Справа № 185/437/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд
Дніпропетровської області у
складі :

головуючого судді Шаповалової І.С.

при секретарі судового засідання
Булдаковій К.Е.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
суду цивільну справу за позовом
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк 'приватбанк' до
ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, в якій просив суд
винести рішення яким стягнути на
користь позивача з відповідача
заборгованість у розмірі 22093,12 грн. за
кредитним договором № б/н від 28.04.2006
року та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилається на те, що ним
згідно кредитного договору № б/н від
28.04.2006 року відповідачу було надано
кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Однак відповідач зобов'язання за
кредитним договором не виконав, станом
на 31.10.2013 року заборгованість за
кредитним договором становить 22093,12
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позові. У
судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги,
надав суду пояснення, що відповідають
змісту позовних вимог. Додатково
звернув увагу суду на п.9.12 Умов та
Правил надання банківських послуг та
на той факт, що останній раз платіж за
кредитним договором було здійснено
відповідачем в лютому 2009 року.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних вимог, просив відмовити в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

З'ясувавши обставини справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, та дослідивши
письмові докази по справі в
підтвердження вказаних обставин, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

У судовому засіданні встановлено, що
між позивачем та відповідачем був
укладений кредитній договір
договором № б/н від 28.04.2006 року, згідно
з яким відповідач отримав від позивача
кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони укладали правочин у формі
підписання заяви про надання
відповідачу банківських послуг у
вигляді платіжної картки
"Універсальна", яка використовується
для ініціалізації перерахунку коштів з
рахунку платника з метою оплати
товарів та послуг, перерахунку коштів
на рахунки інших осіб. Невід'ємною
частиною укладеного договору є додатки
до нього і, зокрема, Умови та Правила
надання банківських послуг, з якими
відповідач був ознайомлений, про що
свідчать його підписи під відповідним
текстом вищевказаної заяви (а.с.10-13).
Платіжну картку банк видав 05 вересня 2006
року.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, відповідач зобов'язання за
кредитним договором не виконав, станом
на 31.10.2013 року заборгованість за
кредитним договором становить 22093,12
грн., яка складається з
наступного: 4956,59 грн. - заборгованість
за кредитом; 15608,29 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
500 грн. - штраф (фіксована частина), 1028,24
грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач отримавши кредитні грошові
кошти належним чином не виконав
зобов'язання за кредитним договором
щодо повернення коштів, сплати
відсотків та комісії за користування
грошовими коштами, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, що
підтверджується розрахунком
заборгованості, доданого до позову, а
тому право позивача на отримання цих
коштів було порушено.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття
позовної давності, згідно з якою це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, спеціальна
позовна давність в один рік
встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України
відносно неустойки.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання починається зі спливом
строку виконання кредитного договору.

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умова договору про надання
кредитного ліміту на платіжну картку
про те, що строк дії картки не
визначений, не свідчить про те, що цей
договір не має строку виконання.

Крім того, відповідно до п.7 ч.11 ст.11
Закону України "Про захист прав
споживачів" кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року
зазначено, що враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", суди мають виходити з того,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Посилання позивача на п.9.12 Умов та
правил надання банківських послуг, за
яким кредитний договір діє на протязі 12
місяців з моменту його підписання та
вважається пролонгованим на той же
самий строк, якщо ні одна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору суд не може
врахувати, оскільки п. 9.12 зазначених
умов визначає кінцевий строк дії
договору, а не строк виконання
зобов'язання. Тим більш у п.5.4 Правил
користування платіжною карткою,
визначено, що строк погашення кредиту у
повному обсязі, проводиться не пізніше
останнього дня місяця вказаного на
платіжній картці.

Судом встановлено, що остання
транзакція за платіжною карткою
відповідача, тобто поповнення
карткового рахунку, було здійснено
позичальником 24.02.2009 року. Разом з цим,
ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду
із даним позовом лише 05.12.2013 року, тобто
з пропуском трирічного строку для
пред'явлення позову, а відповідач,
відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав
заяву про застосування строків
позовної давності, проте позивач не
ставив перед судом питання про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, інших строків
позовної давності ані кредитним
договором, ані умовами надання
банківських послуг, не передбачено. В
той час як стаття 259 ЦК України
передбачає необхідність укладення
договору про збільшення строку
позовної давності у письмовій формі.

Виходячи з вищенавведеного, суд
вважає, що позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" є такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 4-6, 57-60, 81, 88, 209, 212-215, 224,
225 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Суддя
І. С. Шаповалова