Справа № 209/4298/13-ц
Провадження № 2/209/441/14
27 січня 2014 року Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
містобудування та архітектури
Дніпродзержинської міської ради про
визнання прав та обов'язків
забудовника в порядку спадкування за
Представник відповідача в
судове засідання не з'явився,
заперечень проти позову або заяви про
розгляд справи за його відсутності до
судового розгляду справи від нього не
ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління містобудування
та архітектури Дніпродзержинської
міської ради, в якому просить суд
визнати за ним в порядку спадкування за
законом права та обов'язки забудовника
житлового будинку, який було
побудовано його померлим батьком. В
обґрунтування позову посилається на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його,
позивача, батько ОСОБА_2. Як єдиний
спадкоємець за законом, він, позивач, в
установлений законом строк звернувся
до нотаріуса Третьої
Дніпродзержинської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та про отримання
свідоцтва про право на спадщину після
померлого батька у вигляді житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. але постановою нотаріуса йому
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину відсутність
правовстановлюючих документів на
житловий будинок на ім'я батька, який
за життя не ввів будинок в
експлуатацію та зареєстрував за собою
право власності на нерухоме майно. У
зв'язку з неможливістю вирішити
питання оформлення права спадкування
на житловий будинок, що залишився після
смерті ОСОБА_2 з причини відсутності
акту вводу в експлуатацію на житловий
будинок, він просить суд визнати за
ним в порядку спадкування за законом
права та обов'язки забудовника
спадкового житлового будинку
готовність якого складає 100%, який було
побудовано померлим батьком у 1966 році,
на земельній ділянці, площею 162,5 кв.м.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, до судового розгляду справи
надав суду заяву з клопотанням про
розгляд справи за його відсутності,
позов по суті та за обставинами
підтримав в повному обсязі, просить
ухвалити рішення про задоволення
позову, у випадку неявки представника
відповідача - згоден на розгляд справи
за його відсутності на підставі
наданих доказів та ухвалення заочного
рішення. Позивачу роз'яснений порядок
перегляду заочного рішення за заявою
відповідача.

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності позивача, згідно вимог
частини 2 ст. 158 ЦПК України, відповідно
до якої особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача - Управління
містобудування та архітектури
Дніпродзержинської міської ради
міської ради повторно в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи відповідач був
повідомлений належним чином згідно
вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України,
рекомендованими поштовими
відправленнями, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
отримання відповідачем поштових
відправлень, про причини своєї неявки
представник відповідача суд не
повідомив, заяви про розгляд справи за
його відсутності суду не надав. В
зв'язку з тим, що суд не має відомостей
про причину неявки представника
відповідача, який був повідомлений
належним чином, і який про причини
своєї неявки суд не повідомив, заяву
про розгляд справи за його
відсутності суду не надав, суд
відповідно до ст.169 ЦПК України вирішує
справу на підставі наявних у ній
даних чи доказів (постановляє заочне
рішення), так як вважає, що є достатньо
матеріалів про права та відносини
сторін, і потреба дачі особистих
пояснень відповідачем відсутня.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі даних чи доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

В зв'язку з тим, що позивач не заперечує
проти розгляду справи по суті у
відсутність відповідача, суд, з її
згоди, ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Судом досліджені письмові докази по
справі:

- копія паспорту та довідки про
присвоєння ідентифікаційного номеру
(а.с. 4), якими підтверджується особа
позивача як громадянина України та
факт присвоєння йому
ідентифікаційного номеру платника
податків;

- копія свідоцтва про смерть (а.с.5),
яким підтверджується факт і дата
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

- свідоцтво про народження
позивача, видане Дніпродзержинським
міським ЗАГС 27 червня 1945 року (а.с. 6),
яким підтверджується факт родинних
відносин між позивачем та ОСОБА_2, як
між сином та батьком;

- постанова про відмову у вчинені
нотаріальної дії від 28 жовтня 2011 року
(а.с.7), якою підтверджується факт
відмови позивачу у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом після
померлого батька в зв'язку з
відсутністю оформлення права
власності на житловий будинок,
розташований за аресою6 АДРЕСА_1;

- довідка ОКП «Дніпродзержинське
БТІ» від 17 жовтня 2011 року (а.с.8), якою
підтверджується факт відсутності
реєстрації пава власності на житловий
будинок АДРЕСА_1;

- довідки про реєстрацію та склад
сім'ї від 18 жовтня 2011 року №20,21 (а.с.9),
якими підтверджується факт
реєстрації ОСОБА_2 у житловому будинку
за адресою: АДРЕСА_1.

- акт про відведення земельної
ділянки під індивідуальне будівництво
(а.с.10), яким підтверджується факт
виділу в натурі ОСОБА_2 земельної
ділянки, площею 600 кв.м., розташованої
за адресою: АДРЕСА_1;

- договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку на праві приватної власності
(а.с.11-12), яким підтверджується факт
укладення між Відділом комунального
господарства Дніпродзержинського
виконкому та ОСОБА_2 12 травня 1958 року
договору про надання земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_1 та нотаріальне
посвідчення цього договору
нотаріусом 1-ї, 2-ї Дніпродзержинської
нотаріальної контори;

- Генеральний план дільниці
будинку, схематичний план земельної
ділянки АДРЕСА_1 від 04 жовтня 1966 року,
план поверхів будівлі А-1 від 04 жовтня
1966 року, план поверхів будівлі Б-1 від 04
жовтня 1966 року, зведений оціночний акт
по домоволодінню станом на 04 жовтня 1966
року, відомість внутрішніх обмірів і
підрахунків площі приміщень будівлі
від 04 жовтня 1966 року (а.с.13-19), якими
підтверджується факт завершення
будівництва житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_2 в жовтні 1966 році та факт
проведення інвентаризації житлового
будинку в жовтні 1966 році;

- звіт про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта від 14 лютого
2012 року, що проведений ДП
«Дніпродзержинськцивільпроект»
(а.с.20-30), яким підтверджується
відповідність житлового будинку по
АДРЕСА_1 вимогам надійності та
безпечної експлуатації і можливість
його безпечної експлуатації;

- викопіювання із генплану міста
від 03 серпня 1976 року (а.с. 33), підрядний
договір від 15 вересня 1976 року ( а.с. 42),
акт від 18 жовтня 1977 року (а.с.43), акт на
приймання та експлуатацію димових і
вентиляційних каналів в житлових
будинках після капітального ремонту і
нового будівництва від 06 вересня 1985
року, акт від 18 квітня 1985 року (а.с.45),
якими підтверджується факт
підключення житлового будинку по
АДРЕСА_1 до централізованого
газопостачання;.

- домова книга (а.с.34-41), якої
підтверджується факт реєстрації
ОСОБА_2 та членів його сім'ї у житловому
будинку розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, з 1961 року.

Вивчивши письмові докази та матеріали
справи, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні судом встановлені
наступні обставини та відповідні до
них правовідносини.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 є
сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження від 27 червня 1945 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про смерть від 26 травня 1989 року, актовий
запис №1213 (а.с.5), і після його смерті
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, який складається із
житлового будинку А-1 з житловою
прибудовою а-1, літньої кухні Б-1, гаражу
В-1, вбиральні Г-1, і який був завершений
будівництвом в жовтні 1966 року.

Судом встановлено, що будівництво
зазначеного житлового будинку було
виконане ОСОБА_2 на підставі
Генерального плану, виготовленого
Управлінням головного архітектора
міста Дніпродзержинська (а.с. 13), на
земельній ділянці, площею 600 кв.м.,
розташованій по АДРЕСА_1, що була
виділена ОСОБА_2 на підставі
нотаріального посвідченого договору
про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку, що був укладений 12 травня 1958
року між відділом комунального
господарства Дніпродзержинського
виконкому та ОСОБА_2 на підставі
рішення виконкому Дніпродзержинської
міської ради від 18 лютого 1958 року № 187 (
а.с. 11-13).

Згідно звіту про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта, що
виготовлений Державним проектним
інститутом
Дніпродзержинськцивільпроект (а.с. 20-30),
який на підставі ліцензії (а.с. 28) має
право здійснювати господарську
діяльність, пов'язану із створенням
об'єктів архітектури, готовність
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1 в м. Дніпродзержинську
становить 100 відсотків, і цей житловий
будинок відповідає вимогам
надійності та безпечної експлуатації
та можлива його безпечна
експлуатація.

Як спадкоємець першої черги за законом
після померлого ОСОБА_2, позивач
ОСОБА_1 у встановлений законом строк
для прийняття спадщини, звернувся до
Третьої дніпродзержинської державної
нотаріальної контори з відповідною
заявою, на підставі якої була заведена
спадкова справа № 235/89.

Але у видачі свідоцтва про право на
спадщину у вигляді вказаного
житлового будинку, за отриманням якого
позивач звернувся в 2011 році, ОСОБА_1
було відмовлено, оскільки за померлим
ОСОБА_2 не оформлено право власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1, який є
спадковим майном (а.с. 7 - постанова
нотаріуса, а.с. 9- повідомлення ОКП
«Дніпродзержинське БТІ») .

За змістом статті 524 ЦК Української РСР
( 1963 р.), який був чинним на час смерті
ОСОБА_2, спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід
майна померлого (спадкодавця) до інших
осіб (спадкоємців) у порядку,
передбаченому статтями 529- 535 ЦК
Української РСР (1963 р.).

Для спадкоємця, що прийняв спадщину,
виникають як майнові права, так і
обов'язки. До майнових прав належить,
зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української
РСР (1963 р.) право власності - це
врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спадковий
житловий будинок був збудований у
жовтні 1966 році, що підтверджується
Генеральним планом дільниці будинку,
схематичним планом земельної ділянки
АДРЕСА_1 від 04 жовтня 1966 року, планом
поверхів будівлі А-1 від 04 жовтня 1966
року, планом поверхів будівлі Б-1 від 04
жовтня 1966 року, зведеним оціночним
актом по домоволодінню станом на 04
жовтня 1966 року, відомістю внутрішніх
обмірів і підрахунків площі приміщень
будівлі від 04 жовтня 1966 року (а.с.13-19), .

У 1966 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків», що був визнаний
таким, що втратив чинність, Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 22
лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою
відповідно до Указу від 26 серпня 1948
року постановою Ради Міністрів СРСР
від 26 серпня 1948 року «Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків», які, зокрема, визначали
умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
була затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку
таким правовстановлюючим документом
про право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від 26
серпня 1948 року, є затверджений
виконавчим комітетом місцевої ради
народних депутатів акт державної
комісії про прийняття будинку в
експлуатацію.

Таким чином, зважаючи на
відсутність у померлого ОСОБА_2, який
завершив будівництво після
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, акту державної
комісії про прийняття будинку в
експлуатацію, суд вважає, що
спадкодавець дійсно не набув статусу
власника житлового будинку, і
відповідно позивач, як спадкоємець
ОСОБА_2, також не може набути на нього
право власності в порядку спадкування,
і до нього перейшли лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини, а для набуття права
власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовуються вимоги
позивача, з таких мотивів.

Відповідно абз. 2 п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України (2004 р.)
щодо цивільних відносин, як виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР
(1963 р.) при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти, дружина і батьки
померлого.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу Української РСР (1963 р.), що діяла
на час виникнення у позивача права на
спадкування за законом, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном,: 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», якщо
будівництво здійснювалося згідно із
законом, в то в разі смерті забудовника
до завершення будівництва його права
та обов'язки як забудовника входять до
складу спадщини.

Керуючись ст. ст. 529, 549 ЦК Української
РСР (1963р.) ст. 1218 ЦК України (2004 р.),
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», ст. ст. 8, 10, 57, 59, 60, 158, 208,209
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Управління
містобудування та архітектури
Дніпродзержинської міської ради про
визнання прав та обов'язків
забудовника в порядку спадкування за
законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 права та
обов'язки забудовника житлового
будинку, який складається із
житлового будинку А-1 з житловою
прибудовою а-1, літньої кухні Б-1, гаражу
В-1, вбиральні Г-1, готовністю 100
відсотків, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, на земельній ділянці, яка була
виділена ОСОБА_2 на підставі
нотаріального посвідченого договору
про надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку, що
був укладений 12 травня 1958 року між
Відділом комунального господарства
Дніпродзержинського виконкому та
ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому
Дніпродзержинської міської ради від 18
лютого 1958 року № 187.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10 - денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
А.Б. Ковальова