Справа № 614/149/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

21.03.2014 року Борівський районний
суд Харківської області в складі:

головуючого-судді
Любої В.І.

за участю секретаря
Кравцової О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Борова Харківської
області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
батьківства

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся
19.02.2014р. до Борівського районного суду
Харківської області з позовною заявою
до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
визнання батьківства, в якій вказав, що
зі слів своєї матері ОСОБА_3, знає, що
його батьком є ОСОБА_2, який в 1981-1982р.р.
навчався в Харківському юридичному
інституті, а мати працювала
сушильницею на заводі «Серп і молот» м.
Харків та вони довгий час зустрічались.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтвердив вищевикладене та підтримав
свої позовні вимоги про визнання
ОСОБА_2 його батьком.

Третя особа ОСОБА_3 - мати позивача
ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила,
що в 1982р. вона працювала сушильницею на
заводі «Серп і молот» у м.Харкові і жила
в гуртожитку даного гуртожитку та
періодично зустрічалась з ОСОБА_2, який
навчався в Харківському юридичному
інституті і не рідко приходив до неї в
гуртожиток, а також вона була у нього у
квартирі, яку винаймали для нього
батьки, а коли вона завагітніла та
родила, то він тільки разів два брав
дитину на руки, але матеріальної
допомоги не надавав ні їй, ні дитині,
тим більше питаннями виховання та
утримання дитини не займався.

Закінчивши навчання в інституті, він
поїхав по розподіленню і зустрічі та
стосунки між ними припинилися.

Деякий час листувались з його дружиною,
але листи не збереглися, також писала
лист його матері та відправляла
фотографії свого сина, але ніяких
доказів того, що вона із відповідачем
ОСОБА_2 спільно проживала і вела
спільне господарство до народження
дитини або вони спільно виховували чи
утримували дитину, у неї немає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, але надав до суду
заперечення, в якому вказав, що в
зв'язку з перенесеним інфарктом,
з'явитись в судове засідання не зможе
та просить справу розглядати без його
участі, проти задоволення позовних
вимог заперечує, оскільки ніякого
відношення до сторін по даній справі не
має.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приймаючи до уваги конкретні обставини
у справі та оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, вважає, що в задоволенні
позовних вимог позивача ОСОБА_1
необхідно відмовити, оскільки
відповідно до пункту 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
роз'яснено, що оскільки підстави для
визнання батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст. 128 СК, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених ст. 53
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин КпШС 1969 р., суди,
вирішуючи питання про те, якою нормою
слід керуватися при розгляді справ
цієї категорії, повинні виходити з дати
народження дитини.

При розгляді справ про встановлення
батьківства щодо дитини, яка
народилася до 1 січня 2004 р., необхідно
застосовувати відповідні норми КпШС 1969
р., беручи до уваги всі докази, що
достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в
сукупності, зокрема спільне проживання
й ведення спільного господарства
відповідачем та матір'ю дитини до її
народження, спільне виховання або
утримання ними дитини.

Як зазначалося у частині третій статті
13 постанови Пле нуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» від 12 червня 1998 р. № 116,
підставою встановлення батьківства
(факту батьківства) може бути не сам по
собі факт біологіч ного походження
дитини, а фактичні дані, які підтверджу
ють спільне проживання матері й особи,
яку та вважає бать ком дитини, ведення
ними спільного господарства до наро
дження останньої, або спільне її
виховання чи утримання, або ж докази, що
достовірно підтверджують визнання осо
бою батьківства.

Згідно з ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю
України у разі народження дитини у
осіб, які не перебувають у шлюбі, при
встановленні батьківства суд бере до
уваги спільне проживання і ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем до народження дитини,
або спільне виховання чи утримання
ними дитини, або докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
відповідачем батьківства.

Відповідно до ст. 27 ЦПК УРСР доказами
визнання відповідачем батьківства
можуть бути листи, анкети, заяви
відповідача та інші фактичні дані, які
з достовірністю підтверджують факт
визнання відповідачем батьківства, але
позивач жодного такого доказу не подав.

Суд вважає, що лише одні пояснення
позивача ОСОБА_1 та пояснення третьої
особи - матері позивача ОСОБА_3 не
свідчать про те, що вона із
відповідачем ОСОБА_2 спільно проживала
і вела спільне господарство до
народження дитини, або вони спільно
виховували чи утримували дитину.

Відповідно зі ст.ст. 57, 60 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Крім того, згідно ч.5 ст. 60 та ст. 62 ЦПК
України висновок експерта для суду не є
обов'язковим, він оцінюється судом у
сукупності з іншими доказами, добутими
по справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Але позивач, крім свого особистого
пояснення та пояснень своєї матері
ОСОБА_3, жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
своїх вимог суду не надав.

Як зазначалося вище, для вирішення
питання про визнання батьківства не
достатньо лише одних пояснень сторін,
оскільки таке рішення тягне за собою
низку правових наслідків як для особи,
яка визнається батьком, так і для самої
дитини.

Зважаючи, що позивачем не було
представлено жодного доказу на
підтвердження того, що відповідач
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно проживали,
вели спільне господарство до
народження дитини або вони спільно
виховували чи утримували дитину, то
відсутні правові підстави для
задоволення його позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст. 53 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
визнання батьківства - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Борівський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 26.03.2014 р.

Рішення складене та надруковане суддею
в нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Головуючий-суддя
Люба
В. І.