Справа № 178/1797/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2014 року Криничанський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
Цаберябого Б.М.,

при секретарі
Янченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в с.Кринички справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим
позовом івказав, що відповідно до
укладеного договору № DZR0GА00000075 від 17
липня 2007 року відповідач отримав
кредит в розмірі 50000 гривень зі сплатою
відсотків у розмірі 14,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 16 липня
2017 року.

У порушення норм закону та умов
договору Відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, а саме не сплатив необхідні
кредитні кошти за кредитом у
встановлені договором строки,
заборгувавши станом на 24 вересня 2013
року 222059,20 гривень, з яких: 48977,28 гривень
- заборгованість за кредитом;
заборгованість за відсотками - 73048,48
гривень; заборгованість по комісії - 5600
гривень; пеня - 94433,44 гривень. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 23 липня 2007 року
було укладено договір іпотеки
нерухомого майна, згідно якого
відповідач надав в іпотеку будинок
загальною площею 53 кв.м., розташований
по АДРЕСА_1, що належить відповідачеві
на підставі свідоцтва про право на
спадщину. Тому позивач просить в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DZR0GА00000075 від 17
липня 2007 року в сумі 222059,20 гривень -
звернути стягнення на предмет іпотеки,
виселити відповідача та стягнути з
відповідача 2449,99 гривень судового
збору.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про день слухання справи
сповіщені належним чином, повідомили
суду визнання позову та просьбу
вирішити справу без їх присутності.

Оцінивши докази по справі суд
вважає, що вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне. Між позивачем та
відповідачем, на підставі ст.1054 ЦК
України, договору кредитування №
DZR0GА00000075 від 17 липня 2007 року
встановлені договірні відносини,
згідно яких позивач надав
відповідачеві кредит в розмірі 50000
гривень з кінцевим терміном повернення
16 липня 2017 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між позивачем та
відповідачем 23 липня 2007 року було
укладено договір іпотеки нерухомого
майна, згідно умов якого відповідачем
було надано в іпотеку позивачу будинок
загальною площею 53 кв.м., розташований
по АДРЕСА_1, що належить відповідачеві
на підставі свідоцтва про право на
спадщину. Але відповідач, отримавши
кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК
України, умови договору по своєчасному
поверненню кредиту не виконав,
заборгувавши станом на 24 вересня 2013
року 222059,20 гривень, з яких: 48977,28 гривень
- заборгованість за кредитом;
заборгованість за відсотками - 73048,48
гривень; заборгованість по комісії - 5600
гривень; пеня - 94433,44 гривень. У
відповідності до ч.1 ст.33 ЗУ «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
Іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку про те, що
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання, що є порушенням умов
договору. Згідно ч.1 ст.40 ЗУ «Про
іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців. Виселення проводиться у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2, 3 ст.40 ЗУ «Про
іпотеку» законодавець встановлює
певний порядок дій банку : після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
нежитлове приміщення у встановлений
або інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК
України.

Оскільки законом передбачений
вказаний порядок виселення позивач має
право після звернення стягнення на
будинок направити відповідачу, та
особам, що мешкають у вказаному будинку
письмову вимогу про їх добровільне
виселення протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги. У разі
відмови мешканців житлового будинку
виселитися, їх виселення може бути
проведено у судовому порядку.

Відповідно до п.43 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати наступне, відповідно до ч.4
ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 ЗУ «Про
іпотеку» ніхто не може бути виселений
із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як за підстав і в
порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій. Отже,
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов : якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, та лише після
спливу одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника або в інший погоджений
сторонами строк. Тому суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
в частині виселення відповідачів з
будинку. При частковому задоволенні
позову за ст.88 ЦПК України, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись ст. 15, 60, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі представника
Тільного Євгена Васильовича до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про звернення стягнення -
задовольнити частково.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DZR0GА00000075 від 17 липня 2007 року в розмірі
222059,20 гривень:

звернути стягнення на будинок
загальною площею 53 кв.м., розташований
по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» з укладенням від
імені ОСОБА_1, ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

В задоволенні решти позову
Публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк»
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Криничанський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: Б. М. Цаберябий