РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

Судді Адамовича О.Й.

За участю секретаря судового
засідання Світко Т.І.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
інтересах якого діють батьки: ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах
якого діє мати: ОСОБА_5, Корольовського
районного відділу у м. Житомирі
Управління державної міграційної
служби України у Житомирській області,
Комунального підприємства «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство №9» Житомирської міської
ради, третя особа: служба у справах
дітей Житомирської міської ради,
ОСОБА_7 про визнання права користування
житлом за малолітньою дитиною та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах якого діє
мати: ОСОБА_5, Корольовського районного
відділу у м. Житомирі Управління
державної міграційної служби України у
Житомирській області, Комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№9» та просять визнати за ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право постійного
користування квартирою АДРЕСА_3, що є
підставою для реєстрації його
проживання у даному житловому
приміщенні та зобов'язати Управління
Державної міграційної служби України у
Житомирській області в особі
Корольовського районного відділу у м.
Житомирі зареєструвати місце
проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
квартирі АДРЕСА_3.

Ухвалою суду від 12.03.2014 року
провадження у справі в частині
позовних вимог до Корольовського
районного відділу у м. Житомирі
Управління державної міграційної
служби України у Житомирській області
про зобов'язання зареєструвати місце
проживання ОСОБА_3 закрито.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що 07.07.1997 року
ОСОБА_7 було надано ордер №003092 на
квартиру АДРЕСА_3, а також на сім`ю, яка
складалася з: ОСОБА_1 (син), ОСОБА_5
(невістка) та ОСОБА_6 (онук). Квартира №60
належить до державного житлового
фонду. 01.06.2005 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 було розірвано. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_5 разом зі своїм
сином переїхали проживати за іншою
адресою, але з реєстраційного обліку не
знялася та залишилася зареєстрованою у
квартирі АДРЕСА_3. 23.06.2011 року ОСОБА_1
уклав шлюб з ОСОБА_8 Від спільного шлюбу
народився син ОСОБА_3 Позивачі
зазначають, що ОСОБА_4 зареєстрована за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте вона
фактично разом із сином проживає з ним
у квартирі АДРЕСА_3. Також позивачі
вказали, що їх син не зареєстрований за
адресою реєстрації матері, тому
просять визнати за їх сином - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право постійного
користування квартирою АДРЕСА_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав та просить
суд їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 подала заяву про
розгляд справи у її відсутність,
позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не
визнала просить в їх задоволенні
відмовити з підстав викладених у
запереченнях проти позову. Зокрема,
вказала, що вона та її спільний з
позивачем син ОСОБА_3 проживають у
квартирі АДРЕСА_3, при цьому син є
інвалідом і він не може проживати в
одній кімнаті з іншими членами сім'ї.
При цьому, площа квартири не дозволяє
реєстрацію малолітньої дитини, яка
буде проживати разом з матір'ю.

Представник відповідача КП «ВЖРЕП №9»
ОСОБА_9 позовні вимоги визнав та не
заперечив проти їх задоволення.

Представник третьої особи виконавчого
комітету Житомирської міської ради, як
орган опіки та піклування ОСОБА_10 проти
позову не заперечив, вказав на право
дітей проживати за місцем реєстрації
батьків.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належно.
20.01.2014 року подав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримав повністю.
Його, представник в судовому засіданні
не заперечила щодо задоволення позову,
вказала, що вони з чоловіком згідні, щоб
унуки проживали разом у квартирі з
батьками.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, покази свідка,
дослідивши матеріали даної справи у їх
сукупності та давши їм оцінку, суд
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення даного позову,
виходячи з наступного.

Згідно ордеру на житлове приміщення
№003092 від 07.07.1997р. ОСОБА_7 було надано
право на заняття житлового приміщення,
а саме квартири АДРЕСА_3 в м. Житомирі. В
ордер були вписані також члени його
сім'ї: ОСОБА_1 (син), ОСОБА_5 (невістка) та
ОСОБА_6 (онук) (а.с. 5).

Відповідно до копії паспорту позивача
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було
зареєстровано 24.02.1996 році, а розірвано
01.06.2005 року (а.с.6).

23.06.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було
укладено шлюб, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб виданого
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Житомирського
міського управління юстиції (а.с.7).

Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син - ОСОБА_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Житомирського міського
управління юстиції (а.с.8).

30.10.13р. позивачі звернулися зі спільною
заявою до Корольовського районного
відділу у м.Житомирі Управління
державної міграційної служби України у
Житомирській області з проханням
зареєструвати дитину за адресою
квартири АДРЕСА_3 в м. Житомирі (а.с. 10).

Проте, листом від 11.11.13р. у реєстрації
було відмовлено у зв'язку з відсутністю
згоди всіх членів сім'ї, які вписані в
ордері на отримання житла.

Судом встановлено, що зареєстрованим
місцем проживання позивача ОСОБА_1 є
квартира АДРЕСА_3 в м. Житомирі.

Зареєстрованим місцем проживання
позивача ОСОБА_4 є АДРЕСА_1.

Згідно копії довідки ЖБК «Полісся» №640
від 25.10.2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрований
(а.с.9).

ОСОБА_4 дає свою згоду на проживання
(реєстрацію) її сина за місцем
проживання (реєстрацією) її чоловіка -
ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, в
квартирі АДРЕСА_3 в м.Житомирі
зареєстрована колишня дружина
позивача - ОСОБА_5 (відповідач),
неповнолітній син позивача - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та батько позивача -
ОСОБА_7

Допитана в якості свідка ОСОБА_5
вказала, що вона та її син проживають за
місцем реєстрації разом з батьками
позивача (колишнього чоловіка), при
цьому, позивачі за вказаною адресою не
проживають. Також, в судовому засіданні
позивач зазначила, що заперечує щодо
реєстрації малолітнього сина
позивачів.

В заперечення позову відповідачем були
надані довідки КУ "Центральна дитяча
міська лікарня" від 13.01.14р. №3, медичний
висновок №1 від 30.01.14р. лікарської
консультативної комісії дитячої
поліклініки №2 ЦДМЛ з яких вбачається,
що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3. є інвалідом і
його хвороба не дозволяє проживати в
одній кімнаті з членами своєї сім'ї.

Проте, на думку суду, такі доводи
відповідача не спростовують
обґрунтованість вимог позову виходячи
з наступного.

Виходячи зі змісту ст. 2 та ст.3 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", а також зі змісту ст. 72 ЖК
України, наявність реєстрації місця
проживання за певною адресою, за
відсутності судового рішення про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
свідчить про постійне проживання особи
за такою адресою.

Про проживання в квартирі АДРЕСА_3 в м.
Житомирі вказав сам позивач та його
мати ОСОБА_11, яка є представником
третьої особи - ОСОБА_7

Статтею 64 ЖК України визначено, що
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть всі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Цією ж нормою
визначено і коло членів сім'ї наймача,
до якого належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно ч.1 ст. 65 Житлового кодексу
України наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. На вселення
до батьків їх неповнолітніх дітей
зазначеної згоди не потрібно.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

У відповідності до ст.160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Виходячи з вищевикладеного та
враховуючи, що ОСОБА_1 зареєстрований
та проживає в квартирі АДРЕСА_3 в м.
Житомирі, беручи до уваги згоду дружини
на проживання та реєстрацію їх
спільного сина ОСОБА_3 за адресою
проживання батька, суд вважає, що
заперечення відповідача щодо цього, не
може бути підставою для позбавлення
дитини встановленого законодавством
права на спільне проживання з його
батьком та користування квартирою в
якій батько зареєстрований.

Визнання в судовому порядку за
малолітньою дитиною права
користування квартирою в якій проживає
один з батьків, є підставою для
реєстрації місця проживання дитини у
даному житловому приміщенні і
додаткового визнання такого права чи
вказівки про це в резолютивній частині
рішення, не потребує.

Керуючись ст.ст.10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 64, 65 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
на користування квартирою АДРЕСА_3.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. Й. Адамович