Справа № 351/3139/13-ц
Провадження № 22-ц/779/645/2014
Головуючий у 1 інстанції Бородовський
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючої Горейко М.Д.

Суддів: Вакарук В.М.,
Проскурніцького П.І.

Секретаря Гавриляк Є.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру
аліментів за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 24 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 24 січня
2014 року частково задоволено позов
ОСОБА_3. Змінено розмір аліментів, що
стягуються з відповідача на користь
позивачки на утримання дітей за
рішенням Снятинського районного суду
від 23 червня 2008 року та стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти щомісячно в сумі
600 гривень на кожну дитину, в іншій
частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
не був врахований жоден з доводів його
заперечення, фактично вони тільки
продекларовані в рішенні. При цьому
доводи позивача не доведені належними
та допустимими доказами відповідно до
вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України.

При визначенні розміру аліментів судом
не враховано вимог ст. 182 СК України, а
також вимог чинного законодавства
України щодо стягнення аліментів з
непрацюючих батьків. Ним були
представлені суду докази того, що він
не працює і жодних доходів не отримує. В
такому випадку розмір стягуваних з
нього аліментів мав би становити третю
частину від мінімальної заробітної
плати регіону, на території якого
проживає він, як платник.

З наведених мотивів просить рішення
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 24 січня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким розмір стягуваних з нього
на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановити в сумі
500 грн. щомісячно на двох дітей.

У засіданні апеляційного суду апелянт
доводи апеляційної скарги підтримав з
наведених в ній мотивів.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги заперечила,
просила її відхилити. Рішення суду
першої інстанції вважала законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, який розірвали 13.10.2000 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу, виданого повторно
04.09.2007 року (а.с. 3).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх
дітей: доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується копіями свідоцтв про
народження дітей (а.с. 5).

Згідно рішення Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від
23.06.2008 року (а.с. 6) та виконавчого листа
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області №2-683/2008 р.,
виданого на його виконання 23.06.2008 року
(а.с. 7), з відповідача стягуються
аліменти на користь позивачки на
утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку щомісячно
до їх повноліття.

Відповідно до розрахунку
заборгованості та довідки від 24.09.2013
року №07-47/622, виданих відділом
Державної виконавчої служби
Снятинського районного управління
юстиції заборгованість відповідача по
виконавчому листу №2-683, виданому 23.06.2008
року Снятинським районним судом
Івано-Франківської області щодо
стягнення із нього аліментів на
утримання дітей станом на 24.09.2013 року
становить 10005 грн. (а.с. 8, 9).

Судом також встановлено, що згідно
трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_2
01.09.1995 року звільнено з посади
тренера-викладача на підставі ст. 38
КЗпП України (а.с. 21-22).

Відповідно до довідки управління
соціального захисту населення
Снятинської районної державної
адміністрації №103 від 23.01.2014 року
відповідач на обліку в управлінні не
перебуває та жодних видів допомог і
компенсацій станом на 23.01.2014 року не
одержує (а.с. 23).

За даними довідки Будилівської
сільської ради №№50, 51 від 23.01.2014 року
відповідач ніде не працює з 01.09.1995 року
по даний час та має на утриманні доньку
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24, 25).

Відповідно до довідки з Єдиного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ №523338
інформація щодо реєстрації
відповідача як фізичної
особи-підприємця відсутня (а.с. 27).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та
збільшуючи розмір стягуваних
аліментів до 600 грн. щомісячно на кожну
дитину, суд першої інстанції виходив з
того, що стягуваних із відповідача
аліментів, а також її коштів не
вистачає для матеріального
забезпечення та нормального розвитку
дітей. При цьому судом враховано, що
відповідач на даний час є безробітним,
жодних видів допомоги і компенсацій не
одержує, має на утриманні перестарілу
матір та неповнолітню доньку, а тому не
має можливості сплачувати аліменти в
розмірі по 1210 грн. щомісячно на кожну
дитину.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки зобов'язані
забезпечити дітям умови для
достатнього фізичного, духовного та
культурного розвитку.

З аналізу наведених норм слідує, що
батьки мають рівні права та обов'язки
відносно дітей і повинні забезпечити
дитині хоча б прожитковий мінімум.

Посилання апелянта на те, що він не
працює та не займається
підприємницькою діяльністю не є
підставою для звільнення його від
обов'язку сплати аліментів в належному
розмірі. З матеріалів справи,
вбачається, що він є молодою,
працездатною особою, а, отже, в змозі
надавати принаймні половину від
мінімального забезпечення своїм дітям.

Суд першої інстанції дав оцінку
наявним в матеріалах справи доказам та
доводам сторін і обґрунтовано дійшов
висновку про збільшення розміру
стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання дітей до 600 грн.
на кожну дитину щомісячно. Такий розмір
аліментів не перевищує навіть половини
прожиткового мінімуму, встановленого
статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік», який для
дітей віком від 6 до 18 років в період з 01
січня по 30 листопада встановлений в
розмірі 1210 грн., а з 01 по 31 грудня - в
розмірі 1286 грн. З урахуванням
постійного зростання цін на продукти
харчування, ліки та речі першої
необхідності, вказаний прожитковий
мінімум забезпечує лише мінімальні
потреби дитини, а не достатні для
повноцінного її розвитку.

Доводи ОСОБА_2, наведені в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
суду першої інстанції, їм дана правова
оцінка.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 24 січня
2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Проскурніцький П.І.