Справа № 0308/988/2012 Головуючий у 1
інстанції: Присяжнюк Л.М. Провадження №
22-ц/773/439/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчук М. М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
подання старшого державного виконавця
Першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Коренги А.А. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, за апеляційною скаргою
Першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції на ухвалу Луцького
міськрайонного суду від 05 лютого 2014
року,

В С Т А Н О В И Л
А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 05 лютого 2014 року в задоволенні
подання старшого державного виконавця
Першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Коренги А.А. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі Перший відділ
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив оскаржувану
ухвалу суду скасувати та ухвалити нову
ухвалу, якою подання задовольнити.

Колегія суддів перевіривши законність
та обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд
першої інстанції виходив із того, що
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України є винятковим
заходом обмеження особистої свободи
фізичної особи, який застосовується
лише при наявності достатніх на це
підстав, а також відсутності доказів,
які б доводили наміри боржника ОСОБА_2
ухилитися від виконання обов'язків,
покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, позначає
з об'єктивної сторони такі діяння (дії
чи бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків.

Відповідно до положень ч. 2 ст.10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується судом за правилами
цивільного судочинства в порядку,
передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За
змістом цієї статті питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Положеннями ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" встановлено,
що громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, у
випадку якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні у Першому відділі
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції
знаходяться виконавчі листи № 2-0308, №
2-1490, видані 06.03.2012 року Луцьким
міськрайонним судом про стягнення з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання останньої у розмірі 358 грн.
щомісячно, починаючи з 20.01.2012 року і до
досягнення ОСОБА_4 трьох років та 600 грн.
аліментів на утримання дітей ОСОБА_5,
ОСОБА_4 щомісячно, починаючи з 20.01.2012
року і до досягнення дітьми повноліття.
Дана обставина підтверджується
постановами про відкриття виконавчого
провадження від 26.03.2012 року та від 23.04.2012
року (а.с.46-47). ОСОБА_2 аліменти не
сплачує у зв'язку з чим станом на 01.01.2014
року утворилась заборгованість,
загальний розмір якої становить 16 161
грн. 90 коп. (а.с.27).

Державний виконавець, мотивуючи
подання про обмеження виїзду за кордон
ОСОБА_2 невиконанням останнім рішення
суду про стягнення аліментів, не надав
доказів на підтвердження факту
ухилення ним від виконання своїх
зобов'язань, розшуку його майна.
Державним виконавцем не встановлено,
чи проживає боржник за вказаною
адресою, не з'ясовано в повній мірі
наявність чи відсутність у нього майна,
не вирішено питання про порядок
виконання виконавчого листа, а також
про виклик боржника до державного
виконавця, як це передбачено п. 11 ч. 3 ст.
11 Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
підстави для обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2 відсутні, а тому
обґрунтовано відмовив державному
виконавцю у задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги державного
виконавця не знайшли свого
підтвердження під час перегляду в
апеляційному порядку оскаржуваної
ухвали і висновків суду, викладених в
ухвалі, вони не спростовують.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції постановлена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для її
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 05 лютого 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: