Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/963/14
Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Концерну «Міські
теплові мережі» на рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 26
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до концерну МТМ про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

В С Т А Н О В И Л
А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до концерну МТМ про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

У позові зазначалось, що 14 лютого 2008
року на підставі наказу №18 від 14.02.2008
року позивача було прийнято
слюсарем-електриком з ремонту
електроустаткування автотранспортної
дільниці філії Заводського району до
концерну МТМ.

19.06.2011 року йому було вручено
повідомлення без підпису директора
Хімочки Ю.М. та копію наказу про
скорочення штату працівників для
ознайомлення.

22.08.2011 року позивачем було отримано
повідомлення про те, що на підставі
наказу концерну МТМ про скорочення
штату працівників, його звільнено 18
серпня 2011 року за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Позивачем було подано позов про
неправомірність дій відповідача та
поновлення на роботі.

06.06.2012 року Заводським районним судом
було ухвалено рішення щодо поновлення
позивача на роботі.

Позивачем не заявлялися позовні вимоги
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу з
18.08.2011 року по 25.06.2012 року в сумі 30 653 грн.
34 коп. та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 26 грудня 2013 року позовну
заяву ОСОБА_3 до концерну МТМ про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу задоволено.

Стягнуто з концерну МТМ в особі філії
концерну «Міські теплові мережі»
Заводського району на користь ОСОБА_3
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 18.08.2011 року по
25.06.2012 року в сумі 30 682,76 грн. з
урахуванням відрахувань єдиного
соціального внеску та податку з доходу
фізичних осіб, сума до стягнення
становить 25 141,46 грн. і судові витрати в
розмірі 251,42 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, Концерн «Міські теплові мережі»
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
закрити провадження у справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, наказом №652 від
18.08.2011 року ОСОБА_3 був звільнений з
роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України
у зв'язку із скороченням штату
працівників, що підтверджується копією
трудової книжки (а.с. 13).

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 06.06.2012 року ОСОБА_3
поновлено на роботі слюсаря-електрика
з ремонту електроустаткування
автотранспортної дільниці філії
Заводського району Концерну «Міські
мережі».

Виконуючи рішення суду відповідач
наказом №448 від 25.06.2012 року поновив
ОСОБА_3 на роботі, що підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 13).

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Із матеріалів справи вбачається,
що при зверненні до суду з первинним
позовом про поновлення на роботі
ОСОБА_3 заявляв позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Проте, під час розгляду справи позивач
заявив клопотання про залишення цих
вимог без розгляду, яке було задоволено
ухвалою суду від 06.06.2012 року. Ці
обставини визнавав представник
відповідача в суді першої інстанції
(а.с. 37). Суду апеляційної інстанції
представник відповідача пояснив, що у
них був намір вирішити питання про
виплату позивачу середнього заробітку
за час вимушеного прогулу шляхом
укладення мирової угоди, але для
виплати цих сум було потрібно рішення
суду.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100. З урахуванням цих норм і зокрема
абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення працівника
з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п. 8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику, здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8
Порядку).

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства (абз. 3
п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розд. ІІІ
Порядку передбачені види виплат, які
підлягають урахуванню і які не
підлягають урахуванню (зокрема,
одноразові виплати, соціальні виплати,
окремі види премій тощо) при обчисленні
середньої заробітної плати як
розрахункової величини для
нарахування виплати за час вимушеного
прогулу.

Суд першої інстанції правомірно
погодився з розрахунком, який надав
суду представник відповідача про
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 18.08.2011 року по 25.06.2012
року у розмірі 30682,76 грн., а з
урахуванням єдиного соціального
внеску та податку з доходу фізичних
осіб, сума до сплати становить 25 141,46
грн.

Зазначений розрахунок, відповідає
вищезазначеним вимогам закону.
Зазначення судом, що з урахуванням
єдиного соціального внеску та податку
з доходу фізичних осіб, сума до сплати
становить 25 141,46 грн. не є підставою для
скасування рішення суду.

Основним доводом апеляційної скарги є
посилання на те, що при розгляді
позовних вимог про поновлення на
роботі між сторонами була досягнута
домовленість про відмову ОСОБА_3 від
позовних вимог про стягнення на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Проте, ці доводи
спростовуються матеріалами справи,
оскільки ухвалою суду задоволено його
клопотання про залишення цих позовних
вимог без розгляду, тобто позивач не
відмовлявся від цих вимог. До того ж
така відмова не могла бути прийнята
судом, бо вона порушувала б законні
права позивача. Апелянтом не
оскаржується розмір стягнутого судом
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

З огляду на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення, оскільки не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські
теплові мережі» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 26 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: