Справа №488/1851/13-ц 24.03.2014 24.03.2014 24.03.2014
Провадження №22-ц/784/832/14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

24 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Свіщук О.В.,

за участю:

- представника відповідача
ОСОБА_2,

- представника третьої особи -
Пятакової К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит»

на рішення Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 06 грудня 2013 року,
ухвалене за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та кредит»
(далі - АТ «Банк «Фінанси та кредит»),
про поділ спільного сумісного майна
подружжя,

встановила:

23 квітня 2013 року ОСОБА_5 пред'явила
до суду позов до ОСОБА_6 про поділ
спільного сумісного майна подружжя.

Позивачка вказувала, що з 11 червня
1993 року перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу, за спільні кошти
вони придбали автомобіль марки LEXUS
модель GS, реєстраційний номер
НОМЕР_1, право власності на який 18
вересня 2007 року зареєстрували
за ОСОБА_6

Посилаючись на фактичне
припинення шлюбних стосунків та
досягнення домовленості про поділ
спільного сумісного майна подружжя,
позивач просила визнати за нею право
власності на вказаний автомобіль.

Протокольною ухвалою
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 10 липня 2013 року до участі
у справі залучено, як третю особу, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - АТ «Банк «Фінанси та
кредит».

Рішенням того ж суду від 06 грудня
2013 року позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на ? частину спірного
автомобіля. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Банк
«Фінанси та кредит», посилаючись на
порушення прав банку, як стягувача, на
отримання з відповідача, як поручителя,
та солідарного боржника
заборгованості за кредитним договором,
просило рішення суду скасувати й
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_5

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з
того, що спірний автомобіль є спільним
сумісним майном подружжя, де їх частки
є рівними.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України
передбачено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановити обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело та
час його придбання. При поділі майна
також враховуються борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

Згідно з ч.1, 2 статті 73 СК України
за зобов'язанням одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на
майно, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, якщо судом
встановлено, що договір був укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї і
те, що було одержане за договором,
використано на її потреби.

Як вбачається з матеріалів
справи, з 11 червня 1993 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають малолітню доньку
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з
позивачкою (а.с.3,5).

В період шлюбу, подружжя ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 для своєї сім'ї придбали
автомобіль марки LEXUS модель GS,
реєстраційний номер НОМЕР_1, право
власності на який 18 вересня 2007 року
зареєстрували за ОСОБА_6

26 вересня 2007 року ОСОБА_6,
передаючи у заставу ВАТ «Банк «Фінанси
та кредит» спірний автомобіль в
договорі зазначив, що предмет застави є
спільною сумісною власністю подружжя -
ОСОБА_5, згода якої на заставу була від
неї одержана (а.с.24).

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 27 лютого 2013 року,
припинено договір застави автомобіля
та припинено правовідносини між банком
та ОСОБА_6 на підставі цього договору
(а.с.36-41)

Отже, висновок суду першої
інстанції про те, що спірний автомобіль
є спільною сумісною власністю
подружжя, де їх частки є рівними, є
вірним. А посилання представника банку
про недоведеність набуття подружжям
права спільної сумісної власності на
цей автомобіль, безпідставним.

З матеріалів справи вбачається,
що в порядку примусового виконання
виконавчого листа, виданого 02 грудня 2009
року на підставі рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 10
вересня 2009 року про стягнення в
солідарному порядку з позичальника
ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_6 на користь
ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» 710 413 грн.
заборгованості за кредитним договором,
28 травня 2010 року постановою державного
виконавця Центрального відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції на спірний транспортний засіб
накладено арешт.

Між тим, договір поруки, який було
укладено між ОСОБА_6 та ВАТ «Банк
Фінанси та Кредит», не стосувався
спільного сумісного майна подружжя і
не створював обов'язків для будь-яких
інших осіб, крім сторін за цим
договором.

Також, банком не надано доказів,
що відповідач уклав договір поруки в
інтересах сім'ї та оскаржуваним
рішенням суду можуть бути порушені
права банку, як стягувача, на отримання
погашення заборгованості за кредитним
договором, у тому числі і за рахунок
спірного майна.

Встановивши наведені обставини,
суд першої інстанції обґрунтовано
частково задовольнив позов ОСОБА_5 та в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнав за нею право
власності на ? частину спірного
транспортного засобу.

Таким чином, апеляційна скарга не
містить доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
судом вимог цивільного та
процесуального законодавства, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та кредит»
відхилити, а рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 06
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: