Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року Справа №607/18185/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді
В.М. Братасюка

секретаря сз
І.М. Дилієвської

за участю позивачки ОСОБА_2,
представника позивачки ОСОБА_3,
представників відповідачів Магдич О.О.,
Лучко М.І., Котика О.С., Дяків О.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі справу за
позовом ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства «Комунальник 3» ГТОВ
«Мрія», Дочірнього підприємства
«Комунальник 2» ГТОВ «Мрія», Дочірнього
підприємства «Комунальник 1» ГТОВ
«Мрія» про визнання незаконним
звільнення з роботи, скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу,
зобов'язання вчинити дії, стягнення
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу, -

встановив:

В провадженні Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області перебуває позов ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Комунальник
3» ГТОВ «Мрія», Дочірнього підприємства
«Комунальник 2» ГТОВ «Мрія»,
Дочірнього підприємства «Комунальник
1» ГТОВ «Мрія», з врахуванням уточнених
позовних вимог від 25.12.2013 року, про

- зобов'язання Дочірнього підприємства
«Комунальник 2» ГТОВ «Мрія», Дочірнього
підприємства «Комунальник 1» ГТОВ
«Мрія» виплатити ОСОБА_2 середній
заробіток, за час фактичної затримки
при звільненні по час фактичного
розрахунку, в сумі 1146, 32 гривень, та 1146, 32
гривень, відповідно

- визнання звільнення ОСОБА_2 з
Дочірнього підприємства «Комунальник
3» ГТОВ «Мрія» за п.2 ст. 41 КЗпП України
незаконним, скасування наказу про
звільнення з роботи за № 10 від 06.09.2013
року

- поновлення ОСОБА_2 в Дочірньому
підприємстві «Комунальник 3» ГТОВ
«Мрія» на посаді бухгалтера з
нарахування заробітної плати

- зобов'язання Дочірнього підприємства
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія» виплатити
на користь ОСОБА_2 3857, 28 гривень
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 06.09.2013 року по день
постановлення судового рішення

- стягнення з Дочірнього підприємства
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія» на користь
ОСОБА_2 10 000 гривень моральної шкоди, 1000
гривень витрат на правову допомогу

В обгурнутвання позовву посилається на
ту обставину, що позивачку
відповідачем ДП «Комунальник 3 « ГТОВ
«Мрія» незаконно звільнено з роботи на
підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України , без
врахування тієї обставини, що
позивачка не виконувала трудові
обов'язки із безпосереднього
приймання, зберігання, транспортування
та обслуговування товарно -
матеріальних цінностей на
підприємстві, та відсутні належні і
допустимі докази вчинення позивачкою
кримінального правопорушення
підробки та подання довідки про доходи
з метою отримання кредиту.

Крім того позивача зазначає, що при її
звільненні з роботи не було дотримано
вимог ст. 184 КЗпП України, зокрема не
було враховано, що остання сама виховує
та утримує двох дітей.

Також позивачка зазначає, що
відповідачів Дочірньє підприємство
«Комунальник 2» ГТОВ «Мрія», Дочірнє
підприємство «Комунальник 1» ГТОВ
«Мрія» слід зобов'язати виплатити
позивачці середній заробіток, за час
фактичної затримки при звільненні по
час фактичного розрахунку, в сумі 1146, 32
гривень, та 1146, 32 гривень, оскільки
належні їй суми заробітної плати
фактично виплачено позивачці лише
більш ніж через місяць після її
звільнення з роботи.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
в повної обсязі, і з мотивів,
викладених в позовній заяві, просить
позов задовольнити.

Представники відповідачів в судовому
засіданні подали письмові заперечення
проти позову, в задоволенні позовних
вимог до ДП «Комунальник3» ГТОВ «Мрія»
просять відмовити за безпідставністю,
пояснивши, що звільнення позивачки по
п. 2 ст. 41 КЗпП України здійснено з
дотриманням вимог закону, а щодо вимоги
про зобов'язання відповідачів Дочірє
підприємство «Комунальник 2» ГТОВ
«Мрія», Дочірнє підприємство
«Комунальник 1» ГТОВ «Мрія» слід
зобов'язати виплатити позивачці
середній заробіток, за час фактичної
затримки при звільненні по час
фактичного розрахунку, в сумі 1146, 32
гривень, та 1146, 32 гривень - просять суд
застосувати позовну давність та
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
всесторонньо, повно та об'єктивно
дослідивши докази у справ, суд
встановив наступні обставини справи.

27.02.2009 року наказом за № 5 позивачку, за
її заявою, прийнято на роботу
бухгалтером у ДП «Комунальник 1» ГТОВ
«Мрія» на посаду бухгалтера на 0, 5
ставки.

У відповідності до поданої ОСОБА_2
заяви та наказу по ДП «Комунальник 1»
ГТОВ «Мрія», 01.09.2009 року позивачку
переведено на 0, 25 ставки на посаду
бухгалтера ДП «Комунальник 1» ГТОВ
«Мрія», та цього ж дня за її заявою
прийнято на посаду бухгалтера на 0, 25
ставки у ДП «Комунальник 2» ГТОВ «Мрія».

Згідно поданої ОСОБА_2 заяви та наказу
по ДП «Комунальник 3» ГТОВ «Мрія», з
01.04.2011 року позивачку переведено з
посади сумісника на основне місце
роботи у ДП «Комунальник 3» ГТОВ «Мрія»
на посаду бухгалтера 0, 5 ставки.

Надалі 23.01.2013 року позивачку за згодою
сторін, звільнено з роботи з ДП
«Комунальник 1» та «Комунальник2» ГТОВ
«Мрія».

Сторонами спору визнано ту обставину,
що при звільненні з ДП «Комунальник 1»
та «Комунальник2» ГТОВ «Мрія», належну
при звільненні заробітну плату
позивачці було виплачено лише 01.03.2013
року, тобто виплату затримано на 28 днів,
а тому, в силу ст. 61 ЦПК України, даний
факт доказування не потребує.

Крім того, наказом по ДП «Комунальник 3»
ГТОВ «Мрія», позивачку звільнено з
роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України з 06.09.2013
року, у зв'язку з втратою довір'я до неї.

Вирішуючи спір суд виходить з
наступного.

Щодо вимог позивачки про незаконність
звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Вищезазначено, що наказом за № 10 по ДП
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія», позивачку
звільнено з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП
України з 06.09.2013 року, у зв'язку з
втратою довір'я до неї.

Звільненню передували наступні події.

Голові профспілкового комітету ГТОВ
«Мрія», за вх.№ 263 від 06.09.2013 року,
надійшло подання директора ДП
«Комунальник3» ГТОВ «Мрія» про надання
згоди на звільнення позивачки за п. 2 ст.
41 КЗпП України.

Подання мотивоване тією обставиною, що
ОСОБА_2 маючи доступ до печатки
підприємства, з метою отримання
кредиту у кредитній спілці «Тернопіль
2004» підробила та подала довідку про
доходи (арк.. справи 88), де вказала
неправдиву інформацію щодо розміру
заробітної плати та власноруч
поставила підписи за керівника та
головного бухгалтера підприємства.
(арк. справи 84).

Подання було предметом розгляду
спільного засідання адміністрації та
профкому ГТОВ «Мрія» від 06.09.2013 року
(арк.. справи 83), й рішенням, оформленим
протоколом, адміністрації ДП
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія», надано
згоду на звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ст. 41
КЗпП України.

В ході засідання ОСОБА_2 відмовилася
надавати письмові пояснення, однак
визнала факт підробки та подачі
документа для отримання кредиту,
мотивуючи тією обставиною, що їй було
затримано виплату заробітної плати. а
позивачці були необхідні кошти на
оздоровлення дітей.

Факт спільного засідання
адміністрації та профкому ГТОВ «Мрія»
додатково стверджується наявним у
справі та дослідженим в судовому
засіданні відеозаписом, й показами
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 ОСОБА_15

Також судом встановлено, що за
зверненням керівника ГТОВ «Мрія», за
фактом виготовлення та подання
підробленого документа, слідчим СВ
УМВС України в Тернопільській області
відкрите кримінальне провадження №
10003539, й 27 грудня 2013 року, ОСОБА_2
оголошено повідомлення про підозру у
вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.
358 КК України, та ч.4 ст. 358 КК України.

Відповідно ч.2 ст. 41 КЗпП України,
працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, може бути
звільнений, якщо він вчинив винні дії,
які дають підставу для втрати до нього
довіри з боку власника або
уповноваженого ним органу.

При розгляді справ про поновлення на
роботі осіб,

звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП,
судам слід враховувати,

що розірвання трудового договору з
цих підстав не є заходом

дисциплінарного стягнення і тому
вимоги статей 148, 149 КЗпП про

строк і порядок застосування
дисциплінарних стягнень на ці випадки

не поширюються. Разом з тим при
вирішенні справ про звільнення з

цих підстав суди мають брати до уваги
відповідно час, що пройшов з

моменту вчинення винних дій чи
аморального проступку, наступну

поведінку працівника і інші конкретні
обставини, що мають значення

для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір'я
(п.2 ст.41 КЗпП) суд може

визнати обгрунтованим, якщо
працівник, який безпосередньо

обслуговує грошові або товарні
цінності (зайнятий їх прийманням,

зберіганням, транспортуванням,
розподілом і т.п.) вчинив умисно

або необережно такі дії, які дають
власнику або уповноваженому ним

органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення

правил проведення операцій з
матеріальними цінностями). При

встановленні у передбаченому законом
порядку факту вчинення

працівниками розкрадання,
хабарництва і інших корисливих

правопорушень ці працівники можуть
бути звільнені з підстав втрати

довір'я до них і у тому випадку, коли
зазначені дії не пов'язані з

їх роботою - наголошує Верховний Суд
України в п. 28 Постанови Пленуму «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» №9 від 06.11.1992 року (із змінами та
доповненнями).

Відтак Верховний Суд України до
поняття «обслуговування» товарно -
матеріальних цінностей відносить їх
розподіл.

Вищезазначено, що позивачка ОСОБА_2 на
ДП «Комунальник 3» ГТОВ «Мрія» займала
посаду бухгалтера

Із позивачкою ОСОБА_2, як бухгалтером,
та відповідачем ДП «Комунальник 3»
ГТОВ «Мрія» укладено договір повної
матеріальної відповідальності від
01.03.2009 року (арк. справи 108).

Згідно посадової інструкції
бухгалтера з нарахування заробітної
плати, обов'язки котрого фактично
виконувала позивачка, а саме п. 1
розділу 2, на бухгалтера з нарахування
заробітної плати покладається облік
заробітної плати згідно діючого
законодавства, та виготовлення
бухгалтерських звітів.

Крім того, згідно пояснення головного
бухгалтера ДП «Комунальник 3» ГТОВ
«Мрія» (арк.. справи 162) вбачається, що до
обов'язків позивачки, як бухгалтера,
входило нарахування заробітної плати
працівникам відповідно табелю обліку
робочого часу, розрахунок єдиного
соціального внеску, податку з доходів
фізичних осіб.

Від правильності розподілу даних
коштів безпосередньо залежать майнові
інтереси підприємства, яке несе
відповідальність, в т.ч. матеріальну у
вигляді штрафів за своєчасність та
правильність нарахування та виплати
заробітної плати та податків і зборів
із цим пов'язаних.

Суд зазначає, що жоден з нормативно -
правових актів не надає чіткого
переліку осіб, які безпосередньо
обслуговують грошові, товарні або
культурні цінності.

Посилання позивачки у свої поясненнях
на запереченнях проти задоволення
позову про неправомірність укладання з
нею договору про повну матеріальну
відповідальність, оскільки її посада
не входить до переліку осіб, з якими,
згідно змісту Постанови органів влади
СРСП від 28.12.1977 року за № 44724 (чинної на
території України), судом оцінюється
критично - критичність оцінки полягає в
тому, що з формальної точки зору даний
перелік встановлює осіб з якими може
бути укладено договір про повну
матеріальну відповідальність і ніяким
чином не пов'язаний із ст. 41 КЗпП
України, крім того у тексті самої
постанови немає посилань на відповідну
статтю. По - друге, з об'єктивної точки
зору не всі посади та роботи перелічені
в даному нормативному акті пов'язані з
безпосереднім обслуговуванням грошей,
товарів або культурних цінностей.

Окремо суд наголошує, що підставою для
розірвання трудового договору за п.2 ст.
41 КЗпП України, є здійснення
працівником винних дій, тобто втрата
довіри повинна бути заснована на
конкретних фактах, підтверджених
доказами.

У згадуваній вище постанові Пленум
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» №9
від 06.11.1992 року, також роз'яснює, що при
встановленні факту вчинення
корисливих правопорушень працівники
можуть бути звільнені з підстав втрати
довір'я до них і тоді, коли зазначені
дії не пов'язані з їх роботою.

Уся сукупність доказів у справі, в т.ч.
самі довідки про заробітну плату
ОСОБА_2, її особисті пояснення дані в
суді та засіданні профкому, пояснення
свідків, письмові докази свідчать про
вчинення нею винних дій, які дають
підстави для втрати до неї збоку
власника підприємства або
уповноваженого ним органу довір'я.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що
хоча вчинення ОСОБА_2 підробки та
подання довідки про доходи не
спричинило безпосередньої шкоди
відповідачу, такими діями позивачка,
займаючи посаду бухгалтера, котрий
здійснює нарахування заробітної плати
працівникам відповідно табелю обліку
робочого часу, розрахунок єдиного
соціального внеску, податку з доходів
фізичних осіб - втратила довір'я
роботодавця, відповідача ДП
«Комунальник3» ГТОВ «Мрія», а тому
системний аналіз доказів дозволяє суду
зробити висновок про відсутність
підстав до задоволення позову в
частині:

- визнання звільнення ОСОБА_2 з
Дочірнього підприємства «Комунальник
3» ГТОВ «Мрія» за п.2 ст. 41 КЗпП України
незаконним, скасування наказу про
звільнення з роботи за № 10 від 06.09.2013
року

- поновлення ОСОБА_2 в Дочірньому
підприємстві «Комунальник 3» ГТОВ
«Мрія» на посаді бухгалтера з
нарахування заробітної плати

- зобов'язання Дочірнього підприємства
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія» виплатити
на користь ОСОБА_2 3857, 28 гривень
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 06.09.2013 року по день
постановлення судового рішення

- стягнення з Дочірнього підприємства
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія» на користь
ОСОБА_2 10 000 гривень моральної шкоди.

Також суд не бере до уваги посилання
позивачки на недотримання гарантій при
її звільненні, передбачених ч.3 ст. 184
КЗпП України, то суд вважає, що
позивачка не володіє статусом одинокої
матері, оскільки нею належними та
допустимими доказами не доведено
позбавлення її дітьми батьківської
опіки, того, що батько дітей ОСОБА_16 є
позбавленим батьківських прав, а
відтак в силу ст. 180- 197 Сімейного
Кодексу України, є законним опікуном.

Щодо зобов'язання Дочірнього
підприємства «Комунальник 2» ГТОВ
«Мрія», Дочірнього підприємства
«Комунальник 1» ГТОВ «Мрія» виплатити
ОСОБА_2 середній заробіток, за час
фактичної затримки при звільненні по
час фактичного розрахунку, в сумі 1146, 32
гривень, та 1146, 32 гривень, відповідно,
суд зазначає таке.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.02.2012 року за № 4-рп2012, дано
офіційне тлумачення положень статті 233
КЗпП України, у взаємозв'язку з
положеннями статтей 117, 137 цього
Кодексу.

Зокрема КСУ визначив, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями статтей 117,
137 цього Кодексу, слід розуміти так, що
для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої цим моральної
шкоди, встановлено тримісячний строк
перебіг якого починається з дня, коли
звільнений працівник дізнався чи
повинен був дізнатися про те, що
власник або уповноважений ним орган, з
вини якого сталася затримка виплати
всіх належних при звільненні сум,
фактично з ним розрахувався.

Вищезазначено, що 23.01.2013 року позивачку
за згодою сторін, звільнено з роботи з
ДП «Комунальник 1» та «Комунальник2»
ГТОВ «Мрія»; при звільненні з ДП
«Комунальник 1» та «Комунальник2» ГТОВ
«Мрія», належну при звільненні
заробітну плату позивачці було
виплачено лише 01.03.2013 року, тобто
виплату затримано на 28 днів, а тому, в
силу ст. 61 ЦПК України, даний факт
доказування не потребує.

Представники відповідачів у
запереченнях проти задоволення позову
просять суд застосувати позовну
давність до даних вимог позивачки.

Враховуючи ту обставину, що позивачку
звільнено з ДП «Комунальник 1» та
«Комунальник2» ГТОВ «Мрія» 23.01.2013 року,
а фактичний розрахунок при звільненні
проведено лише 01.03.2013 року - саме з
даного часу слід обраховувати
тримісячний строк на звернення до суду
з заявою про вирішення трудового спору.

Позивачка заявила відповідну вимогу до
суду лише в жовтні 2013 року, що
стверджується штампом канцелярії
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області на примирнику
позовної заяви, тобто з пропуском
встановленого законом тримісячного
строку на звернення з заявою про
вирішення трудового спору.

Належних та допустимих доказів
поважності пропуску даного строку
стороною позивача суду не наведено, а
тому, з підстави пропуску ОСОБА_2
визначеного ст. 233 КЗпП України строку
звернення до суду для вирішення
трудового спору, в задоволенні вимоги
про зобов'язання Дочірнього
підприємства «Комунальник 2» ГТОВ
«Мрія», Дочірнього підприємства
«Комунальник 1» ГТОВ «Мрія» виплатити
ОСОБА_2 середній заробіток, за час
фактичної затримки при звільненні по
час фактичного розрахунку, в сумі 1146, 32
гривень, та 1146, 32 гривень, відповідно,
слід відмовити.

Керуючись ст.. 3, 10, 11, 60, 212, 222 ЦПК
України, ст. 41, 233, 235-238 Кодексу законів
про працю України, Постановою Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» №9
від 06.11.1992 року із змінами та
доповненнями, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Комунальник
3» ГТОВ «Мрія», Дочірнього підприємства
«Комунальник 2» ГТОВ «Мрія»,
Дочірнього підприємства «Комунальник
1» ГТОВ «Мрія» про:

- зобов'язання Дочірнього підприємства
«Комунальник 2» ГТОВ «Мрія», Дочірнього
підприємства «Комунальник 1» ГТОВ
«Мрія» виплатити ОСОБА_2 середній
заробіток, за час фактичної затримки
при звільненні по час фактичного
розрахунку, в сумі 1146, 32 гривень, та 1146, 32
гривень, відповідно

- визнання звільнення ОСОБА_2 з
Дочірнього підприємства «Комунальник
3» ГТОВ «Мрія» за п.2 ст. 41 КЗпП України
незаконним, скасування наказу про
звільнення з роботи за № 10 від 06.09.2013
року

- поновлення ОСОБА_2 в Дочірньому
підприємстві «Комунальник 3» ГТОВ
«Мрія» на посаді бухгалтера з
нарахування заробітної плати

- зобов'язання Дочірнього підприємства
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія» виплатити
на користь ОСОБА_2 3857, 28 гривень
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 06.09.2013 року по день
постановлення судового рішення

- стягнення з Дочірнього підприємства
«Комунальник 3» ГТОВ «Мрія» на користь
ОСОБА_2 10 000 гривень моральної шкоди, 1000
гривень витрат на правову допомогу

- відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Тернопільської області шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції у 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк