Справа № 106/1842/14-ц
УХВАЛА

18 березня 2014 року

м.Євпаторія

Суддя Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим Абзатова
Г.Г. розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди У той
же день позивач звернулася до суду з
заявою про забезпечення її позову
шляхом накладення арешту на частку
нерухомого майна майна, належного
відповідачу

Дослідивши матеріали справи, вважаю,
заява ОСОБА_1 про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на частку
нерухомого майна, підлягає поверненню
позивачу, оскільки вона подана без
додержання вимог, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Виходячи з аналізу даної норми
закону під забезпеченням позову слід
розуміти вжиття судом, у провадженні
якого знаходиться справа, заходів щодо
охорони матеріально-правових
інтересів позивача, які гарантують
реальне виконання судового рішення,
прийнятого за його позовом. Інститут
забезпечення позову спрямований проти
несумлінних дій відповідача, який може
сховати майно, розтратити його, продати
або знецінити, і такі дії відповідача
можуть призвести у майбутньому до того,
що виконання рішення суду про
присудження може бути утрудненим або
взагалі неможливим.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№ 9 "Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

На підставі ч. 2 ст. 151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності, інші відомості,
необхідні для забезпечення позову.

У поданій до суду позовній заяві
позивачем не зазначено та не
підтверджено письмовими доказами
відомості про майно, на яке позивач
просить накласти арешт, а саме - тип
об'єктів, що підлягають арешту, їх
реєстраційні номери, адреси об'єктів,
кадастрові номери, опис об'єктів, а
також додаткові відомості про тип
об'єктів.

Крім того, позивач не зазначив, у
зв'язку з чим потрібно забезпечити
позов, не надав належних та допустимих
доказів у підтвердження цього, не
обґрунтував необхідність саме
визначеного ним виду забезпечення
позову, тобто накладення арешту частку
майна, належного відповідачу та
взагалі не надав доказів на
підтвердження того, що майно на яке
позивач просить накласти арешт
шляхом запрету продажу дійсно
належить ОСОБА_2

Відсутність зазначених відомостей у
заяві ОСОБА_1 позбавляє суд дійти
висновку про наявність майна у ОСОБА_2,
на яке необхідно накласти арешт .

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд,
встановивши, що заяву про забезпечення
позову подано без додержання вимог
статті 151 цього Кодексу, повертає її
заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст.151 - 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на частку
майна, належного ОСОБА_2 - повернути
заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через Євпаторійський
міський суд АР Крим шляхом подачі в
5-денний термін апеляційної скарги.

Суддя
Г.Г. Абзатова