Справа № 383/329/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Бобринецький
районний суд Кіровоградської області в
складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

при секретарі - Остапчук О.С.,

з участю:

представника відділу Державної
виконавчої служби Бобринецького
районного управління юстиції - Штурко
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Бобринець
Кіровоградської області в залі судових
засідань Бобринецького районного суду
Кіровоградської області подання
відділу Державної виконавчої служби
Бобринецького районного управління
юстиції про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Відділ Державної виконавчої
служби Бобринецького районного
управління юстиції в
Кіровоградській області 14 березня 2014
року звернувся до суду із поданням про
обмеження права виїзду за межі України
боржника ОСОБА_2, в якому посилається
на те, що на примусовому виконанні у
відділі ДВС Бобринецького РУЮ
знаходиться виконавчий лист № 2-189
виданий 23.04.2007 року Бобринецьким
районним судом Кіровоградської
області про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі половини
заробітку (доходу) відповідача, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
кожної дитини відповідного віку,
щомісячно, до виповнення повноліття
дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але
ОСОБА_2 ухиляється від сплати
аліментів та самостійно не виконує
рішення суду, в результаті цього
виникла заборгованість, яка становить
65456,70 грн.

В судовому засіданні
представник ВДВС Бобринецького РУЮ -
Штурко Н.В. подання підтримала та
просить суд його задовольнити
посилаючись на обставини викладені в
ньому.

Боржник ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Вивчивши матеріали подання, суд
вважає, що подання задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Випадки тимчасового обмеження
права громадян на виїзд з України
визначено в Законі України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6
зазначеного Закону громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадку, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право в разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладеним на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що суд має право
встановити щодо боржника тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України лише за поданням державного
виконавця, обов'язково погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, за умови доведення
та документального підтвердження
факту ухилення боржника, який має
паспорт для виїзду за кордон і з цією
метою має намір та реальну можливість
вибути за межі України, від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду чи іншого органу
(посадової особи). Таке обмеження може
бути встановлено лише строком до
виконання боржником своїх зобов'язань.

Судом встановлено, що на
виконанні у відділу державної
виконавчої служби Бобринецького
районного управління юстиції
знаходиться виконавчий лист № 2-189
виданий 23.04.2007 року Бобринецьким
районним судом Кіровоградської
області про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі половини
заробітку (доходу) відповідача, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
кожної дитини відповідного віку,
щомісячно, до виповнення повноліття
дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але
аліменти не сплачуються, в результаті
чого виникла заборгованість, яка на
момент звернення до суду становить
65456,70 грн.

В матеріалах подання відсутні
будь-які акти державного виконавця з
понятими та представником стягувача з
інформацією про виїзд за місцем
проживання боржника та встановленням
того, що боржник дійсно має намір
виїхати за кордон чи має паспорт для
виїзду за кордон.

Ні в самому поданні, ні в ході
розгляду його судом, державним
виконавцем не наведено жодних
обставин, які дійсно свідчили б про
цілеспрямоване ухилення боржника
ОСОБА_2 від виконання покладених на
нього судовим рішенням грошових
зобов'язань та його намір вибути за
межі України з цією метою. Крім того
сама форма подання, що розглядається,
не відповідає вимогам ст. 377-1 ЦПК
України, оскільки не погоджена з
начальником ДВС Бобринецького РУЮ в
Кіровоградській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, однак
державним виконавцем не надано суду
доказів того, що ними було вичерпано
весь передбачений зазначеним Законом
перелік заходів щодо примусового
виконання судових рішень або вони
виявилися безрезультатними.

Суд вважає, що застосування таких
обмежень може мати місце лише у
виключних випадках і повинно
використовуватися лише як крайній
захід після реалізації усіх можливих
та передбачених законом засобів
примусового виконання судового
рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України, особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

На підставі наведеного, суд
дійшов висновку, що правові підстави
для встановлення щодо боржника ОСОБА_2
обмеження у праві виїзду за межі
України відсутні, а подання державного
виконавця є необґрунтованим та таким
що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 210, ч. 1 ст. 377-1
ЦПК України, ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Відділу Державної
виконавчої служби Бобринецького
районного управління юстиції в
Кіровоградській області в задоволенні
подання про обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2, проживаючого
за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного
суду Кіровоградської області протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
І.М. Адаменко