги навчанню, а відповідач навпаки
налаштовував доньку проти навчання .
Відповідач має заборгованість по
аліментам більше 30 000 грн. та повідомив
їй, що ніколи її не сплатить. Вважає, що
відповідачеві донька не потрібна , що
протягом майже 12 років він не цікавився
її долею, а все це йому необхідно для
того, щоб вона відмовилась від
аліментів та заборгованості по
аліментам.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги про
позбавлення його батьківських прав не
визнав, просив відмовити у їх
задоволенні, свої позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити.
Пояснив, що він до 2009 року спілкувався
з донькою вільно без перешкод, а в 2009
році, коли його колишня дружина вийшла
вдруге заміж, йому почали перешкоджати
зустрічатись з донькою. З цього
приводу він нікуди не звертався, просто
не зустрічався з дочкою, бо не хотів її
травмувати. Вперше до органів опіки та
піклування, з приводу позбавлення його
участі у вихованні дочки, він звернуся
у лютому 2014 року, коли отримав позовну
заяву про позбавлення його
батьківських прав, написав три заяви,
однак до цього часу орган опіки та
піклування виконкому Ленінської
районної у м. Полтаві не прийняв
рішення щодо його участі у вихованні
дочки. Він був присутнім на засіданні
опікунської ради, знає, що його дочка
категорично відмовляється
зустрічатись з ним та спілкуватись з
ним будь-яким способом, вважає що дочку
на таку поведінку налаштовує колишня
дружина, він також вважає, що перше ніж
зустрічатись з дочкою та приймати
участь у її вихованні він повинен
налагодити з нею дружні стосунки.
Пояснив, що він намагається дзвонити
дочці , але вона не відповідає на його
дзвінки. Одного разу донька
подзвонила йому та попросила забрати
її з дому, пояснила йому, що
посварилась з матір»ю , він відвіз її до
своїх батьків , до себе не забрав, бо у
нього є своя сім»я і дитина, яку він
повинен утримувати, а тому не міг
надавати матеріальну допомогу
своєчасно та у повному обсязі на
утримання дочки ОСОБА_5. Щодо розміру
заборгованості по аліментам пояснив,
що коли він офіційно працював, то гроші,
в рахунок сплати аліментів,
вираховувались із його заробітної
плати, після звільнення з роботи йому
надавали поміч в сплаті аліментів його
батьки, а потім вони домовились з
позивачем, що вона буде отримувати
аліменти на утримання дочки сама
особисто без державного виконавця. Він
сплачував аліменти та з розміром
заборгованості не згоден, але пояснити
яким чином він сплачував аліменти та у
якому розмірі не зміг. Також пояснив,
що його колишня дружина заможна, не
потребує аліментів на утримання дочки,
тоді як він повинен утримувати свою
другу дочку та другу дружину. Пояснив,
що він не страждає на алкогольну та
наркотичну залежність, а тому підстав
для позбавлення його батьківських прав
немає.

Представник органу опіки та піклування
виконкому Київської районної у м.
Полтаві ради вважає, що підстав для
позбавлення батьківських прав
відповідача немає.

Представник органу опіки та піклування
виконкому Ленінської районної у м.
Полтаві ради при вирішенні питання про
позбавлення батьківських прав
покладалась на суд, щодо зустрічних
позовних вимог про участь батька у
вихованні дитини пояснила, що
відповідач вперше звернувся до органу
опіки та піклування з приводу
зустрічей з дочкою тричі підряд, 24
січня 2014 року, коли отримав позовну
заяву про позбавлення його
батьківських прав. До цього часу жодних
повідомлень, заяв чи іншої інформації
щодо перешкоджанню йому у
спілкуванні з дочкою до опікунської
ради не надходило. Під час розгляду
його заяви була опитана малолітня
ОСОБА_2, яка повідомила, що не бажає
спілкуватись із батьком, бачитись з ним
та категорично відмовилась це робити ,
а сам ОСОБА_3 повідомив, що він розуміє,
що для того щоб він міг спілкуватись з
дочкою, він повинен налагодити з нею
контакт, пояснив, що поки він не
налагодить контакт з дочкою, він не
може з нею зустрічатись та приймати
участь у її вихованні. У зв»язку з цим
опікунська рада не приймала рішення
про встановлення часу зустрічей
ОСОБА_3 з дочкою.

Прокурор вважає, що ОСОБА_3
самоусунувся від виконання
батьківських обов»язків та підлягає
позбавленню батьківських прав, а його
зустрічний позов не може бути
задоволений.

Під час розгляду справи була опитана
малолітня ОСОБА_2, яка суду пояснила, що
вона не спілкувалась з батьком
тривалий час, він ніколи не цікавився
її життям, жодного разу не відвідував
школу, не поздоровляв її зі святами,
днем народження. Вона в основному
спілкувалася з дідусем та бабусею з
боку батька, була у них вдома. Вона
згодна з тим, щоб батька позбавили
батьківських прав відносно неї. Вона не
бажає спілкуватись з батьком. Коли
матір посварила її за погане навчання ,
вона подзвонила батьку, щоб він її
забрав. Батько приїхав забрав її,
пообіцяв купити одяг, але відвіз її до
бабусі та дідуся, залишив у них, а на
наступний день вони подзвонили її
матері та попросили щоб матір її
забрала . Вона написала записку матері
бо була невдоволена тим, що її
посварили за погане навчання, що
матір наполягала на тому, щоб вона
гарно навчалась.

Заслухавши сторони, їхніх
представників, представників третіх
осіб, малолітню ОСОБА_2, прокурора,
дослідивши докази у справі суд
приходить до наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, з
25.10. 2000 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають доньку, ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується її
свідоцтвом про народження (а.с. 12).

17 травня 2004 року року шлюб між
сторонами був розірваний (а.с. 13)

Відповідач з донькою разом не
проживає, має іншу сім»ю та дітей від
другого шлюбу, ухиляється від
виконання обов`язків по вихованню
доньки - не цікавиться її здоров`ям, не
надає матеріальну допомогу, має
заборгованість по аліментам, яка
станом на 1 лютого 2014 року становить 29
581 грн. (а.с. 105).

Із довідки про заборгованість по
аліментам, що видана Київським ВДВС
Полтавського МУЮ вбачається, що
відповідач протягом з січня 2007 року по
вересень 2008 року аліменти взагалі не
сплачував, а з вересня по квітень 2011
року щомісячно сплачувались аліменти у
розмірі 200 грн. щомісячно. При цьому
заборгованість по аліментам не
сплачувалась, а платежі у розмірі 200
грн. щомісячно не відповідали розміру
нарахованих щомісячних платежів по
сплаті аліментів. Останній платіж по
аліментам був здійснений у квітні 2011
року і до березня 2014 року відповідач
не здійснив жодного платежу в рахунок
сплати аліментів.

Більш того у судовому засіданні
встановлено і цього не заперечував
відповідач, що платежі в рахунок сплати
аліментів по 200 грн. щомісячно в
основному здійснювали батьки
відповідача.

Та обставина, що відповідач під час
розгляду справи у суді, в останній день
розгляду справи, сплатив аліменти на
утримання доньки за січень та лютий 2014
року у розмірі 600 грн., не свідчить про
те, що він належним чином виконував та
виконує свої батьківські обов»язики по
утриманню дитини.

В Декларації ООН прав дитини
(1959р.) зазначено, що «дитина для повного
і гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості».

Закон України «Про охорону
дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що
кожна дитина має право на достатній
життєвий рівень. При цьому, виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини.

На кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Наявна заборгованість по аліментам
свідчить про те, що ОСОБА_3 не приймав
участі у матеріальному забезпеченні
доньки та не дбав про її достатній
життєвий рівень.

Статтею 150 Сімейного кодексу
України визначені обов'язки батьків
щодо виховання та розвитку дитини, а
саме: батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї та
родини, свого народу, своєї
Батьківщини;батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток;батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя;батьки
зобов'язані поважати дитину;передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо
неї;забороняються будь-які види
експлуатації батьками своєї
дитини;забороняються фізичні
покарання дитини батьками, а також
застосування ними інших видів
покарань, які принижують людську
гідність дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 взагалі не цікавився життям
доньки з раннього дитинства, її
навчанням , не піклувався про її
фізичний та духовний розвиток, не
спілкувався з донькою , що
підтверджується характеристиками із
навчальних та дошкільних закладів які
відвідувала та в яких навчалась
дитина ( а.с. 15-17) , які містять
відомості про те, що ОСОБА_3 не
відвідував ці заклади, не був знайомий
з класним керівником , не приймав
участі у батьківському комітеті, не
допомагав доньці.

Пленум ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують, та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Згідно п. 16 цієї постанови ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування;медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу;не створюють умов для отримання
нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Саме байдуже ставлення відповідача за
первісним позовом до долі своєї
доньки, нехтування своїм обов»язком
по утриманню доньки є підставою для
позбавлення його батьківських прав.

Із показань свідків з боку
відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
вбачається, що батьки відповідача
спілкувались з дитиною та вона
проводила час у них разом з іншими
онуками , що батьки сплачували аліменти
на утримання дитини та дарували
подарунки.

Батьки відповідача, які були допитані у
судовому засіданні як свідки, ОСОБА_7,
ОСОБА_12 пояснили, що коли ОСОБА_2 була
маленька позивач привозила її до них,
потім коли підросла стала сама
приходити до них бо вона дружила з
їхньою другою онукою. Восени 2013 року
їхній син привіз до них ОСОБА_2
роздягнуту, залишив її у них , вони не
мали можливості забезпечити її одягом
та необхідними речами для навчання у
школі, а тому на наступний день
подзвонили позивачці щоб вона забрала
доньку.

Зазначені показання свідчать про те,
що відповідач особисто не
піклувався про свою доньку та
матеріально не утримував, а поклав ці
обов»язки на своїх батьків, що не є
тотожним з виконанням ним особисто
батьківських обов»язків.

Та обставина, що ОСОБА_3 позитивно
характеризується за місцем проживання
не вживає алкогольні напої, не є
доказом того, що він належним чином
виконує батьківські обов»язки щодо
доньки ОСОБА_2.

Суд критично ставиться до пояснень
відповідача в тій частині, що він був
позбавлений права приймати участь у
вихованні доньки. Жодного доказу в
підтвердження цієї обставини ОСОБА_3 не
надав, а його посилання на те, що йому
перешкоджали у спілкуванні з донькою
спростовується тим, що він жодного разу
не відвідував дитячий садочок, школу де
навчалась його донька, не цікавився її
успіхами в навчанні,
матеріально-побутовими проблемами, він
не познайомив дочку зі своєю новою
сім»єю, ніколи не забирав дитину до
себе, навіть коли донька попросила
забрати її від матері до себе не забрав,
а відвіз до своїх батьків роздягнуту,
не потурбувався про те, щоб дитина мала
можливість ходити до школи. Навіть та
обставина, що тільки після
пред»явлення позову про позбавлення
його батьківських прав, він звернувся
до органу опіки та піклування з заявою
про встановлення порядку і способу у
спілкуванні з дитиною свідчить про те,
що цього його доля дитини не цікавить.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 31.03.2006 року за позовом
батька відповідача, його малолітня
дочка була визнана такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням та знята з реєстрації за
місцем проживання відповідача, який не
захистив права своєї малолітньої
доньки та сприяв зняттю її з
реєстраційного обліку, що також
свідчить про його байдуже ставлення
до своєї дитини

( а.с. 93-95).

Орган опіки і піклування виконкому
Київської районної у м. Полтаві ради
11.02.2014 року надав висновок про
недоцільність позбавлення відповідача
батьківських прав, бо встановив, що
батько приймав участь у вихованні
дитини. ( а.с. 101-102).

Суд при прийнятті рішення не
пов»язаний з висновком органу опіки
та піклування про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав, тим більше що вказаний висновок
не містить жодного посилання на те,
коли, де і яким чином батько приймав
участь у вихованні дитини, тоді як
матеріали справі не містять жодного
доказу в підтвердження належного
виконання відповідачем батьківських
обов»язків..

Статтею 159 СК України
передбачає: 1. Якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. 2. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Як вбачається із матеріалів
справи та наданих суду доказів ОСОБА_3
до органу опіки та піклування з заявою
про прийняття рішення щодо його участі
у вихованні доньки до пред»явлення
позову до суду про позбавлення його
батьківських прав не звертався і таке
рішення не приймалось.

Отже ОСОБА_1 не ухилялась та не могла
ухилятись від виконання рішення
органу опіки та піклування бо його на
час пред»явлення позову ОСОБА_3 такого
рішення не існувало, а тому зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 не можуть бути
задоволені судом з цих підстав, а також
і з тих підстав, що суд з огляду на
наведене, приходить до висновку, що
відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов`язків по
відношенню до доньки і має бути
позбавлений батьківських прав.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Позбавити батьківських прав
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно доньки
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо
участі у вихованні та вільному
спілкуванні з дитиною батьком, який
проживає окремо від неї відмовити .

Рішення може бути оскаржене
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий суддя
Л.М. Васильєва