Справа №2-3985/11 06.03.2014 06.03.2014 06.03.2014
Провадження №22-ц/784/481/14
Головуючий у першій інстанції-Андрощук
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Романенко Ю.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 та його
представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 16 жовтня 2013 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про
повернення завдатку та відшкодування
шкоди

та за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_3, а уточнивши вимоги і
до ОСОБА_4, про повернення завдатку та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Позивач зазначав, що у квітні 2004 року
домовився з власницею ОСОБА_3 про
купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 за
суму, еквівалентну 8100 доларів США, та
сплатив власниці через її
представника - ОСОБА_4 протягом
квітня-червня 2004 року як завдаток суму,
еквівалентну 7 000 доларів США, та
сплатив борги за комунальні послуги на
суму, еквівалентну 600 доларів США.
Залишок він мав сплатити при укладенні
договору купівлі-продажу восени 2004
року, проте від укладення договору
відповідачка відмовилась. Рішенням
суду йому відмовлено в позові до ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
спірної квартири дійсним.

Посилаючись на те, що передані на
забезпечення виконання домовленості
щодо купівлі-продажу квартири 7000
доларів США були завдатком, а угоду у
жовтні 2004 року не було укладено з вини
відповідачів, позивач просив стягнути
з ОСОБА_3 111622 грн. завдатку ( еквівалент
14 000 США) та 4783,80 грн. ( еквівалент 600
доларів США), а з ОСОБА_4 5000 грн.
моральної шкоди ( а.с.111-112).

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася з
зустрічним позовом про відшкодування
заподіяної позивачем матеріальної та
моральної шкоди. Відповідачка
посилалась на те, що з червня 2004 року по
травень 2012 року ОСОБА_1 з сім'єю
проживав в спірній квартирі за
договором оренди. Проте він порушив
договірні зобов'язання - орендну плату
не вносив, комунальні послуги не
оплачував, демонтував опалювальну
систему та вчасно не звільнив квартиру.

Посилаючись на заподіяння шкоди
неправомірними діями ОСОБА_1 та
уточнивши позовні вимоги у квітні 2013
року, ОСОБА_3 просила стягнути з
позивача 25 536 грн. орендної плати, 6 569,44
грн. комунальних платежів, 38 368,99 грн.
вартості відновлювальних робіт, 264 246
грн. втраченої вигоди та 10 000 грн.
моральної шкоди (а.с.118-119).

До участі в справі як відповідача
залучено ОСОБА_4

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 16 жовтня 2013 року позови
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволені частково. З
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 60 594,
80 грн. авансу та 1 500 грн. витрат на
правову допомогу. З ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 стягнуто 798 грн. орендної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила
рішення скасувати та задовольнити її
позов. Апелянт посилалась на те, що суд
першої інстанції не врахував, що
договір купівлі-продажу не був
укладений з вини ОСОБА_1, завдаток
отримували інші особи, а ОСОБА_1
незаконно користувався квартирою до
травня 2012 року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_3(
а.с.13).

У квітні 2004 року ОСОБА_1 домовився з
власницею про купівлю квартири за суму
еквівалентну 8100 доларів США.

На виконання умов попередньої
домовленості протягом квітня - червня
2004 року ОСОБА_1 передав дочці ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 авансові платежі в загальній
сумі 37 240 грн., з визначеним
еквівалентом у валюті - 7000 доларів США,
а також сплатив заборгованість за
комунальними платежами, яку сторони
визначили в розмірі 3192 грн. та
зазначили валютний еквівалент - 600
доларів США.

Отримання представником продавця
-ОСОБА_4 зазначеної загальної суми
підтверджено договором передачі
авансу ( а.с.9), який сторони фактично
уклали наприкінці червня 2004 року, але
датою зазначили 7 квітня 2004 року, коли
була передана перша частина авансових
платежів ( а.с.10). Сторони також
визначили дату укладення договору - до
30 вересня 2004 року зі сплатою залишку
вартості об'єкту продажу в розмірі
еквівалентному 500 доларів США.

Повноваження на представництво
інтересів власниці ОСОБА_3 її дочкою
ОСОБА_4 підтверджено довіреністю від 15
червня 2004 року (а.с.14).

Факт отримання представником ОСОБА_4
вищезазначеної суми та сплату ОСОБА_1
комунальних платежів відповідачка
ОСОБА_3 не заперечувала.

В подальшому договору купівлі-продажу
квартири між сторонами укладено не
було.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 лютого 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 4 травня 2011 року ОСОБА_1
відмовлено у задоволенні позову про
визнання угоди такою, що відбулася, та
визнання права власності на квартиру.

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
передані ОСОБА_1 кошти на виконання
домовленості щодо придбання квартири є
авансом, а тому у зв'язку з не
укладенням договору купівлі-продажу
квартири ці кошти підлягають
поверненню позивачу в розмірах,
зазначених в письмовій угоді.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції про те, що повернення
авансових платежів має здійснюватись з
урахуванням курсу іноземної валюти на
час розгляду справи.

Так, зі змісту письмових угод сторін
вбачається, що авансові платежі
здійснювались в національній валюті -
гривні з зазначенням еквіваленту в
іноземній валюті. Погашення
заборгованості позивачем за
комунальні послуги також
здійснювалось в національній валюті, і
ці кошти були зараховані сторонами в
рахунок вартості предмета продажу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
поверненню ОСОБА_1 підлягають суми,
зазначені в письмовій угоді, а саме 37240
грн. та 3192 грн., а всього 40 432 грн.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги посилання апелянта ОСОБА_3 на те,
що передані позивачем кошти є
завдатком, який не має повертатись
відповідно до частини 1 статті 570 ЦК.

Згідно зі статтею 570 ЦК завдатком є, в
тому числі, сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Отже,
внесення завдатку як способу виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку наявності зобов'язання, яке б
мало випливати із договору, який
укладено сторонами. Якщо не буде
установлено, що сума, сплачена в
рахунок належних платежів, є завдатком,
вона вважається авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу
квартири в установленому порядку між
сторонами не укладався, то передані
позивачем грошові кошти є авансом.

Не можуть вважатись обґрунтованими і
доводи ОСОБА_3 про те, що грошових
коштів вона особисто не отримувала, а
повноважень ОСОБА_4 не давала.

Факт отримання всієї суму авансу дочка
відповідачки - ОСОБА_4 підтвердила
своїм підписом у договорі передачі
авансу ( а.с.9), який фактично складався
наприкінці червня 2004 року, а
повноваження останньої підтверджені
дорученням ОСОБА_3 від 15 червня 2004 року
(а.с.14).

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 поселився в квартирі на
умовах оренди лише на строк до
визначеної сторонами дати укладення
договору купівлі-продажу (до 30 вересня
2004 року), а тому стягнув з нього орендну
плату за період з липня по вересень 2004
року в розмірі 798 грн.

Заяв від ОСОБА_1 про застосування
позовної давності не надходило.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги посилання ОСОБА_3 на договір
оренди від 30 червня 2004 року (а.с.15), як
підставу для стягнення орендної плати
в розмірі 50 доларів США щомісячно за
період до травня 2014 року, оскільки умов
орендної плати ця угода взагалі не
містить.

Рішення суду в частині зустрічних
вимог позивач ОСОБА_1 не оскаржує.

Отже, підстав для збільшення розміру
стягнення орендної плати колегія
суддів не вбачає.

Обгрунтованим є і висновок суду першої
інстанції про недоведеності
зустрічних вимог ОСОБА_3 про стягнення
з ОСОБА_1 боргу за комунальні послуги
за період його фактичного проживання в
розмірі 6 569,44 грн., оскільки розрахунку
боргу та доказів на підтвердження
зазначених сум відповідачка ОСОБА_3 не
надала.

Недоведений відповідачкою і розмір
заподіяних збитків внаслідок
демонтажу системи опалення.

Матеріали справи не містять доказів
необхідності проведення ремонтних
робіт, їх характеру, обсягу, причинного
зв'язку з діями ОСОБА_1 та фактичних
витрат відповідачки.

Таким чином, підстав для зміни судового
рішення в цій частині та стягнення 38
368,99 грн. витрат на систему опалення
колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта щодо вимог про
відшкодування моральної шкоди також
були предметом судового розгляду, а
висновки викладені в мотивувальній
частині судового рішення.

Судом також стягнуто на користь
позивача 1500 грн. судових витрат. Проте з
таким застосуванням правил статті 88
ЦПК погодитись не можна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 понесені судові витрати в
розмірі 1 513, 46 грн., а ОСОБА_3 - 1 310 грн.

Застосовуючи принцип пропорційності
присудження судових витрат з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 підлягають стягненню
394,31 грн.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 16 жовтня 2013 року в
частині позову ОСОБА_1 та судових
витрат змінити. Зменшити стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 60 594,80 грн. до
40 432 грн. авансу. Зменшити стягнення
судових витрат з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 до 394, 31 грн.

Рішення суду в іншій частині залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді