САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/8976/13-ц
Провадження № 2/206/155/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р.

Самарський районний суд міста
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Поштаренко О.В.

при секретарі
Антонюк А.П.

за участю представника позивача
Савош Б.В.

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

позивача
ОСОБА_3

представника позивача
ОСОБА_4

представника відповідача
Савош Б.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_6, Орган опіки та
піклування Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку, за позовною заявою ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_6, Орган опіки та піклування
Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» посилається на
те, що 23.06.2006 року між ОСОБА_6 та
публічним акціонерним товариством
«Сведбанк» було укладено кредитний
договір № 0301/0606/88-443. Відповідно до умов
вказаного договору ОСОБА_6 отримав
кредит у розмірі 14000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом, комісії та інші платежі в
сумі, строки та на умовах, що
передбачені графіком погашення
кредиту. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
Банк і ОСОБА_3 уклали договір від 23.06.2006
року №0301/0606/88-443-Z-1. Згідно умов якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру загальною
площею 49,2 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м.
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Майно належить
відповідачу на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.
Обумовлена сторонами договору іпотеки
ціна предмету іпотеки дорівнює 21300
доларів США, що в еквіваленті за курсом
Національного банку України на день
укладення договору становить 107 565грн.

28.11.2012 року банк відступив ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
відповідно до Договору факторингу № 15
та договору про відступлення права
вимоги за іпотечним договором свої
права вимоги до відповідача та
зобов`язання по кредитному договору №
0301/06-06/88-443 від 23.06.2006 року по іпотечному
договору №0301/0606/88-Z-1 від 23.06.2006 року.

Позивач зазначає, що до цього часу
ОСОБА_6 заборгованість за кредитним
договором не повернув і нараховані
проценти не сплатив. Станом на 11.11.2013
року заборгованість за кредитним
договором становить 44615,2 доларів США.
Посилаючись на ці обставини ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
просить суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на користь ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
на нерухоме майно - а саме: квартиру
загальною площею 49,2 кв.м., житловою
площею 28,2 кв.м. яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві
власності відповідачу відповідно до
іпотечного договору № 0301/0606/88-Z-1 від
23.06.2006 року, а також стягнути з
відповідача судові витрати по справі.

У січні 2014 року ОСОБА_3 з урахуванням
уточнень від (07.02.2014 р.) звернувся до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
про визнання недійсним кредитного
договору №0301/06-06/88-443 від 23.06.2006,
недійсним договору іпотеки №0301/0606/88-Z-1
від 23.06.2006.

Ухвалою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6, Орган
опіки та піклування Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку та цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
про визнання кредитного договору
недійсним об`єднані в одну цивільну
справу №206/8976/13-ц та розглядаються
одночасно в одному провадженні.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві. Пояснив, що ОСОБА_6 свій
обов'язок за кредитним договором не
виконав і залишається зобов'язаним
перед позивачем. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
третя особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки відмовити
в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
не визнали, просили суд в задоволенні
позовних вимог позивача відмовити в
повному обсязі та застосувати строк
позовної давності. Наполягали на
задоволенні своїх позовних вимог.

Третя особа - ОСОБА_6, Орган опіки та
піклування Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради судові
засідання не з»явилися. Про час і місце
засідання суду повідомлені належним
чином.

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи та дослідженими
доказами, враховуючи норми
матеріального і процесуального права,
суд доходить до наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України до
суду може звернутись кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється. За змістом
ст. 15 ЦК України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Так, ст. 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права.
Відповідно до п.3 статті 10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд встановив, наступне 23.06.2006 року між
ОСОБА_6 та публічним акціонерним
товариством «Сведбанк» було укладено
кредитний договір № 0301/0606/88-443 (т.2
а.с.9-10). Відповідно до умов вказаного
договору ОСОБА_6 отримав кредит у
розмірі 14000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом,
комісії та інші платежі в сумі, строки
та на умовах, що передбачені графіком
погашення кредиту. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором Банк і ОСОБА_3 уклали договір
від 23.06.2006 року №0301/0606/88-443-Z-1 (т.2 а.с.14).
Згідно з умовами якого відповідач
надав в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 49,2 кв.м.,
житловою площею 28,2 кв.м. яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить йому на підставі договору
купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 22.12.2003 року
за реєстром №5803 та зареєстрованого КП
"Дніпропетровське МБТІ" на підставі
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №2720323 від 02.02.2004 року
реєстраційний номер 4004657. Обумовлена
сторонами договору іпотеки ціна
предмету іпотеки дорівнює 21300 доларів
США, що в еквіваленті за курсом
Національного банку України на день
укладення договору становить 107 565грн.

28.11.2012 року банк відступив ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
відповідно до Договору факторингу № 15
та договору про відступлення права
вимоги за іпотечним договором свої
права вимоги до відповідача та
зобов`язання по кредитному договору №
0301/06-06/88-443 від 23.06.2006 року по іпотечному
договору №0301/0606/88-Z-1 від 23.06.2006 року (т.2
а.с.20-23).

Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» змінив своє найменування на
Публічне акціонерне товариство «Омега
Банк» на підставі річних Загальних
зборів акціонерів від 29.04.2013, що
вбачається зі статуту Публічного
Акціонерного Товариства «Омега
Банк»(т.2 а.с.30-32).

Позивач просить звернути стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 0301/0606/88-443 від 23.06.2006 року на суму 44615,2
доларів США, що за офіційним курсом на
дату розрахунку складає 356609,5 гривень.

В обґрунтування вказаної
заборгованості надає довідку про
розрахунок заборгованості за
кредитним договором № 0301/0606/88-443 від
23.06.2006 року від 19.11.2013 року (т.2 а.с. 25,160).

Судом неодноразово зобов`язувалося
позивача надати розгорнутий
розрахунок (т.5 а.с.1). Вимога суду
виконана не була.

Надана позивачем довідка не може бути
підтвердженням наявності
заборгованості в розмірах, заявлених
позивачем. За таких підстав позивач не
довів загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають стягненню.

Відповідно до постанови Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» в п. 41
зазначено, що при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).

Відповідач не погоджується із
заявленою сумою до стягнення.
Враховуючи, що позивачем не надано
повного (детального) розрахунку до
заявленого позову з визначенням
періодів виникнення заборгованості
сум, які вносилися позичальником на
погашення кредитної заборгованості,
суд позбавлений можливості перевірити
правомірність нарахування суми, яка
підлягає стягненню, а відтак і
співмірність суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна.

Окрім того, за положенням ч.1, ч.2 ст.64 ЦПК
України письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

На підтвердження вимог про
процесуальне правонаступництво суду
надано копію договору факторингу №15
від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ
"Сведбанк" та ТОВ "Факторингова
компанія "Вектор плюс", яка містить
першу, другу, третю, четверту, сьому,
восьму та двадцять восьму сторінки
договору та витяг з реєстру
заборгованностей боржників до цього
договору.

Суду також надана ксерокопія договору
факторингу від 28.11.2012 року, укладеного
між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор
плюс" та ТОВ "Креедитні ініціативи",
ксерокоія акту прийому-передачи
реєстру заборгованностей боржників за
договором про надання факторингу від
28.11.2012 року.

Разом з тим доказів на підтвердження
передачи права грошової вимоги до ТОВ
"Кредитні ініціативи" відносно
позичальника ОСОБА_6 за вказаним
договором факторингу суду не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки. Позивач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав в повному обсязі, видав
відповідачу кредит.

В порушення умов кредитного договору, а
також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України,
відповідач свої зобов'язання виконав
частково.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін, передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека -вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Ст. 3 вказаного закону передбачено, що
іпотека виникає на підставі договору.
Взаємні права і обов'язки іпотекодавця
та іпотекодержателя за іпотечним
договором виникають з моменту його
нотаріального посвідчення.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Банк не надав суду доказів на
підтвердження фактів спричинення йому
збитків чи зміни обсягу його прав
порушенням відповідачем строків
виконання основного зобов'язання,
передбаченого графіком погашення
кредиту.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що в разі порушення
основного зобов'язання та (або) умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, зазначена вище письмова вимога,
передбачена законом, не була отримана
відповідачем, тим самим порушуючи
право відповідача на добровільне
усунення порушень. Докази її
надсилання в матеріалах справи також
відсутні.

Більше того, відповідно до п.2.2 Договору
про відступлення прав за іпотечним
договором від 28.11.2012 року (т.2 а.с. 27)
укладеному між публічним акціонерним
товариством «Сведбанк» та товариством
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»:
новий іпотеко держатель протягом
двадцяти банківських днів з моменту
набуття чинності цим договором
зобов`язаний надіслати боржнику та
іпотекодавцю (якщо він є відмінним від
боржника) письмове повідомлення про
відступлення прав за іпотечним
договором на користь нового іпотеко
держателя.

Таким чином, в матеріалах справи
відсутні будь-які повідомлення
відповідача. Отже,
враховуючи вищевикладене та
відсутність розрахунку суми
заборгованості суд приходить до
висновку, станом на теперішній час сума
заборгованості є недоведеною,
позивачем було порушено порядок
звернення стягнення на предмет іпотеки
та його звернення до суду з позовними
вимогами про звернення стягнення на
предмет іпотеки є передчасними.

Стосовно заяви відповідача, щодо
застосування строку позовної давності,
суд приходить до висновку, що вказана
заява не підлягає задоволенню,
оскільки немає правової підстави для
його застосування.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 (з
урахуванням уточнень від (07.02.2014 р.) до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
недійсним кредитного договору №
0301/06-06/88-443 від 23.06.2006, недійсним договору
іпотеки № 0301/0606/88-Z-1 від 23.06.2006 суд
вважає, що вони також не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Твердження ОСОБА_3, що кредитний
договір № 0301/06-06/88-443 від 23.06.2006
укладений між позивачем та
відповідачем під впливом обману, щодо
суттєвих умов договору є
безпідставним, оскільки.

Відповідно до п. 6.5. кредитного договору
детальний опис загальної вартості
кредиту вказаний у п.п. 1.1., 1.3, 3.2, 3.3, 3.6,
3.11, 8.1 цього договору: сума кредиту,
відсотки, винагороди, комісії,
неустойки, затрати, збитки. Окрім того,
відповідно до п. 4.1.2, 4.1.3 банк
зобов`язується забезпечувати
позичальника консультаційними
послугами з питань виконання договору.
Підпис позичальника на кредитному
договорі є твердженням того, що
позичальник отримав всю необхідну
інформацію щодо умов кредитного
договору і погодився з ними (т.2 а.с. 9-10).

Окрім того, позивачем не було надано
будь-яких належних доказів, які б
свідчили про обман з боку відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання сторонами вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України.
Статтею 1054 ЦК
України передбачено, що за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов`язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом роз'яснювалось сторонам
положення ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України та
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, а також те, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази,
які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Окрім того ОСОБА_3 взагалі не є стороною
кредитного договору.

Перевіривши та з'ясувавши всі
необхідні обставини справи та оцінюючи
усі наявні докази по справі, досліджені
в судовому засіданні в їх сукупності,
приймаючи до уваги вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
кредитного договору недійсним не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позовних вимог
судом має бути відмовлено, судові
витрати, понесені позивачем не
відшкодовуються.
На підставі викладеного, суд
вважає, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 -
60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_6, Орган опіки та
піклування Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
кредитного договору недійсним
відмовити.

Судові витрати понесені позивачем
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» залишити за
позивачем Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс».

Судові витрати понесені позивачем
ОСОБА_3 залишити за позивачем ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Апеляційна скарга на рішення
суду подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
О.В.Поштаренко