УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за заявою ОСОБА_6, заінтересовані особи:
ОСОБА_7, відділ реєстрації актів
громадянського стану Київського
районного управління юстиції м. Одеси,
про встановлення факту батьківства, за
касаційною скаргою ОСОБА_8, яка діє
через представника ОСОБА_9, на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
19 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 25 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаною заявою, в якій просив
встановити факт того, що ОСОБА_10 є його
батьком, та зобов'язати відділ РАЦС
внести зміни до актового запису про
його народження, а саме: у графі
громадянин - ОСОБА_11; у графі батько -
ОСОБА_10. При цьому заявник посилається
на те, що його мати ОСОБА_7 проживала у
громадянському шлюбі з ОСОБА_10 з жовтня
1993 року до 2002 року. 25 серпня 1994 року
в цьому громадянському шлюбі народився
ОСОБА_6 Мати заявника змогла
зареєструвати сина тільки після того,
як 27 березня 2002 року отримала
реєстрацію місця проживання. У зв'язку
з тим, що батьки заявника на той час вже
розійшлися, мати заявника відповідно
до ч. 1 ст. 135 СК України зареєструвала
його за своєю вимогою як ОСОБА_6. У 2008
року ОСОБА_10 помер, у зв'язку з чим
заявник звернувся до суду з заявою про
встановлення факту батьківства.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 19 грудня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 25 жовтня 2013 року,
заяву задоволено. Встановлено факт
того, що ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_6
Зобов'язано Відділ державної
реєстрації актів цивільного стану у
Київському районі Одеського міського
управління юстиції внести наступні
зміни до актового запису № 14 від 12
квітня 2002 року про народження ОСОБА_6,
зазначивши: у графі дитина змінити
прізвище зі «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6» та у
графі ім'я по батькові - змінити
«ОСОБА_6» на «ОСОБА_6»; у графі відомості
про батька - змінити зі «ОСОБА_10» на
«ОСОБА_10», ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_8, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить вказані
судові рішення скасувати і ухвалити
нове рішення у справі.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_11 зазначає, що
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими, у процесі розгляду
справи судами не порушені норми
матеріального і процесуального права,
а тому ці судові рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу
відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15 травня 2006 року № 3 передбачено, що
у разі смерті чоловіка, який не
перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або
смерті жінки, котра вважалась матір'ю
останньої, факт їхнього батьківства
(материнства) може бути встановлено за
рішенням суду в окремому провадженні.
Із заявою про встановлення факту
батьківства до суду мають право
звернутися матір, опікун (піклувальник)
дитини, особа, яка її утримує та
виховує, а також сама дитина, котра
досягла повноліття, а факту
материнства батько й інші перелічені
особи. Усі вони беруть участь у справі
як заявники, а органи опіки та
піклування й інші особи (залежно від
обставин справи) як заінтересовані
особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичне значення - це
факти, з якими закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення
правовідносин. Справи про встановлення
юридичних фактів можуть бути предметом
розгляду суду у порядку окремого
провадження, зокрема, за умови, що
факти, які підлягають встановленню,
повинні мати юридичний характер, тобто
відповідно до закону викликати
юридичні наслідки: виникнення, зміну
або припинення особистих чи майнових
прав фізичних та юридичних осіб.

У п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України вказано, що у
заяві повинно бути зазначено, який факт
заявник просить встановити та з якою
метою.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 5 «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» роз'яснено, що в порядку
окремого провадження розглядаються
справи про встановлення фактів,
зокрема якщо: згідно з законом такі
факти породжують юридичні наслідки,
тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Із матеріалів справи вбачається, що
подаючи до суду заяву про встановлення
факту батьківства, ОСОБА_6 не зазначено
мети встановлення факту батьківства.
Таким чином, з поданої до суду заяви не
вбачається, які юридичні наслідки
породжує встановлення цього факту для
заявника.

При розгляді заяви про встановлення
факту суд зобов'язаний був, виходячи із
мети його встановлення, встановити
коло всіх заінтересованих осіб для
яких встановлення вказаного факту може
бути підставою для виникнення у них
цивільних прав та обов'язків.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення заяви,
зазначених обставин не з'ясував.

Крім того, посилаючись на незаконність
ухваленого судом першої інстанції
рішення представник ОСОБА_8 в
апеляційній скарзі вказувала на те, що
між сторонами існує спір щодо
спадкового майна, який виник у
результаті встановлення оскаржуваним
рішенням факту того, що ОСОБА_10 є
батьком ОСОБА_6

Переглядаючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вимог ст. 303 ЦПК України на зазначені
обставини справи уваги не звернув, не
перевірив та взагалі залишив поза
увагою доводи скаржника, щодо того чи
існує між сторонами спір про право

Таким чином, неповне з'ясування
обставин справи унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи і ці порушення були
допущені як місцевим, так і апеляційним
судами, тому оскаржувані судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє через
представника ОСОБА_9, задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 19 грудня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді: А.О.
Леванчук А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана