Справа № 163/562/14-ц
Провадження № 6/163/4/14
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року Любомльський районний
суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Павлуся О.С.,

за участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Любомль
подання державного виконавця ВДВС
Любомльського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС
Любомльського районного управління
юстиції Горун І.Л. звернулась в суд із
поданням, погодженим з начальником
відділу державної виконавчої служби,
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи у праві виїзду за межі
України. Подання мотивоване тим, що на
виконанні у ВДВС ЛРУЮ знаходиться
виконавчий лист по справі № 2-351/2006,
виданий Любомльським районним судом 04
грудня 2006 року, про стягнення з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 на утримання
двох дітей аліменти в сумі 100 грн.
щомісячно, починаючи з 10.10.2006 року і до
їх повноліття. ОСОБА_2 аліменти не
сплачує, заборгованість станом на
01.02.2014 року становить 8770,97 грн.

12 грудня 2006 року державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Рішення суду боржник не виконав
по даний час.

В ході здійснення виконавчого
провадження державним виконавцем
встановлено, що боржник періодично
виїжджає за межі України

Державний виконавець просить суд
тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України.

Сторони згідно із ст.377-1 ЦПК України в
судове засідання не викликались,
державний виконавець подав заяву про
розгляд подання за його відсутності.

У зв'язку з цим, подання розглянуто в
порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Дослідивши матеріали подання суд
приходить до висновку, що в задоволенні
подання слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі Державної виконавчої служби
Любомльського районного управління
юстиції знаходиться виконавчий лист по
справі № 2-351/2006, виданий
Любомльським районним судом 04 грудня
2006 року, про стягнення з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 на утримання
двох дітей аліменти в сумі 100 грн.
щомісячно, починаючи з 10.10.2006 року і до
їх повноліття.

12 грудня 2006 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Згідно листа Управління державної
міграційної служби України у
Волинської області відомості про
видачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю
АДРЕСА_1 закордонного паспорту не
значаться.

Рухоме майно та земельні ділянки за
боржником не зареєстровані.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України
фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом.

На підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Тобто, виходячи зі змісту п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» даною нормою закону
передбачено можливість тимчасового
обмеження судом у праві виїзду
фізичної особи за поданням державного
виконавця виключно у випадку ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням.

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що на час розгляду подання
державним виконавцем не встановлено,
факт наявності у боржника закордонного
паспорта, відсутні відомості навіть
про обізнаність боржника із фактом
відкриття виконавчого провадження, як
це вимагає ч.1 ст.31 Закону України "Про
виконавче провадження", відсутні
докази вчинення державним виконавцем
дій щодо своєчасного і повного
виконання рішення суду, спрямованих на
виявлення та звернення стягнення на
наявне у боржника майно і кошти.

Отже, будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_2, умисно ухиляється від
виконання обов"язку сплатити належних
до стягнення з нього коштів в
матеріалах справи немає.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.
Громадянин України не може бути
позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Ст. 1 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» передбачено, що
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
цим Законом, та в'їхати в Україну. На
громадян України, які звернулися з
клопотанням про виїзд з України,
поширюються усі положення чинного
законодавства, вони користуються всіма
правами і несуть встановлені законом
обов'язки. За громадянами України
зберігаються на її території майно,
кошти, цінні папери та інші цінності, що
належать їм на праві приватної
власності. Будь-яке обмеження їх
громадянських, політичних, соціальних,
економічних та інших прав не
допускається.

Державним виконавцем у відповідності
до ст. 11 Закону України "Про виконавче
провадження" не використано надані
йому права у точній відповідності із
законом, не надано доказів на
підтвердження обставин умисного
ухилення боржника від виконання
рішення суду та намір вибути за межі
України з метою невиконання цього
рішення, а тому суд приходить до
висновку, що зазначене подання є
передчасним і в його задоволенні слід
відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного
виконавця ВДВС Любомльського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Особою, яка оскаржує ухвалу,
постановлену без її участі, апеляційна
скарга подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
О.С. Павлусь