Провадження: 2/484/83/14
Справа: 484/5734/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2014 року

м.Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області

в складі : головуючого - судді
Максютенко О.А.

при секретарі - Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Первомайську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житлом та зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя
особа: служба у справах дітей
Первомайської міської ради народних
депутатів Миколаївської області про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
до будинку

встановив:

21 листопада 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача про визнання особи такою,
що втратила право на користування
житлом, в обґрунтування позову
зазначила, що з 03.10.2006 року є власницею
нерухомого майна - житлового будинку
АДРЕСА_3, згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17.08.2006 року. З
07.11.2006 року у належному їй житловому
будинку зареєстрована відповідачка по
справі її колишня невістка, яка з її
сином ОСОБА_4 з 23.10.2013 року офіційно
розірвали шлюбні стосунки З моменту
реєстрації та дотеперішнього часу
відповідачка жодного дня не проживала
в житловому будинку АДРЕСА_3.
Відповідачка постійно проживала
АДРЕСА_1, жодного разу не приймала
участі в утриманні будинку, проведенні
ремонтних робіт, оплаті комунальних
послуг. Реєстрація відповідачки в
будинку завдає їй певні незручності в
користування та розпорядженні її
майном. Передбачені законодавством
поважні причини не проживання
відповідачки в зазначеному будинку
відсутні так як відсутні між ними
будь-які домовленості. Добровільно
скасувати реєстрацію відповідачка не
бажає, тому вона змушена звернутись до
суду.

Відповідачка ОСОБА_2 подала
зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
її та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 до
будинку АДРЕСА_3. В обґрунтування
позову зазначила, що з 17.02.2001 року по
23.10.2013 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 від
якого у них народились діти: син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.
В 2006 році вона вселилась в житловий
будинок АДРЕСА_3 належний відповідачу
ОСОБА_1 за її згодою. У зв'язку з
виниклими між нею та відповідачами
суперечностями, що призвели до
непорозуміння з метою усунення
конфліктної ситуації вона з сім»єю
погодилась на пропозицію відповідачки
ОСОБА_1 виїхати з будинку та поселитись
в квартирі АДРЕСА_1, яка також на праві
власності належить відповідачці
ОСОБА_1 З того часу вона неодноразово
зверталась до відповідачки з проханням
надати їй ключі від будинку та впустити
з дітьми для проживання, однак
відповідачка викинула її особисті речі
з будинку. Після розірвання шлюбу
відповідачка повідомила їй, що до літа
2014 року вона з дітьми повинна
звільнити квартиру. Іншого житла вона
немає, житловий будинок відповідачки є
її та її неповнолітніх дітей офіційно
визначеним місцем проживання, тому
вона вважає, що не проживає у будинку з
поважних причин, оскільки відповідачки
чинять їй перешкоди та вважає, що має
право на вселення до будинку разом з
неповнолітніми дітьми.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9
позовні вимоги по первісному позову
підтримала в повному обсязі та просила
їх задовольнити. Зустрічний позов
ОСОБА_2 не визнали та просили відмовити
в його задоволенні. ОСОБА_1 суду
пояснила, що після одруження її син та
невістка ОСОБА_2 в літку 2002 року
приїхали проживати в м. Первомайськ та
поселились в належному їй спірному
житловому будинку. Проживали там
приблизно дві неділі, поки в квартирі
по АДРЕСА_1 робився ремонт. В 2006 році як
члена сім»ї ОСОБА_2 вона зареєструвала
в житловому будинку АДРЕСА_3, оскільки
їм як молодій см»ї необхідно було
отримати молодіжний кредит. З моменту
реєстрації вона жодного разу не
проживала в житловому будинку, та не
намагань там проживати. Питання
проживання в житловому будинку виник
після розлучення відповідачки та
подання до суду позовної заяви. Вважає,
що позивачка пропустила строк позовної
давності.

Відповідач та її представник
ОСОБА_10 по первісному позову ОСОБА_2
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали,
просила відмовити в задоволенні
позову. Свій зустрічний позов
підтримали та просили його
задовольнити. ОСОБА_2 суду пояснила, що
в житловому будинку відповідачки по
АДРЕСА_3 проживала з чоловіком та
дітьми в 2002 році, потім їм як сім»ї для
проживання надали квартиру по АДРЕСА_1
яка належить відповідачці. Там вона
проживала до моменту розлучення до
жовтня 2013 року, після чого чоловік
повідомив їй що по закінченню зимового
періоду в 2014 році вона повинна залишити
квартиру разом з дітьми. Оскільки у неї
немає іншого житла, та вона має
прописку в житловому будинку
відповідачки вона має намір вселитись
в будинок з дітьми та там проживати. В
грудні 2013 року вона приїхала до будинку
позиваки та намагалась туди вселитись,
хотіла залишити свої речі для
проживання, однак відповідачки її
вигнали.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги по
зустрічному позову не визнала та
просила відмовити в задоволенні
позову, суду пояснила, що ОСОБА_2
постійно проживає АДРЕСА_1 бажання
проживати в житловому будинку по
АДРЕСА_3 ніколи не виявляла, вона їй
перешкод щодо проживання в вданому
житловому будинку не чинила.

Представник третьої особи служби
у справах дітей Первомайської міської
ради народних депутатів Миколаївської
області вважає, що зустрічний позов
ОСОБА_2 про вселення її разом з
неповнолітніми дітьми до спірного
житлового будинку підлягають
задоволенню, відповідають інтересам
неповнолітніх дітей.

Суд, заслухавши сторони, свідків:
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
первісний позов задоволенню не
підлягає, а зустрічний позов слід
задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_3 на праві приватної
власності належить ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину №1-659
від 17.08.2006 року.

Згідно відомостей, що містяться в
домовій книзі будинку АДРЕСА_3 у ньому
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_15

Згідно пояснень сторін відповідачка
ОСОБА_2 була зареєстрована у
зазначеному житловому будинку як член
родини власника ОСОБА_1, як дружина її
сина ОСОБА_12

Згідно рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 23.10.2013 року справа 2/484/1830/13
року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_2
розірвано.

Як вбачається з довідки квартального
комітету від 13.11.2013 року в житловому
будинку АДРЕСА_3 з 07.11.2006 року по
теперішній час зареєстрована ОСОБА_2,
однак жодного дня не проживала.

З пояснень сторін та свідка ОСОБА_12
вбачається, що відповідач ОСОБА_1 як
власник квартири АДРЕСА_2 надала дану
квартиру для тимчасового проживання
сім»ї відповідачки ОСОБА_2, однак
оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_12 розлучились
то відповідачу ОСОБА_2 необхідно
звільнити дану квартиру.

Таким чином, відповідач
ОСОБА_2 є членом сім'ї власника будинку -
позивачки, а тому суд вважає, що спірні
правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються положеннями ст.
405 ЦК України.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Позивачем не доведено належним чином
факт не проживання відповідача в
спірному приміщенні понад
встановлений законом строк.

З пояснень сторін і свідків судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
тимчасово не проживала в спірному
приміщенні оскільки між власником
будинку була домовленість проживати
сім»ї ОСОБА_2 в квартирі, оскільки
власного житла в них не було і немає. З
жовтня 2013 року ОСОБА_2 отримала
попередження про виселення з квартири,
тому вона в грудні 2013 року намагалась
вселитись до спірного будинку. Дане
підтверджено належними доказами а
також доведено в судових засіданнях
тим, що на протязі усього часу
проживання відповідача ОСОБА_2 в
квартирі та реєстрації її в спірному
будинку до жовтня 2013 року, тобто до часу
виникнення конфлікту, жодна із сторін
не зверталася до компетентних органів,
в тому числі до суду, з приводу вселення
або визнання відповідача ОСОБА_2 такою,
що втратила право на користування.
Тобто обставини щодо перешкоджання
відповідачці в користуванні житловим
приміщенням з боку позивачки, виникли у
жовтні 2013 року.

Тому, первісний позов ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

Зустрічний позов підлягає задоволенню
виходячи з того, що згідно ч.1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним мають право на
користування цим житлом.

З пояснень сторін та показів свідків
ОСОБА_14 та ОСОБА_13 суд вважає
встановленим факт перешкоджання
ОСОБА_2 в користуванні спірним житловим
приміщенням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Наявність
неприязних стосунків між сторонами та
не бажання спільного проживання в
одному житловому будинку також
підтверджена.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

За такого, суд вважає,
що зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11,60 , 213-215 ЦПК
України , суд

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом -
відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя
особа: служба у справах дітей
Первомайської міської ради народних
депутатів Миколаївської області про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
до будинку - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 разом з їх
неповнолітніми дітьми
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 у житловий будинок
АДРЕСА_3.

Зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_2 перешкоди у користування
житловим будинком АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 114 грн. 70
коп. судового збору на користь ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10-ти днів з дня його
проголошення в апеляційний суд
Миколаївської області через
первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С У Д Д Я: