Справа № 467/1933/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2014 року Арбузинський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого - судді Кологривої
Т.М.

за участю секретаря Романенко Т.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6

представника відповідачів ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Арбузинка цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої злочином

В С Т А Н
О В И В:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої злочином, в якій зазначив, що
вироком Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2013
року неповнолітні ОСОБА_8 і ОСОБА_6 були
визнані винними у тому, що вони 1 червня
2013 року близько 23 години за попередньою
змовою з метою таємного
противоправного заволодіння
автомобілем ВАЗ 21011, реєстраційний
номер НОМЕР_1, 1976 року випуску, викотили
автомобіль на вулицю і, застосувавши
викрадені ОСОБА_8 раніше ключі від
вказаного автомобіля, запустили двигун
та поїхали кататись на зазначеному
автомобілі по с.Новокрасне доти, поки
не пошкодили його та залишили у кінці
села. Їх дії кваліфіковані за ч.2 ст. 289
КК України. Посилаючись на те, що
злочином йому було завдано матеріальну
шкоду у розмірі 6136 грн. 86 к., спричинену
незаконним заволодінням автомобіля,
ним були понесені витрати на оплату
товарознавчого дослідження у розмірі
660 грн. та витрати на правову допомогу у
розмірі 2000 грн., а також моральна шкода
у розмірі 7000 грн., яка полягала у тому,
що його, інваліда 2 групи, було залишено
без засобу пересування, він не мав
можливості поїхати до лікаря в смт.
Арбузинка у лікарню та купувати
продукти, тому прохав суду стягнути
вказану шкоду з відповідачів.

Ухвалою суду від 13 січня 2014 року
до участі у справі за клопотанням
позивача в якості співвідповідачів
були залучені ОСОБА_4, ОСОБА_6

У подальшому позивач змінив
позовні вимоги та прохав стягнути з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 матеріальну шкоду, завдану
незаконним заволодінням автомобіля у
розмірі 6136 грн. 86 к., витрати на оплату
товарознавчого дослідження у розмірі
660 грн., витрати на правову допомогу у
розмірі 2000 грн., моральну шкоду у
розмірі 7000 грн., а всього 15796 грн.

У судовому засіданні позивач та
його представник підтримали змінені
позовні вимоги та прохали суд їх
задовольнити.

Відповідачі та їх представник
позовні вимоги не визнали, пояснили, що
позивач ОСОБА_1 є неналежним позивачем
по справі, поскільки автомобіль
належить ОСОБА_9, вироком суду не
встановлено факт заподіяння
неповнолітніми матеріальної шкоди
шляхом пошкодження автомобіля,
автомобіль могли пошкодити інші особи
вже після угону. Автотоварознавче
дослідження автомобіля проводилося за
ініціативою самого ОСОБА_1, а не у
рамках кримінального провадження.
Судом при розгляді кримінального
провадження вже були стягнути витрати
за проведення експертиз по справі.
Вимоги про стягнення моральної шкоди є
необґрунтовані. Своїми діями позивач
підсоблював неповнолітнім у
заволодінні автомобілем, залишивши
автомобіль не замкненим і з ключем
запалювання у замку. Відповідач ОСОБА_5
не може нести відповідальність за дії
свого сина, поскільки йому вже
виповнилося на момент пред'явлення
позову 18 років.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Вироком Арбузинського районного
суду Миколаївської області від 29
жовтня 2013 року ОСОБА_8 і ОСОБА_6 були
визнані винними у скоєнні злочинів,
передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК
України, в т.ч. і у тому, що вони 1 червня
2013 року близько 23 години за попередньою
змовою між собою прийшли до
домоволодіння ОСОБА_1, розташованого по
вул. Жукова в с.Новокрасне
Арбузинського району Миколаївської
області та, достовірно знаючи, що у
гаражі домоволодіння ОСОБА_1
знаходиться легковий автомобіль, маючи
умисел на заволодіння вказаних
транспортним засобом, через ворота
таємно проникли на подвір'я
домоволодіння, де з незачиненого
гаражу викотили на вулицю автомобіль
ВАЗ реєстраційний № НОМЕР_1, 1976 року
випуску вартістю 8147 грн. 30 к., що належав
ОСОБА_1 Застосувавши викрадені ОСОБА_8
раніше ключі від вказаного автомобіля,
останній сів за кермо, увімкнув
запалення ключем та завів двигун.
ОСОБА_6 сів на пасажирське місце. Після
чого ОСОБА_8 з ОСОБА_6 поїхали по
с.Новокрасне.

Відповідно до висновку № 1723 від
27 вересня 2013 року автотоварознавчої
експертизи, що є в матеріалах справи,
вартість відновлюваного ремонту
автомобіля ВАЗ 21011, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 6136
грн. 85 к.

Як вбачається із звіту про
незалежну оцінку автомобіля
приватного підприємця ОСОБА_11,
вартість робіт по його складанню
склала 660 грн. на підставі договору на
проведення незалежної оцінки від 5
липня 2013 року.

Згідно протоколу огляду
транспортного засобу від 20 вересня 2013
року вказаний автомобіль має наступні
пошкодження: деформовано - праве крило,
бампер передній, стабілізатор, диск
заднього правого колеса, панель
передня, капот, ричав нижній правий,
поперечна балка передньої підвіски;
знищено - вентилятор, кріплення
стабілізатора; зірвана подушка
двигуна; відсутні пробка паливного
бака; зміщено задній міст.

На підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2 власником автомобіля ВАЗ 21011,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є
ОСОБА_9

Відповідно до положень ст.1166 ЦК
України майнова шкода завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що один з
заподіювачів шкоди ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент скоєння злочину
був неповнолітнім, однак на момент
розгляду справи у суді досяг
повноліття, відповідно до положень ст.
1179 ЦК України обов'язок батьків
відшкодувати завдану злочином шкоду
припиняється після досягнення особою,
яка завдала шкоди, повноліття, або коли
вона до досягнення повноліття стане
власником майна, достатнього для
відшкодування шкоди.

За вказаних обставин, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_5 не
може бути відповідачем по справі у
зв'язку з досягненням її сином ОСОБА_6
повноліття на час розгляду справи у
суді.

Матеріалами справи
підтверджується, що позивач ОСОБА_1 не є
власником пошкодженого автомобіля,
копія розписки ж про купівлю
автомобіля не є документом, що
підтверджує право власності на
автомобіль, тому його вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної злочином, задоволенню не
підлягають.

Згідно п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких вони зазнали у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням
майна.

Із змісту позовної заяви
вбачається, що моральна шкода,
спричинена позивачу полягає саме у
душевних стражданнях, яких він зазнав у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням
автомобіля та у зв'язку з
противоправною поведінкою щодо нього.

З врахуванням того, що позивач не
є власником автомобіля, інше майно, яке
б належало йому на праві власності, не
пошкоджено, факту противоправної
поведінки щодо нього особисто з боку
неповнолітніх не встановлено, позовні
вимоги про стягнення моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

Також не підлягають стягненню з
відповідачів витрати на оплату
автотоварознавчого дослідження у
розмірі 660 грн., поскільки вироком суду
вже стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 витрати
за проведення судової
автотоварознавчої експертизи у
розмірі 1468 грн. 80 к. Крім того,
автотоварознавче дослідження
автомобіля приватним підприємцем
ОСОБА_11 проводилося за ініціативою
самого позивача у ході розслідування
кримінального провадження, незважаючи
на наявність у останнього інформації
про те, що слідчим буде винесена
постанова про призначення експертизи
та проведена саме судова експертиза з
метою, виходячи з його пояснень у
суді:»Щоб швидше було». Разом з тим,
вартість автомобіля, яка була
визначена приватним підприємцем не
лягла у основу позовних вимог позивача
у позові, у якому він прохає стягнути
матеріальну шкоду, виходячи з вартості
пошкоджень автомобіля, визначеної не
приватним підприємцем, а судовим
експертом. Таким чином, суд вважає
необґрунтованим витрати позивача на
оплату вартості автотоварознавчого
дослідження автомобіля приватному
підприємцю ОСОБА_11 і рахує, що вони не
підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову.

Судові витрати підлягають
розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 59, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш
И В :

У задоволенні позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої злочином
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду Миколаївської
області через Арбузинський районний
суд на протязі 10 днів з дня отримання
його копії.

Суддя

Т.М.Кологрива