АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/774/2898/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Подорець
Справа № 199/8779/13-ц
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П. , Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Філії Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України "Білоколодязький елеватор" про
поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом та просив
ухвалити рішення, яким поновити його на
посаді начальника елеватора Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор» з 04 червня 2013 року; визнати
наказ № 109 від 04 червня 2013 незаконним;
стягнути з відповідача на його користь
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу за два місяці з 04
червня 2013 по 09 серпня 2013 у розмірі 7 534,70
грн. та моральну шкоду.

В обґрунтування позову посилався на те,
що він з 23 травня 2012 на підставі наказу
№ 25/1 від 21 травня 2012 був прийнятий на
роботу на посаду заступника начальника
пожежно-сторожової охорони до Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор».

01 липня 2012 на підставі наказу № 105/2 був
переведений на посаду начальника
елеватора. 12.07.2013 року його ознайомили з
наказом № 109 від 12 липня 2013 про
звільнення з посади на підставі ч.4 ст. 40
КЗпП України, тобто за прогул 04 червня
2013 та видали трудову книжку. З наказом
про звільнення позивача було
ознайомлено, однак йому було
відмовлено у видачі вказаного наказу.
КЗпП України передбачено, що у разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу, він зобов'язаний у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи. Крім того,
відповідно до ст. 149 КЗпП України
стягнення оголошується в наказі і
повідомляється працівникові під
розписку, що не було зроблено
відповідачем.

Також позивач вважає, що причини його
звільнення не відповідають дійсності,
тому що 31 травня 2013 позивачем на ім'я
директора Філії Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України «Білоколодязький елеватор»
ОСОБА_6 було подано заяву про надання
відпустки з 04 червня 2013 по 13 червня 2013.
Директор ОСОБА_6 надав свою згоду на
відпустку, що підтверджується
відповідною резолюцією на заяві
позивача. Під час перебування позивача
у відпустці він захворів та знаходився
на тривалому лікарняному з 12 червня 2013
по 11 липня 2013. Вийшов позивач після
відпустки та лікарняного на роботу 12
липня 2013року , однак його не допустили
до роботи, у зв'язку з його звільненням.
Також за час перебування позивача у
відпустці та на лікарняному змінилося
керівництво Філії Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України «Білоколодязький елеватор», та
на посаду директора було призначено
ОСОБА_3. Новий директор підприємства на
звернення позивача повідомив, що він
йому дозвіл на відпустку не надавав, а
тому позивача було звільнено за прогул.
Пояснення позивача про те, що йому був
наданий дозвіл на відпустку попереднім
директором та до зміни керівництва
підприємства, яку було проведено 05
червня 2013, новий директор ОСОБА_3
проігнорував.

Таким чином, позивач вважає, що причина
його невиходу на роботу 04 червня 2013 є
поважною, оскільки він перебував у
відпустці та не може вважатися
прогулом, а тому звільнення його з цих
підстав є незаконним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити , а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення ,
яким суд , виконавши всі вимоги
цивільного судочинства , вирішив
справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Так , судом першої інстанції було
встановлено, що на підставі наказу від
21 травня 2012 року за № 25/1 позивача
ОСОБА_1 було прийнято на роботу на
посаду заступника начальника
пожежно-сторожової охорони до Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор».Відповідно до наказу від 01
липня 2012 року за № 105/2 позивача було
переведено на посаду начальника
елеватора.

Наказом від 12 липня 2013 року за № 109
ОСОБА_1 було звільнено з займаної
посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України, за прогул без поважних
причини, вчинений 04 червня 2013 року.

Суд першої інстанції , ухвалюючи
оскаржуване рішення прийшов до
правильного висновку виходячи із того ,
що прогул є порушенням трудової
дисципліни, за що ст. 147 КЗпП України
передбачено притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності, у
тому числі накладання такого виду
дисциплінарного стягнення, як
звільнення.

Так, згідно п.4 ст.40 КЗпП України
трудовий договір , укладений на
невизначений строк , а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим органом
лише у випадках - прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Колегія суддів вважає , що суд першої
інстанції правильного не погодився з
посиланнями позивача та його
представника на те, що ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку з 04
червня 2013 року знаходився у відпустці
без збереження заробітної плати та
посилався на положення ст. 84 КЗпП
України та ст. 26 Закону України «Про
відпустки», якими передбачено, що за
сімейними обставинами та з інших
причин працівнику може надаватися
відпустка без збереження заробітної
плати на термін, обумовлений угодою між
працівником та власником або
уповноваженим ним органом, але не
більше 15 календарних днів на рік.

Так , відпустка без збереження
заробітної плати за згодою сторін
надається за сімейними обставинами або
з інших причин. Для надання відпустки
без збереження заробітної плати
працівник подає власникові або
уповноваженому ним органу письмову
заяву із зазначенням обставин (хвороба
або смерть рідних, необхідність
догляду за хворим родичем, весілля
тощо). До заяви додаються відповідні
документи, що підтверджують факт
виникнення обставин, із вказівкою
строку відпустки та дати її початку,
але у разі надання відпустки без
збереження заробітної плати за згодою
сторін, подання цих документів не є
обов'язковим. На підставі заяви
керівник підприємства видає наказ про
надання працівнику відпустки без
збереження заробітної плати.

Відповідно до листа Міністерства праці
та соціальної політики України від 19
жовтня 2005 року №09-487 «Про реєстрацію
наказів щодо особового складу» всі
накази по особовому складу ведуться в
Книзі реєстрації наказів, яка повинна
бути пронумерована, прошнурована,
скріплена підписом керівника та
сургучною печаткою підприємства, яка є
документом суворої звітності і
постійного зберігання. Книга
реєстрації наказів ведеться
працівником кадрової служби, який
готує і веде облік наказів по особовому
складу.

Як було встановлено судом першої
інстанції і , що підтверджується
наданими відповідачем письмовими
доказами , такий наказ відсутній в
Книзі реєстрації наказів. Отже , наказу
щодо відпустки ОСОБА_1 з 04 червня 2013
року видано по підприємству не було , а
покази свідка ОСОБА_6 , бувшого
керівника підприємства , про те , що ним
було підписано заяву ОСОБА_1 про
надання останньому відпустки самі по
собі не відповідають вище вказаним
вимогам законодавства про порядок
надання та оформлення відпусток.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано посилався і на ту
обставину , що 15 липня 2013 року
позивачем ОСОБА_1 на ім'я директора
Філії Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України «Білоколодязький елеватор»
ОСОБА_3 надано пояснення, в яких ОСОБА_1
особисто як причину не виходу на роботу
з 04 червня 2013 року зазначив що його було
з 01 червня 2013 року звільнено з роботи
попереднім керівником ОСОБА_6 ( ар. сп.29).
Жодного посилання у даних поясненнях
щодо відпустки без збереження
заробітної плати за період з 04 червня
2013 року по 12 липня 2013 року в поясненнях
ОСОБА_1 не зазначено взагалі.

Колегія суддів вважає, що висновок
суду 1-ї інстанції зроблений на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги , на те, що
причини його звільнення наведені в
наказі № 109, а саме п. 4 ст. 40 КЗпП України
не відповідають дійсним обставинам
справи, так як позивачем 31.05.2013 року на
ім'я колишнього директора філії ОСОБА_6
було подано заяву про надання
відпустки з 04 червня 2013 р по 13 липня 2013
р. є необґрунтованими та надуманими,
виходячи з вищенаведених обставин ,
оскільки 04 червня 2013 року по 12 липня 2013
року позивач був відсутній на робочому
місці, що підтверджується табелями
обліку використання робочого часу за
червень - липень місяць 2013 року філії
ПАТ „ДПЗКУ" „Білоколодязький
елеватору».

Доводи апеляційної скарги про те , що
відповідачем при вирішенні питання про
застосування дисциплінарного
стягнення не були враховані ступінь
тяжкості вчиненого проступку,
заподіяна шкода , обставини , за яких
даний проступок вчинено також визнати
обгрунтованими не можна , оскільки для
вирішення даного питання відповідач
намагався з»ясувати всі ці обставини.
Так , головою профсоюзного комітету
філії ПАТ „ДПЗКУ" „Білоколодязький
елеватору» Васильєвим О.В. було
направлено позивачу телеграму № 648 від
01 липня 2013 р. з запрошенням з'явитися на
засідання профсоюзного комітету на 15
годин 00 хвилин 05 липня 2013 року для дачі
пояснень його відсутності на робочому
місці. Однак , в зв»язку з недоставкою
телеграми засідання було перенесено , а
ОСОБА_1 повторно направлено телеграму -
виклик . 10 липня 2013 року відбулося
засідання профсоюзного комітету філії
ПАТ «ДПЗКУ» «Білоколодязький
елеватор», на якому ставилося питання
щодо доцільності звільнення позивача
за п. 4 ст. 40 КЗпП України, з 04 червня 2013
року , однак і на нього позивач не
з»явився ( ар. сп. 54-62).

Доводи апеляційної скарги про те , що у
відповідності до положень ст.ст. 147,149
КЗпП України наказ про звільнення
позивач було видано з порушенням
місячного терміну з дня виявлення
проступку робітника , також вважати
обгрунтованими не можна , оскільки весь
термін з 4 червня 2013 року по 12 липня 2013
року позивач був відсутнім на роботі ,
ніяких пояснень відповідачу не надавав
, місце свого перебування не визначав ,
що позбавляло відповідача можливості
прийняти своє рішення .

Колегія суддів вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, ст. 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів .

Судді