Провадження № 2/524/397/14
11.03.2014 року Автозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області у
головуючого - судді - Кривич Ж.О.,
при секретарі - Крижановській Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
В листопаді 2013 року до суду звернулося
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» з вказаним позовом до
У судове засідання представник
позивача Костянецький А.Г. не з'явився,
на адресу суду надіслав клопотання про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі;
зазначав, що відповідач ОСОБА_1 своїх
зобов'язань за договором про надання
споживчого кредиту належним чином не
виконує, що призвело до прострочення
платежів як за кредитом, так і за
процентами; просив стягнути з
відповідача заборгованість за
договором про надання споживчого
розмірі 370 936 грн. 99 коп. та пеню у
розмірі 7 513 грн. 58 коп., а також судові
витрати, понесені позивачем при подачі
позову до суду, в розмірі 3 441 грн. 00 коп.
Відповідач у судове засідання не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлялася у відповідності
до положень ст. 74 ЦПК України - за
адресою місця проживання чи місця
перебування фізичної особи,
зареєстрованої у встановленому
законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК
України у разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за такою
адресою, вважається, що судовий виклик
або судове повідомлення вручене їм
У відповідності до положень ст. 224
Цивільно-процесуального Кодексу
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши матеріали справи,
встановив наступне:

12 червня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений
договір про надання споживчого кредиту
№ 0 (в системі обліку банку -
1), відповідно до якого позивач
надав позичальнику кредит у сумі 39 000,00
дол. США зі строком користування до
09.06.2028 року та сплатою відсотків за
користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В силу ст. 525 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу та
розмір процентів встановлений
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.2.2. та п. 1.3.1 договору
про надання споживчого кредиту ОСОБА_1
взяла на себе зобов'язання щодо
своєчасного повернення кредиту та
сплати відсотків за його користування
у встановлені договором терміни та у
розмірах, що встановлені графіком
погашення кредиту.

ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті
на себе зобов'язання за кредитним
договором; щомісячних платежів не
здійснює, чим порушує права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

За порушення Позичальником термінів
погашення будь-яких своїх грошових
зобов'язань, передбачених Договором,
зокрема, термінів повернення кредиту
(всієї суми або його частини) та/або
термінів сплати процентів та/або
комісій, Банк має право вимагати від
Позичальника додатково сплатити Банку
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від гривневого еквіваленту
суми простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені, за кожен
день прострочення, включаючи день
погашення заборгованості (п. 4.1.
кредитного договору).

Розрахунками, наданими позивачем,
підтверджується наявність
заборгованості відповідача перед
банком. Так, станом на 07.11.2013 року
заборгованість по кредиту та процентам
становить 46 407 доларів США 73 цента, що
по курсу НБУ становить 370 936 грн. 99 коп.
та по пені 7 513 грн. 58 коп., з яких:

- 37 234, 62 дол. США - заборгованість за
кредитом, у тому числі 922,52 дол. США -
прострочена заборгованість за
кредитом;

- 9 173, 11 дол. США - прострочена
заборгованість за процентами;

- 767, 50 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом;

- 6 746,08 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу
України іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до законодавства
гривня має статус універсального
платіжного засобу, який без обмежень
приймається на всій території України,
однак обіг іноземної валюти
обумовлений вимогами спеціального
законодавства України.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання та валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
(далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
установлено, що кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього
Закону визначають операції банків із
розміщення залучення коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції незалежно
від виду валюти, як використовується.
Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій НБУ.

Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п. 2
ст. 5 цього ж Декрету.

Аналізуючи наведені норми
матеріального права, суд приходить до
висновку, що уповноважені банки на
підставі банківської ліцензії на
здійснення операцій з валютними
цінностями мають право здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

Щодо вимог п.п. «в» п. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України, який
передбачає наявність індивідуальної
ліцензії на надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі, то на даний час
законодавством не встановлено межі
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті. Ця
обставина не дозволяє стверджувати, що
режим індивідуального ліцензування
поширюється на валютні операції,
пов'язані з наданням резидентами
(банками та іншими фінансовими
установами) кредитів в іноземній
валюті іншим резидентам.

Відповідно до п.1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких НБУ видав йому банківську
ліцензію та письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
режиму індивідуального ліцензування
щодо вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банком
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України є наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої в
установленому порядку.

У разі наявності в банку відповідної
генеральної ліцензії або дозволу НБУ
здійснення кредитних операцій у валюті
не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

ПАТ «УкрСиббанк» отримав дозвіл НБУ на
право здійснювати банківські операції
визначені частиною першою та пунктами
5-11 частини другої статті 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» 28 жовтня 1991 року № 57 на
здійснення певних валютних операцій,
який є генеральною ліцензією.

Враховуючи наведені обставини, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, ч. 1 ст. 533, 550, ч.
3 ст. 553, ч. 2 ст. 554, 1054 ЦК України, ст. ст. 14,
57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 228, 233 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» (р/р 0113 в
АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ) заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 12.06.08 року по процентам та кредиту в
розмірі 46 407 (сорок шість тисяч
чотириста сім) доларів США 73 цента, що
по курсу НБУ становить 370 936 (триста
сімдесят тисяч дев'ятсот тридцять
шість) грн. 99 коп., та по пені у розмірі 7
513 (сім тисяч п'ятсот тринадцять) грн. 58
коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» (р/р 0113 в
АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ) судові витрати: судовий збір в
розмірі - 3 441 (три тисячі чотириста
сорок одна) грн. 00 коп..

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Полтавської області через
Автозаводський районний суд
м.Кременчука протягом десяти днів з дня

його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому цим
Кодексом. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: