АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3499/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач -
Демченко Е.Л.Категорія 51
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р.,
Волошина М.П.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року по справі за
позовом відділу освіти Павлоградської
міської ради до ОСОБА_2, третя особа -
Державна фінансова інспекція в
Дніпропетровській області, про
стягнення зайво нарахованої доплати, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року відділ освіти
Павлоградської міської ради звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення зайво нарахованої доплати,
мотивуючи тим, що актом ревізії
фінансово-господарської діяльності
відділу освіти Павлоградської міської
ради за період з грудня 2011 року по
червень 2013 року встановлено, що за
наказами директора загальноосвітньої
школи №1 відповідачу, який займає
посаду заступника директора з
адміністративно-господарської
частини, встановлювалась доплата за
збільшення обсягу виконуваних робіт.

Зазначав, що така доплата є порушенням
п.4.3 Наказу Міністерства освіти і науки
України №557 від 26 вересня 2005 року «Про
впорядкування умов оплати праці та
затвердження схем тарифних розрядів
працівників навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ»,
оскільки зазначений вид доплати не
встановлюється керівникам навчальних
закладів та їх заступникам.

Посилаючись на те, що дане порушення
призвело до зайвого нарахування та
виплати ОСОБА_2 доплати за збільшення
обсягу виконаних робіт працівником на
загальну суму 15.447 грн.53 коп., в тому
числі, 14.268 грн.50 коп. - зайво нарахована
доплата, 815 грн. 92 коп. - зайво виплачена
заробітна плата за час відпустки, 363
грн. 11 коп. - зайво нарахована допомога з
тимчасової непрацездатності, що
відповідач у добровільному порядку
відмовився повернути вищезазначені
кошти, а тому просив стягнути їх з
ОСОБА_2

Заочним рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року позовні
вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить заочне рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які буди досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд виходив з того, що
актом ревізії встановлено
неправомірність нарахування та
виплати відповідачу доплати за
збільшення обсягу виконаних робіт, чим
позивачу було заподіяно матеріальну
шкоду на загальну суму 15.447 грн.53 коп. і
яка підлягає стягненню.

Проте з таким висновками суду
погодитись не можна.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про
оплату праці» структура заробітної
плати складається із основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати, а також інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. До них належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Як вимогами ч.1 ст.15 Закону України «Про
оплату праці», так і приписами ч.2 ст.97
КЗпП України визначено, що форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, наказом директора
Павлоградської загальноосвітньої
школи №1 від 15 січня 2010 року ОСОБА_2
прийнятий на посаду заступника
директора з господарчої частини
основним співробітником (а.с.8).

В період з січня 2012 року по квітень 2013
року, включно, відповідачу
здійснювалась доплата за збільшений
обсяг робіт у розмірі 50% від посадового
окладу за наказами директора ЗШ №1
(а.с.9-16).

Актом ревізії фінансово-господарської
діяльності відділу освіти
Павлоградської міської ради за період
грудень 2011 року, 2012 рік та завершений
період 2013 року виявлено випадки, коли
відповідно до наказів директорів
закладів освіти заступникам директора
була встановлена доплата за збільшення
обсягу виконуваних робіт, яка не
встановлюється керівникам навчальних
закладів та їх заступникам. Зазначені
порушення допущені зокрема директором
загальноосвітньої школи №1 Галухом В.М.
на суму 19.447 грн.97 коп. Відповідно до
пояснень директора ЗШ №1 доплата за
збільшення обсягу виконуваних робіт
заступникам директорів була
призначена помилково (а.с.17-20).

Розмір зайво нарахованої та виплаченої
відповідачу доплати за збільшення
обсягу виконаних робіт - 14.268 грн.50 коп.,
заробітної плати за час відпустки - 815
грн.92 коп., допомога з тимчасової
непрацездатності - 363 грн.11 коп.
підтверджуються розрахунками (а.с.5-7).

Листом від 22 серпня 2013 року ОСОБА_2 було
повідомлено про необхідність
повернення зайво нарахованих сум в
загальному розмірі 15.447 грн.53 коп. (а.с.23).

Відповідач відмовився повертати
зазначену суму.

У зв'язку з вищевикладеним відділ
освіти Павлоградської міської ради,
звертаючись із позовом, просив
стягнути з ОСОБА_2 зайво нараховані
доплати на підставі ст.ст.1353,136 КЗпП
України та ст.1166 ЦК України.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13
роз'яснено, що при вирішенні спорів про
виплату премій, винагороди за
підсумками роботи за рік чи за вислугу
років, надбавок і доплат необхідно
виходити з нормативно-правових актів,
якими визначено умови та розмір цих
виплат. Працівники, на яких поширюються
зазначені нормативно-правові акти,
можуть бути позбавлені таких виплат
(або розмір останніх може бути
зменшено) лише у випадках і за умов,
передбачених цими актами. З мотивів
відсутності коштів у проведені
вказаних виплат може бути відмолено в
тому разі, коли вони обумовлені в
зазначених актах наявністю певних
коштів фінансування.

За змістом ст.127 КЗпП України
повернення підприємству зайво
виплачених коштів можливо для
повернення авансу, виданого в рахунок
заробітної плати; для повернення сум,
зайво виплачених внаслідок лічильних
помилок; для погашення невитраченого і
своєчасно не поверненого авансу,
виданого на службове відрядження або
переведення до іншої місцевості; на
господарські потреби, якщо працівник
не оспорює підстав і розміру
відрахування,при звільненні
працівника до закінчення того робочого
року, в рахунок якого він вже одержав
відпустку, за невідроблені дні
відпустки; при відшкодуванні шкоди,
завданої з вини працівника
підприємству, установі, організації
(стаття 136 КЗпП України).

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття
(придбання) майна виникають за
наявності трьох умов: 1)має місце
набуття або збереження май на;
2)вказане набуття або збереження майна
здійснено за рахунок іншої особи; 3)має
місце відсутність правової підстави
для набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (відсутність
положень закону, адміністративного
акту, правочину або інших підстав,
передбачених ст.11 ЦК України)

При цьому ст.1215 ЦК України встановлює,
що не підлягає поверненню безпідставно
набуті заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, нормами закону не
передбачено повернення працівником
підприємству зайво виплачених коштів,
крім випадків, встановлених ст.127 КЗпП
України, ст.1215 ЦК України, а саме
випадку, якщо їх виплата проведена
роботодавцем добровільно, за
відсутності рахункової помилки та
відсутності недобросовісності з боку
робітника.

На підставі встановлених фактів,
які підтверджуються матеріалами
справи, та враховуючі викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги відділу освіти
Павлоградської міської ради
необґрунтовані та спростовуються
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а тому не
підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що заочне
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог відділу освіти Павлоградської
міської ради.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відділу освіти Павлоградської міської
ради на користь відповідача слід
стягнути судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 344 грн.10 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову відділу
освіти Павлоградської міської ради до
ОСОБА_2 про стягнення зайво нарахованої
доплати відмовити.

Стягнути з відділу освіти
Павлоградської міської ради на користь
ОСОБА_2 судові втрати у розмірі 344
грн.10 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: