АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Кусяк М.Д.

за участю прокурора Яроша В.П.,
представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
заступника Чернівецького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави в особі
органу, уповноваженого здійснювати
функції у спірних відносинах -
Міністерства оборони України до
Концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_1,
ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна та витребування
нерухомого майна за апеляційною
скаргою заступника Чернівецького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 18 грудня 2013 року, -

встановила:

У листопаді 2013 року заступник
Чернівецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України звернувся до
суду в інтересах позивача з позовом до
відповідачів, в якому просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу,
який укладено 21 квітня 2005 року між ДП
МОУ «Управління торгівлі Західного
оперативного командування», що входить
до Концерну «Військторгсервіс», а саме
філією «Чернівецький військовий торг
№46» в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути
до державної власності в особі
Міноборони України успадковане ними
нерухоме майно.

Посилався на те, що реалізація спірного
майна ОСОБА_5 відбулась

№22ц-333/2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Галичанський
О.І.

Категорія 19/20
Доповідач Чупікова В.В.

незаконно.

Зазначав, що 04 жовтня 2004 року Міністр
оборони України видав довіреність
начальнику Головного управління
торгівлі тилу Міністерства оборони
України Пукіру П.Н., якою уповноважив
його надавати дозволи на відчуження
майна, що закріплене за управлінням на
праві господарського відання.

18 жовтня 2004 року Пукір П.Н. надав дозвіл
начальнику ДП МОУ «Управління торгівлі
Західного оперативного командування»
Свідерському Г.М. на відчуження
гаражного господарства філії
«Чернівецький військовий торг № 46», що
розташоване по АДРЕСА_1 площею 2 214, 6
кв.м.

15 грудня 2004 року начальник ДП МОУ
«Управління торгівлі Західного
оперативного командування»
Свідерський Г.М. надав дозвіл №1149
начальнику філії «Чернівецький
військовий торг № 46» ОСОБА_3 провести
відчуження гаражного господарства
загальною площею 2 214, 6 кв.м., що
розташоване по АДРЕСА_1 на підставі
довіреністі від 15 грудня 2004 року за
№1150.

У довіреності за №1150 та в дозволі №1149
чітко було зазначено площу нерухомого
майна, що підлягає відчуженню 2 214, 6 кв.м.
Проте, при підрахунку площі майна, яке
було зазначено у спірному договорі
купівлі-продажу, виявлено
невідповідність площ, а саме: 2 388, 4 кв.м.,
що більше дозволеної до реалізації
площі нерухомого майна на 173, 8 кв.м.

17 лютого 2005 року супровідним листом
№140/ЮР/154 на виконання окремого
доручення Міністра оборони України від
12 лютого 2005 року повернуто до
адміністративного Департаменту
Міністерства оборони України оригінал
довіреності від 04 жовтня 2004 року.

Вважає, що ОСОБА_5 не може
вважатися добросовісним набувачем
спірного нерухомого майна в розумінні
ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки придбав
приміщення у юридичної особи, яка не
мала права здійснювати відчуження
зазначеного об'єкту нерухомості, а тому
нерухоме майно 86/100 частин нежитлових
будівель (гаражного господарства),
загальною площею 2 388, 4 кв.м., що
розташоване по АДРЕСА_1 підлягає
поверненню Концерну
«Військторгсервіс».

Позивач вважає,що на підставі
ст.1212 ЦК України спірне майно повинно
бути витребуване у спадкоємців
померлого ОСОБА_5- відповідачів у
справі.

Рішенням Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 18 грудня
2013 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції заступником
Чернівецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України подано
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати, як
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, та постановите
нове по суті заявлених вимог.

Посилається на те, що листом від 15
березня 2006 року за вих.№10/2-1698
начальника відділу Генеральної
прокуратури України підтверджується
та обставина, що 12 лютого 2005 року
окремим дорученням Міністр оборони
України скасував довіреність від 4
жовтня 2004 року №220/2071, надану Пукіру
П.Н., і остання повернута до
адміністративного Департаменту
Міністерства оборони України 17 лютого
2005 року.

Ураховуючи викладене, директор філії
«Управління торгівлі Західного
оперативного командування» концерну
«Військторгсервіс» Свідерський Г.М. не
мав достатніх повноважень надавати
ОСОБА_3 дозвіл проводити відчуження
гаражного господарства, а ОСОБА_3 у свою
чергу не мала повноважень на укладення
спірного договору.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник відповідачів ОСОБА_8
просить апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є
рішення,рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Загальні підстави визнання недійсними
угод і настання відповідних наслідків
встановлені статтями 215, 216 Цивільного
кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу,
відповідно до яких, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав
, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відмовляючи в задоволенні позову
заступника Чернівецького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави в особі
органу, уповноваженого здійснювати
функції у спірних відносинах -
Міністерства оборони України про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу 86/100 частин гаражного
господарства, суд першої інстанції
виходив з того, що повноваження на
відчуження спірного майна були надані
Статутом підприємства з дотриманням
процедури отримання дозволу на
відчуження цього майна та виходив з
того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не були стороною оспореного правочину,
набули право власності на спірне майно
в порядку спадкування.

Такий висновок суду першої інстанції
не відповідає обставинам справи та
зроблений з порушенням норм
матеріального права, що відповідно до
п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції
встановлено, що 21 квітня 2005 року між ДП
МОУ «Управління торгівлі Західного
оперативного командування», що входить
до Концерну «Військторгсервіс», а саме
філією «Чернівецький військовий торг
№46» в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу 86/100
частин нежитлових будівель (гаражного
господарства) загальною площею 2 388, 4
кв.м., вартістю 130 200 грн., що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.15-16/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер,
внаслідок чого відкрилася спадщина
/а.с.32/. 20 квітня 2011 року державним
нотаріусом Прядко І.І. видано свідоцтва
про право на спадщину за законом за
№1-334 та №1-336 дружині і сину померлого
по 1/3 та 2/3 вищезазначених частин
нежилих будівель загальною площею 1111,30
кв.м /а.с.33-34/.

До укладення вищезазначеного договору
купівлі-продажу гаражне господарство,
що знаходяться за адресою АДРЕСА_1
належало на праві власності державі в
особі Кабінету Міністрів України у
повному господарчому віданні
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Управління торгівлі
Західного оперативного командування»
та в користуванні філії «Чернівецький
військовий торг №46»(а.с.17,18).

Відповідно до п.п.4.2, 6.4. начальник
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Управління торгівлі
Західного оперативного командування»
розпоряджається майном відповідно до
чинного законодавства(а.с.10,12).

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів
України №8-92 від 15.12.1992 року «Про
управління майном, що є у
загальнодержавній власності»
визначено, що здійснення функцій щодо
управління майном, що є у
загальнодержавній власності,
покладено на міністерства та інші
підвідомчі Кабінету Міністрів органи
державної виконавчої влади.

Відповідно до наказу Міністра оборони
України №100 від 20.03.2004 року «Про
організацію представництва
Міністерства оборони України з
відповідними змінами, внесеними
наказом Міністра оборони України від
31.08.2004 року№377 право надавати дозволи
(погодження) на відчуження державного
майна, закріпленого за підприємствами
Міністерства оборони України, має
Міністр оборони України або за його
дорученням інші посадові (службові)
особи.

На підставі довіреності Міністра
оборони України №220/207 від 04.10.2004 року
начальник Головного Управління
торгівлі Тилу Міністерства оборони
України Пукір П.Н. був уповноважений
надавати дозволи на відчуження майна,
яке було закріплене за підприємствами
військової торгівлі. 18.10.2004 року
останнім було надано дозвіл начальнику
Державного підприємства Міністерства
оборони України «Управління торгівлі
Західного оперативного командування»
Свідерському Г.М. на проведення
відчуження гаражного господарства
філії «Чернівецький військовий торг
№46», яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 /а.с.22,26/.

Проте, станом на час проведення
публічних торгів та на час укладення
договору купівлі - продажу частини
вищезазначеного об'єкту нерухомого
майна від 21.04.2005 року довіреність
Міністра оборони України №220/207 від
04.10.2004 року та дозвіл на відчуження
спірного нерухомого майна були
скасовані Міністром оборони
України(а.с.28,29).

Разом з тим, станом на березень 2006 року
Генеральною прокуратурою України за
зверненням «Концерну
Війсьторгсервіс», як правонаступника
Головного управління торгівлі Тилу
Міністерства оборони України,
проводилася перевірка щодо законності
дій керівництва Головного управління
торгівлі Тилу Міністерства оборони
України після скасування Міністром
оборони України довіреності від 04.10.2004
року. За наслідками перевірки були
зроблені висновки щодо дійсності
тільки тих дозволів начальника
Головного Управління торгівлі Тилу
Міністерства оборони України Пукіра
П.Н. на відчуження майна, які були
видані до моменту скасування Міністром
оборони України довіреності від 04.10.2004
року (а.с.24.21).

З огляду на наведену відповідь
Генеральної прокуратури України на
а.с.21 колегія суддів приходить до
висновку, що Міністерство оборони
України та Генеральна прокуратура
України довідалися про порушення
права позивача оспореним правочином в
березні 2006 року, а за захистом цього
права звернулися в суд тільки в
листопаді 2013 року - після спливу
позовної давності, не вказавши
поважних причин пропущення позовної
давності.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

18.12.2013 року представник відповідачів
ОСОБА_8 звернувся до суду першої
інстанції з заявою про застосування
позовної давності (а.с.63а-63б).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що в задоволенні позову
заступника Чернівецького прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави в особі
органу, уповноваженого здійснювати
функції у спірних відносинах -
Міністерства оборони України до
Концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_1,
ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 21.04.2005 року слід
відмовити за спливом позовної
давності.

Оскільки відсутні підстави для
визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 21.04.2005 року
недійсним, то відсутні підстави,
передбачені ст.1212 ЦК України, для
витребування у відповідачів
спадкового майна у вигляді 86/100 частин
нежилих будівель(гаражного
господарства) загальною площею 1111.30
кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 215, 216, 203, 257, 267 ЦК
України та керуючись ст..ст.209, 218.309 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника
Чернівецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України
задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 18 грудня 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову заступника
Чернівецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Західного регіону України в інтересах
держави, в особі органу, уповноваженого
здійснювати функції у спірних
відносинах - Міністерства оборони
України до Концерну
«Військторгсервіс», ОСОБА_1, ОСОБА_2, з
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
витребування нерухомого майна
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: