пр.№ 2/464/11/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2014 Сихівський районний
суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Причини О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
«Львівський завод Автонавантажувач»,
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області про визнання недійсним
рішення, поновлення на посаді та
трудового договору, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ВАТ «Львівський завод
Автонавантажувач», РВ ФДМУ по
Львівській області про визнання
недійсним рішення Наглядової ради ВАТ
«Львівський завод Автонавантажувач»,
що оформлені протоколом ВІД 01.11.2013 РОКУ;
поновлення на посаді виконуючого
обов'язки голови правління ВАТ
«Львівський завод Автонавантажувач»;
поновлення дії трудового договору,
укладеного 11.10.2010 року між ним та РВ
ФДМУ по Львівській області.

Представник відповідача РВ ФДМУ по
Львівській області звернувся до суду з
клопотанням про закриття провадження у
справі, оскільки вказаний спір не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства. В обґрунтування
клопотання зазначав, що усунення
членів виконавчого органу товариства
від виконання обов'язків або
відсторонення голови виконавчого
органу товариства від виконання
повноважень за своєю правовою
природою, предметом регулювання
правовідносин і правовими наслідками
відрізняється від відсторонення
працівника від роботи на підставі ст. 46
КЗпП України. Саме тому можливість
уповноваженого органу товариства
усунути члена виконавчого органу від
виконання ним обов'язків міститься не в
приписах КЗпП України, а у ст. 99 ЦК
України, тобто не є предметом
регулювання нормами трудового права.
Реалізація учасниками товариства
корпоративних прав на участь у його
управлінні шляхом прийняття
компетентним органом рішень про
обрання (призначення), усунення,
відсторонення, відкликання членів
виконавчого органу цього об'єднання
стосується також наділення або
позбавлення їх повноважень на
управління товариством. Такі рішення
уповноваженого на це органу мають
розглядатися не в межах трудових, а
корпоративних правовідносин, що
виникають між товариством і особами,
яким довірено повноваження з
управління ним. У зв'язку з цим
"усунення" відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК
України є дією уповноваженого органу
товариства, спрямованою на
унеможливлення здійснювати членом
його виконавчого органу в межах
корпоративних відносин з товариством
повноважень у сфері управлінської
діяльності. Необхідність такої норми
зумовлено специфічним статусом члена
виконавчого органу, який отримав від
уповноваженого органу товариства
право на управління. За природою
корпоративних відносин учасникам
товариства має бути надано можливість
у будь-який час оперативно
відреагувати на дії особи, яка здійснює
представницькі функції зі шкодою для
інтересів товариства, шляхом
позбавлення її відповідних
повноважень. Враховуючи викладене
вище, у своєму рішенні від 12.01.2010 року у
справі № 1- 2/2010 Конституційний Суд
України вирішив, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини третьої статті 99 Цивільного
кодексу України від 16 січня 2003 року
"члени виконавчого органу можуть бути у
будь-який час усунені від виконання
своїх обов'язків" слід розуміти як
право компетентного (уповноваженого)
органу товариства у будь-який час і з
будь-яких підстав усунути особу (осіб)
від виконання обов'язків члена (членів)
виконавчого органу за умови, якщо в
установчих документах товариства не
визначено таких підстав. Усунення
члена виконавчого органу товариства
від виконання своїх обов'язків, яке
передбачене частиною третьою статті 99
Цивільного кодексу України, не є
відстороненням працівника від роботи в
розумінні статті 46 Кодексу законів про
працю України. За наведених обставин,
вказаний спір випливає з корпоративних
відносин та має розглядатися в порядку
господарського судочинства.

Представник позивача проти заявленого
клопотання заперечував. Зазначав, що
підставою для звернення в суд стало
порушення трудових прав позивача, як
працівника ВАТ «Львівський завод
Автонавантажувач», яке полягало в
розірванні трудового договору та
фактичному припиненні трудових
відносин з товариством, відповідно і
заявлені позовні вимоги щодо
поновлення на посаді виконуючого
обов'язки голови правління ВАТ
«Львівський завод автонавантажувач»
та поновлення дії трудового договору,
які випливають з трудових відносин, а
отже даний спір підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку що
клопотання не підлягає задоволенню з
наступних мотивів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
визначено, що суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають, зокрема, із трудових
відносин.

Роз'ясненнями, наданими в п. 13 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ»,
визначено, що згідно з частиною третьою
статті 167 Господарського кодексу
України (далі - ГК) під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.
Визначаючи, чи є спір таким, що виникає
з корпоративних відносин та не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства (пункт 4 частини першої
статті 12 ГПК, стаття 15 ЦПК), слід
враховувати роз'яснення, надані у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 року № 13 «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів». Спори між
господарським товариством і його
учасником (акціонером, засновником),
які є трудовими, підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 13 «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» При вирішенні
питання про те, чи є спір, що виник між
господарським товариством та
посадовими особами товариства, які
входять до складу виконавчого органу
товариства або наглядової ради
товариства, трудовим чи корпоративним,
судам необхідно керуватися
положеннями глави XV Кодексу законів
про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до статті 3 КЗпП до трудових
відносин належать відносини
працівників усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, виду діяльності і галузевої
належності, а також осіб, які працюють
за трудовим договором з фізичними
особами. Згідно з частиною четвертою
статті 65 ГК у разі найму керівника
підприємства з ним укладається договір
(контракт), у якому визначаються строк
найму, права, обов'язки і
відповідальність керівника, умови його
матеріального забезпечення,
звільнення його з посади, інші умови
найму за погодженням сторін. За
частиною шостою статті 65 ГК керівника
підприємства може бути звільнено з
посади достроково на підставах,
передбачених договором (контрактом),
відповідно до закону.

Спори, пов'язані з оскарженням членами
виконавчих органів товариства, а також
членами наглядової ради товариства,
які уклали з товариствами трудові
договори, рішень відповідних органів
товариства про звільнення (усунення,
відсторонення, відкликання) їх з
посади, розглядаються в порядку
цивільного судочинства як трудові
спори. Судам необхідно звернути увагу
на те, що у цьому разі позивач
звертається до суду за захистом своїх
трудових прав як найманого працівника,
а не акціонера (учасника)
господарського товариства.

У порядку цивільного судочинства слід
розглядати і спори між учасником
(засновником, акціонером)
господарського товариства та
товариством, що виникають не з
корпоративних, а з трудових відносин
посадових осіб товариства, якщо однією
зі сторін, які беруть участь у справі, є
фізична особа.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України
встановлено підвідомчість
господарським судам корпоративних
спорів та наведено їх вичерпний
перелік, зокрема це справи, що
виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським твариством та
його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для звернення в суд стало
порушення трудових прав позивача, як
працівника ВАТ «Львівський завод
Автонавантажувач», яке полягало в
розірванні трудового договору та
фактичному припиненні трудових
відносин з товариством, відповідно,
заявлені позовні вимоги щодо
поновлення на посаді виконуючого
обов'язки голови правління ВАТ
«Львівський завод автонавантажувач»
та поновлення дії трудового договору,
які випливають з трудових відносин.

Крім того, позивач не є акціонером чи
засновником ВАТ «Львівський завод
Автонавантажувач».

Посилання представника відповідача РВ
ФДМУ по Львівській області на рішення
Конституційного Суду України від 12.01.2010
року у справі № 1-2/2010 про офіційне
тлумачення ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу
України є безпідставним, оскільки
наведеною нормою визначено право
компетентного (уповноваженого) органу
товариства у будь-який час і з будь-яких
підстав усунути особу (осіб) від
виконання обов'язків члена (членів)
виконавчого органу за умови, якщо в
установчих документах товариства не
визначено таких підстав.

Проте, застосування ч. 3 ст. 99 ЦК України
до спірних правовідносин, які виникли
між товариством та позивачем як
працівником, не є обґрунтованим,
оскільки статут ВАТ «Львівський завод
Автонавантажувач» містить опис
підстав та порядку усунення від
виконання обов'язків керівника
виконавчого органу.

З наведених обставин суд приходить до
висновку, що спір між позивачем та
відповідачами випливає з трудових
відносин, а отже даний спір підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, а тому клопотання
представника відповідача РВ ФДМУ по
Львівській області про закриття
провадження у справі задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 99
Цивільного кодексу України, п. 13
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 3, п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
24.10.2008 року № 13, ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України, ст.ст.
15, 205, 208-210, 293 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

клопотання представника відповідача
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області про закриття провадження у
справі - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: