Справа №
№
провадження: 2/230/178/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Єнакіївський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мелещенко
Л.В.

при секретарі - Здебської Т.М.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Гусєвої О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Єнакієве
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод»
про зміну формулювання причини
звільнення, стягнення вихідної
допомоги та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Єнакієвський
металургійний завод» про зміну
формулювання причини звільнення,
стягнення вихідної допомоги та
моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог позивач вказує, що
наказом № 165 від 23.11.2010 року позивач
була прийнята на посаду комірника
конверторного цеху за строковим
трудовим договором у Публічному
акціонерному товаристві «Єнакієвський
металургійний завод». Наказом № 499 від
12.03.2011 року позивача переведено
комірником на підприємстві
відповідача. Наказом № 1429 від 10.09.2013
року ліквідовуються з 15.11.2013 року
посади та професії структурних
підрозділів, серед яких і посада
комірника конвертерного цеху. Позивача
про даний наказ було проінформовано у
жовтні 2013 року. 21.10.2013 року відбулися
збори засідання профсоюзного комітету
конверторного цеху підприємства, на
яких було прийнято рішення про
звільнення позивача з посади комірника
конверторного цеху у зв'язку зі
скороченням займаної посади. Згідно
наказу № 359-Т від 31.10.2013 року за
порушення правил обліку
товарно-матеріальних цінностей та
невиконання професійних обов'язків в
частині ведення облікової та
бухгалтерської документації позивачу
не нараховано 100 % виробничої премії за
жовтень 2013 року. 08.11.2013 року позивача
звільнено з посади комірника
конверторного цеху за правилами п. 2 ст.
41 Кодексу законів про працю України у
зв'язку зі втратою довір'я. Позивач
вважає наказ незаконним та
необґрунтованим, оскільки за тривалий
час роботи на займаній посаді
дисциплінарні стягнення до позивача не
застосовувалися, винні дії позивача
відсутні, вина позивача у вчиненні
порушення не доведена. За таких
обставин позивач просить визнати
незаконним та скасувати наказ № 371-Т
генерального директора Публічного
акціонерного товариства «Єнакієвський
металургійний завод» від 08.11.2013 року,
змінити запис у трудовій книжці
позивача в частині зазначення причини
звільнення від 08.11.2013 року з посади
комірник конверторного цеху
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод»
замість звільнена у зв'язку зі втратою
довір'я, п. 2 ст. 41 Кодексу законів про
працю України формулювання змінити на
звільнена у зв'язку зі скороченням
штату працівників, п. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України, стягнути
вихідну допомогу при звільненні у сумі
1 829,70 грн., моральну шкоду у сумі 10 000,00
грн.

У судовому засіданні позивач
наполягала на задоволенні позовних
вимог з підстав, викладених у позовній
заяві.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги
повністю, просила суд позов
задовольнити та пояснила, що
звільнення відбулося незаконно. Вважає
позовні вимоги у частині стягнення
вихідної допомоги при звільненні та
моральної шкоди обґрунтованими,
оскільки з приводу звільнення позивач
перенесла моральні переживання, які
значно вплинули на стан її здоров'я,
звільнення певним чином
дискредитувало її у суспільстві як
сумлінного працівника, добропорядної
особи, що призвело до втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від позивача додаткових
зусиль для організації свого життя.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала у повному
обсязі та суду пояснила, що позивач з
23.11.2010 року по 08.11.2013 року працювала у
Публічному акціонерному товаристві
«Єнакієвський металургійний завод» на
посаді комірника конвертерного цеху.
26.09.2011 року з позивачем був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність відповідно до якого,
ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання по
виконанню робіт, безпосередньо
пов'язаних зі зберіганням та відпуском
товарно-матеріальних цінностей. На
підставі Наказу про проведення річної
інвентаризації у Публічному
акціонерному товаристві «Єнакієвський
металургійний завод» та Структурному
підрозділі Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метален» № 1477/22 від
19.09.2013 року була проведена повна
інвентаризація активів та зобов'язань
підприємства. Відповідно до
вищезазначеної інвентаризації, станом
на 01.10.2013 року у конверторному цеху була
виявлена недостача у розмірі 174 241,86 грн.
та невраховані товарно-матеріальні
цінності на суму 48 949,26 грн., що
засвідчує про неналежне виконання
позивачем своїх професійних
обов'язків. Звільнення ОСОБА_1 на
підставі п. 2 ст. 41 Кодексу законів про
працю України вважає законним,
оскільки на засіданні цехового
комітету конвертерного цеху, яке
відбулось 31.10.2013 року, було прийнято
рішення про надання дозволу на
звільнення позивача. Вважає, що
підстави для стягнення вихідної
допомоги відсутні, відповідачем не
порушені законні права позивача, тому
немає підстав для стягнення моральної
шкоди. Просила відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, застосувавши до спірних
правовідносин відповідні норми
матеріального та процесуального права,
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Наказом (розпорядженням) № 165 від 23.11.2010
року ОСОБА_1 була прийнята на роботу у
Відкрите акціонерне товариство
«Єнакієвський металургійний завод» за
терміновим трудовим договором на
посаду комірника конвертерного цеху
(а.с. 4-6, 44).

Наказом (розпорядженням) № 499 від 11.03.2011
року позивача переведена на постійну
роботу на посаді комірника (а.с. 45).

26.09.2011 року з позивачем був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність, відповідно до якого
ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання по
виконанню робіт, безпосередньо
пов'язаних зі зберіганням та відпуском
товарно-матеріальних цінностей (а.с.
47-48).

Відповідно до розпорядження
начальника конвертерного цеху № 2364 від
10.12.2012 року ОСОБА_1 була призначена
відповідальною за своєчасне
оформлення та подачу заявок по
конверторному цеху на закупівлю
спецодягу, спецвзуття з покладенням
обов'язку по виписці та видачі ордерів
на отримання спецодягу та спецвзуття
(а.с. 49).

Наказом № 1429 від 10.09.2013 року «Про
внесення змін в штатний розпис
структурних підрозділів Товариства» з
15.11.2013 року посада комірника
конвертерного цеху була ліквідована
(а.с. 7-8, 50-51).

На підставі Наказу про проведення
річної інвентаризації №1477/22 від 19.09.2013
року у Публічному акціонерному
товаристві «Єнакієвський
металургійний завод» та Структурному
підрозділі Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метален» була
проведена повна інвентаризація
активів та зобов'язань підприємств (а.с.
58-63).

Відповідно до проведеної
інвентаризації, станом на 01.10.2013 року у
конверторному цеху була виявлена
недостача у розмірі 174 241,86 грн. та
невраховані товарно-матеріальні
цінності на суму 48 949,26 грн. (а.с.18-21, 64-69).

Згідно наказу № 359-Т від 31.10.2013 року за
порушення правил обліку
товарно-матеріальних цінностей та
невиконання професійних обов'язків в
частині ведення облікової та
бухгалтерської документації позивачу
не нараховано 100 % виробничої премії за
жовтень 2013 року (а.с. 13, 70).

На засіданні цехового комітету
конвертерного цеху, яке відбулось
31.10.2013 року, було прийнято рішення про
надання дозволу на звільнення ОСОБА_1
на підставі п. 2 ст. 41 Кодексу законів
про працю України, що оформлено
протоколом № 70 від 31.10.2013 року (а.с. 85-86).

Наказом генерального директора
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод» №
371-Т від 08.11.2013 року позивач була
звільнена на підставі п. 2 ст. 41 Кодексу
законів про працю України у зв'язку зі
втратою довір'я (а.с. 14, 87).

Пункт 2 ст. 41 Кодексу законів про працю
України надає право власникові чи
уповноваженому ним органу розірвати
трудовий договір у разі вчинення
працівником винних дій, що дають
підставу для втрати до нього довіри з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

На цій підставі можуть бути звільнені з
роботи лише особи, які безпосередньо
обслуговують грошові, товарні або
культурні цінності, тобто особи, з
якими відповідно до законодавства
можуть бути укладені договори про
повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 ст. 43 Кодексу
законів про працю України розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і
3 статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Ст. 135-1 Кодексу законів про працю
України передбачає, що письмові
договори про повну матеріальну
відповідальність може бути укладено
підприємством, установою, організацією
з працівниками (що досягли
вісімнадцятирічного віку), які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо зв'язані із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей. Перелік таких посад і робіт,
а також типовий договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Верховної Ради України «
Про порядок тимчасової дії на
території України окремих актів
законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991
року № 1545 визначено, що на території
України діють законодавчі акти СРСР,
якщо вони не суперечать законодавству
України.

Згідно з Переліком посад і робіт, які
заміщаються або виконуються
працівниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей,
переданих їм для зберігання, обробки,
продажу (відпуску), перевезення або
застосування у процесі виробництва,
затвердженим Постановою № 447/24 від
28.12.1977 року Державного комітету СРСР по
праці та соціальним питанням та ВЦРПС,
посада комірника належить до категорії
працівників, з якими згідно зі вимогами
ст. 135-1 Кодексу законів про працю
України може бути укладений такий
договір.

Згідно п. 28 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «про практику розгляду судами
трудових спорів» при розгляді справ
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41
Кодексу законів про працю, судам слід
враховувати,

що розірвання трудового договору з цих
підстав не є заходом дисциплінарного
стягнення і тому вимоги статей 148, 149
Кодексу законів про працю про строк і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень на ці випадки не поширюються.
Разом з тим при вирішенні справ про
звільнення з цих підстав суди мають
брати до уваги відповідно час, що
пройшов з моменту вчинення винних дій
чи аморального проступку, наступну
поведінку працівника і інші конкретні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Звільнення з підстав втрати довіри суд
може визнати обґрунтованим, якщо
працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові та товарні цінності
(зайнятий прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т.п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довіри. (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями). При встановленні у
передбаченому законом порядку факту
вчинення працівниками розкрадання,
хабарництва і інших корисливих
правопорушень ці працівники можуть
бути звільнені з підстав втрати довір'я
до них і у тому випадку, коли зазначені
дії не пов'язані з їх роботою.

Відповідно до вимог ст. 237-1
Кодексу законів про працю України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що позивач несе
матеріальну відповідальність,
оскільки є працівником, який
безпосередньо проводить операції з
обслуговування грошових, товарних або
культурних цінностей, договір про
матеріальну відповідальність із
позивачем укладався, займана нею
посада належить до категорії
працівників, з якими згідно з
положеннями ст. 135-1 Кодексу законів про
працю України укладається такий
договір, підставою для втрати довіри з
боку відповідача стали систематичні
порушення трудових обов'язків, що
зафіксовані та встановлені
інвентаризаційними описами,
підписаними без будь-яких зауважень
позивачем ОСОБА_1 Крім того, Згідно
наказом № 359-Т від 31.10.2013 року
позивачу за порушення правил обліку
товарно-матеріальних цінностей та
невиконання професійних обов'язків в
частині ведення облікової та
бухгалтерської документації наказано
не нараховувати 100 % виробничої премії
за жовтень 2013 року (а.с. 70). У зв'язку з
чим до позивача було втрачено довіру
внаслідок ігнорування своїми
посадовими обов'язками, недбалої,
неналежної організації контролю за
товарно-матеріальними цінностями.

Також суд не може прийняти до уваги
посилання позивача, що вона не приймала
товарно-матеріальні цінності, оскільки
згідно підписаного позивачем звіту
матеріально-відповідальної особи за
вересень 2013 року (а.с. 102-104), за позивачем
значилися товарно-матеріальні
цінності, недостача яких згодом була
виявлена.

Належних та достатніх доказів
неправомірного звільнення позивач
суду не надала, її твердження в позові
носять надуманий характер, не
відповідають обставинам справи,

З огляду на викладене суд вважає, що
звільнення позивача ОСОБА_1 за
п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю
України здійснено з дотриманням вимог
чинного законодавства про працю, тому
позовні вимоги про визнання незаконним
та скасування наказу № 371-Т
генерального директора Публічного
акціонерного товариства «Єнакієвський
металургійний завод» від 08.11.2013 року,
зміну запису у трудовій книжці в
частині зазначення причини звільнення
від 08.11.2013 року з посади комірник
конверторного цеху Публічного
акціонерного товариства «Єнакієвський
металургійний завод» замість
звільнена у зв'язку зі втратою довір'я,
п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю
України формулювання змінити на
звільнена у зв'язку зі скороченням
штату працівників, п. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України як
необґрунтовані та безпідставні не
підлягають задоволенню, а також не
підлягають задоволенню вимоги про
стягнення вихідної допомоги при
звільненні та моральної шкоди,
оскільки суд прийшов до висновку про
правомірність звільнення позивача з
займаної нею посади.

У відповідності до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Виходячи із вищевикладеного, суд,
оцінивши докази, надані сторонами у
справі, їх належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог позивача
ОСОБА_1 до відповідача Публічного
акціонерного товариства «Єнакієвський
металургійний завод» про зміну
формулювання причини звільнення,
стягнення вихідної допомоги та
моральної шкоди слід відмовити у
повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, враховуючи, що у задоволенні
позову відмовлено, а позивач звільнена
від сплати судових витрат, їх необхідно
віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 2, 41, 135-1, 237-1 Кодексу законів про
працю України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 197, 209,
212-215, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Єнакієвський металургійний завод»
про зміну формулювання причини
звільнення, стягнення вихідної
допомоги та моральної шкоди - відмовити
у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Єнакіївський міський суд
Донецької області у десятиденний строк
з дня проголошення рішення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення
складені, підписані у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 06
березня 2014 року.

Повний текст рішення суду
виготовлений 07 березня 2014 року.

Суддя Єнакіївського міського суду

Донецької області
Л.В.
Мелещенко