Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/291/14
Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 01 серпня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
які діють в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, який згодом уточнив, та в якому
остаточно просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ZPВGG8 від 21.02.2008 року в розмірі 305171
грн. 79 коп. звернути стягнення на
будинок загальною площею 17,40 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки (на підставі договору іпотеки
№ZPВGG8 від 21.02.2008 року) Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "ПриватБанк" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) в порядку,
визначеному ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», за ціною, що буде встановлена
за згодою ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», або на підставі оцінки
майна, з отриманням витягу з Державного
реєстру прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючого
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки; виселити ОСОБА_3, 1970 року
народження, ОСОБА_4, 1974 року народження,
ОСОБА_5, 1998 року народження, ОСОБА_6, 2003
року народження, з житлового будинку
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку за вказаною адресою в органах
Державної міграційної служби України;
стягнути з відповідачів на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» судові
витрати.

В позові представником позивача
зазначено, що відповідно до укладеного
договору ZPВGG8 від 21.02.2008 року
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 151500
грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 21.02.2028 року. Відповідач
зобов'язалася погашати отриманий
кредит щомісячно, відповідно до
графіка. Однак, вона порушила умови
даного кредитного договору, у зв'язку з
чим заборгованість відповідача
перед позивачем станом на 12.06.2012 року
становить 305171 грн.79 коп. Крім того, між
позивачем та відповідачем ОСОБА_3 21.02.2008
року був укладений договір іпотеки,
предметом якого став будинок загальною
площею 17,40 кв.м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 У зв'язку з тим, що
відповідачка ОСОБА_3 не виконує
зобов'язання перед позивачем щодо
повернення кредиту, то банк вважав за
можливе звернути стягнення на предмет
іпотеки.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» за довіреністю
Бучакчийський С.В. уточнені позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про слухання справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення, заяв
про розгляд справи за їх відсутності чи
про відкладення слухання справи до
суду не надходило.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 01 серпня
2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №ZPВGG8 від
21.02.2008 року в розмірі 305171 грн. 79 коп.
звернуто стягнення на будинок
загальною площею 17,40 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки (на підставі договору іпотеки
№ZPВGG8 від 21.02.2008 року) Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) в порядку,
визначеному ст.38 Закону України «Про
іпотеку», за ціною, що буде встановлена
за згодою ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», або на підставі оцінки
майна, з отриманням витягу з Державного
реєстру прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючого
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Виселено ОСОБА_3, 1970 року народження,
ОСОБА_4, 1974 року народження, ОСОБА_5, 1998
року народження, ОСОБА_6, 2003 року
народження, з житлового будинку
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку за вказаною адресою в органах
Державної міграційної служби України.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» судові витрати в сумі 3159
грн. 02 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
пославшись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить оскаржуване рішення суду
першої інстанції скасувати та передати
справу на новий розгляд у Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області
у іншому складі суду;

Повністю відмовити позивачу у
задоволенні позовної вимоги про
виселення її та її дітей із зняттям з
реєстрації обліку у відділі ДМСУ,
оскільки вона проживає у цьому будинку
на законних підставах з двома
неповнолітніми доньками, 1998 року
народження, і 2008 року народження;

Відмовити позивачу в повному обсязі в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з неї суми судових витрат у
сумі 3159 грн. 02 коп.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольнивши позов в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції виходив
з наступного.

Статтею ст.15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справу в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України особа
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Укладання між Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 кредитного
договору №ZPВGG8 від 21.02.2008 року
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати повернення частини позики, що
залишилась, та сплати процентів,
належних йому відповідно до ст. 1048
цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 12.06.2012 року складає
305171 грн. 79 коп., у тому числі: 150862 грн. 01
коп. - заборгованість за кредитом, 122071
грн. 80 коп.- заборгованість по процентам
за користування кредитом; 32237 грн. 98 коп.
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Також судом встановлено, що 21.02.2008 року,
в забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору, між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
договір іпотеки, предметом якого
виступив будинок загальною площею 17,40
кв.м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до п.37. Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України «Про іпотеку»
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення
(частина третя статті 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням статті 124
Конституції України.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Частиною 2 цієї
статті передбачено, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про
іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Вартість предмету іпотеки сторонами
іпотечного договору узгоджена,
визначена шляхом проведення оцінки та
становить 202000 грн. 00 коп. (п.1.3.2 договору
іпотеки).

Відповідно до ст.41 Закону України «Про
іпотеку» реалізація предмета іпотеки,
на який звертається стягнення за
рішенням суду, проводиться, якщо інше
не передбачено рішенням суду, шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження», з дотриманням
вимог цього закону.

Зважаючи на те, що розмір
заборгованості за кредитом більший
вартості заставного майна, та
враховуючі зазначені обставини по
справі суд прийшов обгрунтованого
висновку, що з урахуванням принципу
співмірності та виваженості, необхідно
задовольнити позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що судом при
ухваленні оскаржуваного рішення суду
були порушені норми процесуального
права,зокрема, стаття 224 ЦПК України,
тобто при ухваленні рішення за умови
відсутності відповідачів повинно бути
застосовано заочний розгляд справи.
При цьому послався на те, що 01.08.2013 року
при розгляді справи не було жодного
відповідача з 4-ох. Але, незважаючи на
це, суд розглянув справу за звичайною
процедурою і ухвалив звичайне рішення.

Колегія суддів при вирішенні
цього питання виходить з наступного.

Заочне рішення у справі ухвалюється у
разі наявності двох умов:

1) якщо належним чином повідомлений
відповідач(і) не з'явився у судове
засідання або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані судом
неповажними;

2) якщо позивач не заперечує проти
заочного розгляду справи (ст.224 ЦПК
України). При незгоді позивача на
розгляд справи у заочному порядку за
умови, що відповідач(і) не з'явився без
поважних причин у судове засідання, у
суду є всі підстави розглянути
цивільну справу у загальному порядку
без участі відповідача (ч.4 ст. 169 ЦПК, ч.2
ст.173 України).

Враховуючи те, що позивач заперечував
проти заочного розгляду справи, суд
першої інстанції розглянув у
загальному порядку позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Позиція відповідачів
щодо заявленого позову викладена у
зустрічній позовній заяві.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Разом із тим, згідно із ч.3 ст.309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права є підставою для скасування чи
зміни рішення суду, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Тобто, навіть за наявності
допущення судом такого порушення норм
процесуального права (ухвалення
звичайного рішення замість заочного) в
даному випадку не призвело б до
неправильного вирішення справи в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Прохання апелянта після
скасування оскаржуваного рішення суду
першої інстанції передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції
у іншому складі суду не може бути
задоволено з огляду на відсутність
таких повноважень у суду апеляційної
інстанції.

Доводи апелянта щодо неправомірності
підвищення процентної ставки за
договором від 21.02.2008 року про іпотечний
кредит спростовуються положеннями п.8.8
цього договору. За положень п.8.8
договору у випадку, якщо права
кредитора за цим договором не будуть
відступлені на користь будь-якої
третьої особи, Кредитор має право
змінити розмір відсоткової ставки до
розміру звичайної процентної ставки,
що встановлена у Кредитора для таких
видів кредитів у порядку визначеному
п.8.9. Пункт 8.9 договору передбачений
саме односторонній порядок зміни
відсоткової ставки за умови
повідомлення боржника. Факт отримання
31.07.2008 р. повідомлення банку №20.1.3.2/6-11793
про зміну відсоткової ставки визнає
апелянт. За положень ч.і ст.61 ЦПК
України обставити, визнані сторонами,
не підлягають доказуванню.

Після отримання повідомлення про
підвищення % ставки апелянт не надав
позивачу заяв про свою незгоду із
підвищенням процентної ставки, а тому
прийняв нові умови зобов'язання, які
передбачали збільшення плати за
користування кредитом.

На час отримання відповідачем
повідомлення про збільшення % ставки у
законодавстві України не було жодних
обмежень для фінансових установ на
збільшення плати за користування
кредитом в односторонньому порядку.
Зокрема, право на таке збільшення прямо
передбачалося такими
нормативно-правовими актами:

статтею 651 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміна договору
дозволяється лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлене договором або
законом;

статтею 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» встановлено, що в
договорі на надання споживчого
кредиту може зазначатися, що процентна
ставка за кредитом може змінюватися в
залежності від зміни облікової ставки
Національного банку України або в
інших випадках.

Як зазначалося вище, пункти 8.8., 8.9
договором від 21.02.2008 року про іпотечний
кредит містять умови, при настанні яких
банк має право в односторонньому
порядку змінити процентну ставку за
користування кредитом.

Обставини, за яких у ПАТ КБ
«ПриватБанк» виникає право збільшити у
односторонньому порядку плату за
користування кредитом, визначені у
пунктах 8.8 та 8.9 договору про іпотечний
кредит від 21.02.2008 р. За положень п.8.8 у
випадку, якщо права кредитора за цим
договором не будуть відступлені на
користь будь-якої третьої особи,
Кредитор має право змінити розмір
відсоткової ставки до розміру
звичайної процентної ставки, що
встановлена у Кредитора для таких
видів кредитів у порядку визначеному
п.8.9. Пункт 8.9 договору передбачений
саме односторонній порядок зміни
відсоткової ставки за умови
повідомлення боржника.

Так, з 21.08.2008 р. позивачем у
односторонньому порядку збільшено
плату за користування кредитом з 15%
річних до 25,08 %. за договором про
іпотечний кредит від 21.02.2008 р. Таке
збільшення обумовлено тим, що Державна
іпотечна установа відмовилася
викупати у ЗАТ КБ "ПриватБанк" права
кредитора за договором про іпотечний
кредит від 21.02.2008 р., який укладений між
ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3

Вдруге підвищення плати за
користування кредитом за договором про

іпотечний кредит від 21.02.2008 р. відбулося
у грудні 2008 р. з підстав, передбачених
п.п. «в» п.8.9 договору про іпотечний
кредит від 21.02.2008 р. Збільшена з 25,08% до 30%
річних процентна ставка за договором
від 21.02.2008р. почала застосовуватися із
01.02.2009 р.

Правомірність підвищення плати за
користування кредитом підтверджується
судовим рішенням, яке ухвалене 21.09.2011 р.
Бердянським міськрачонним судом у
цивільній справі №2-320/2011 р. за
об'єднаними позовами ОСОБА_3 до ПАТ КБ
"ПриватБанк", третьої особи ОСОБА_4 про
захист прав споживачів, про усунення
перешкод у розрахунках, про визнання
договору частково недійсним. Рішення
набрало законної сили 08.12.2011 р.

За положень ч.3 ст..61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд задовольнив позов виходячи із
положень ст.33, 38, 39, 40 Закону України
«Про іпотеку». За ч.1 ст. 33 цього закону у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Позивач
довів факт порушення апелянтом
зобов'язань за договором від 21.02.2008 року
про іпотечний кредит. На підтвердження
цього суду першої інстанції наданий
розрахунок заборгованості за
договором від 21.02.2008 року про іпотечний
кредит за період із 21.02.2008 року по 12.06.2012
року, а також виписку за рахунком
ОСОБА_3 №2510 за період із 21.02.2008
року по 22.11.2012 року Із розрахунку
заборгованості вбачається, що
відповідачка, починаючи із 21.03.2009 року
систематично порушувала зобов'язання
за договором від 21.02.2008 року про
іпотечний кредит.

Згідно витягу за рахунком відповідачки
останнє виконання за договором від
21.02.2008 року про іпотечний кредит нею
здійснено 26.09.2012 року, в той час як за
умов договору відповідачка
зобов'язалася повертати кредит та
сплачувати проценти щомісяця у строк
до 21 числа кожного місяця і так до 21.02.2028
р. (п.2.4 договору).

Наведеним вище повністю
спростовуються доводи апелянта щодо
незаконності і необґрунтованості
рішення суду першої інстанції в
частині звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення про виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, та їх дітей: ОСОБА_5, 1998
року народження, ОСОБА_6, 2003 року
народження, з житлового будинку
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку за вказаною адресою в органах
Державної міграційної служби України,
суд першої інстанції виходив з
доведеності позовних вимог.

З такими доводами не можна
погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги , якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, яка є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду в цій
частині не відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений
із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і
порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Рол іпотеку»
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Разом з тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку»..

Разом з тим, суд не звернув уваги на
дотримання вищезазначеного порядку.

Задовольнивши позовні вимоги банку про
виселення ОСОБА_3 та членів її сім'ї з
жилого будинку, суд послався на лист
ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.06.2012 року
(а.с.24), яким відповідачка ОСОБА_3
повідомлена про необхідність
звільнення будинкуз усіма членами
сім'ї.

Проте в матеріалах справи
відсутні докази отримання
відповідачкою ОСОБА_3 письмової вимога
про добровільне звільнення квартири, а
в ході судового розгляду у відсутність
відповідачів не обговорювалось
питання щодо дотримання процедури
виселення відповідачів.

Недотримання позивачем вищезазначеної
процедури є підставою для відмови в
позові про виселення мешканців
житлового приміщення, що є предметом
іпотеки, і на яке звертається
стягнення.

Виходячи із аналізу наведених правових
норм закону, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк. Оскільки на час
ухвалення рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки відсутні
виконання імперативно-диспозитивних
приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Заону
України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК
України, , щодо примусового виселення
за рішенням суду мешканців із
житлового будинку або житлового
приміщення, на які здійснюється
звернення як на предмет іпотеки, то
такі позовні вимоги на цій стадії не
можуть бути задоволені, оскільки на цей
момент відсутні порушення, невизнання
або оспорювання прав та свобод
іпотекодержателя або нового власника
щодо звільнення таких житлових
приміщень їх мешканцями в розумінні
вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи
для звернення до суду за захистом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить висновку, що рішення суду про
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 1998
року народження, ОСОБА_6, 2003 року
народження, з житлового будинку
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку за вказаною адресою в органах
Державної міграційної служби України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст.307,309,314,316, 317 ЦПК
України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 01 серпня
2013 року у цій справі в частині
виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4,
неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, з
житлового будинку зі зняттям з
реєстраційного обліку за місцем
реєстрації скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення наступного змісту
:

«Відмовити у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виселення ОСОБА_3,
ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_5, 1998 року
народження, ОСОБА_6, 2003 року народження,
з житлового будинку АДРЕСА_1, зі зняттям
з реєстраційного обліку за вказаною
адресою в органах Державної
міграційної служби України».

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: