АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22 -ц/774/2998/14
Справа № 203/7868/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції Підберезний
Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого -
Кочкової Н.О.,

суддів -
Слоквенка Г.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства культури
«Центральний міський дитячий парк
Лазаря Глоби», про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року,
-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до Комунального підприємства культури
«Центральний міський дитячий парк
Лазаря Глоби» з позовом про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилався на те, що 02.04.1999 року між
ним та Управлінням культури і мистецтв
Дніпропетровської міської ради був
укладений трудовий контракт, згідно із
яким ОСОБА_1 був призначений на посаду
директора Центрального міського
дитячого парку Л.Глоби на п'ять років з
05 квітня 1999 року по 05 квітня 2004 року. 05
квітня 2004 року контракт було
продовжено на п'ять років - по 05 квітня
2009 року. Наказом Управління культури та
мистецтв Виконкому Дніпропетровської
міської ради від 18 березня 2008 року №
36-3/к позивач був звільнений з посади на
підставі п.1 ст.41 КЗпП України. Рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 червня 2008 року
наказ Управління культури та мистецтв
Виконкому Дніпропетровської міської
ради від 18 березня 2008 року № 36-3/к було
скасовано та ОСОБА_1 поновлено на
посаді з 18 березня 2008 року на підставі
розпорядження міського голови від 20
жовтня 2009 року № 576-рк.

26 жовтня 2009 року Комунальним
підприємством культури «Центральний
міський дитячий парк Лазаря Глоби»
згідно видатковому касовому ордеру № 66
від 26 жовтня 2009 року позивачу було
сплачено: 11355,78 грн. - за вимушений
прогул з 18 березня 2008 року по 05 квітня
2009 року, 496,26 грн. - депонент за березень
2008 року, 7 615,66 грн. - компенсації за
невикористані відпустки. У зв'язку з
затримкою розрахунку, на підставі ст.
116, 117 КЗпП України, просив стягнути
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку період з 05 квітня
2009 року по 26 жовтня 2009 ріку в сумі 7345,16
грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Комунального підприємства культури
«Центральний міський-дитячий парк
Лазаря Глоби» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні - відмовлено (а.с. 63-64).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, ставить питання про скасування
вказаного рішення з ухваленням нового
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі (а.с. 65-67).

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
02 квітня 1999 року між позивачем та
Управлінням культури та мистецтв
міської ради був укладений трудовий
контракт, відповідно до якого ОСОБА_1
був призначений на посаду директора
Центрального міського дитячого парку
Л.Глоби на п'ять років з 05 квітня 1999 року
по 05 квітня 2004 року. 05 квітня 2004 року
контракт було продовжено на п'ять років
- по 05 квітня 2009 року (а.с.5,11,12). Наказом
Управління культури та мистецтв
Виконкому Дніпропетровської міської
ради від 18 березня 2008 року № 36-3/к
позивач був звільнений з посади на
підставі п.1 ст.41 КЗпП України (а.с.13).

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 червня
2008 року (а.с.14-15) наказ Управління
культури та мистецтв Виконкому
Дніпропетровської міської ради від 18
березня 2008 року № 36-3/к було скасовано
та ОСОБА_1 було поновлено на посаді з 18
березня 2008 року, про що був виданий
наказ № 180-к від 23 жовтня 2009 року /а.с.22/
на підставі розпорядження міського
голови від 20 жовтня 2009 року № 576-рк
/а.с.21/.

26 жовтня 2009 року Комунальним
підприємством культури «Центральний
міський дитячий парк Лазаря Глоби»
згідно видатковому касовому ордеру № 66
від 26 жовтня 2009 року позивачу було
сплачено: 11355,78 грн. - за вимушений
прогул з 18 березня 2008 року по 05 квітня
2009 рік, 496,26 грн. - депонент за березень
2008 року, 7 615,66 грн. - компенсації за
невикористані відпустки (а.с.24).

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач отримав відповідні
розрахунки, з урахуванням періоду
поновлення його на роботі, яке
відбулося з 23 жовтня 2009 року, а
позивачем недоведений той факт, що у
відповідача мається заборгованість з
виплати належних йому сум, виходячи з
яких слід розраховувати середній
заробіток за час затримки їх виплат
відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Однак, із вказаними висновками суду у
повній мірі погодитись неможливо з
наступних підстав.

Відповідно до ст.. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Згідно із ст.. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Судом достовірно встановлено, що 26
жовтня 2009 року позивачу було сплачено
11355,78 грн. - за вимушений прогул за
період з 18 березня 2008 року по 05 квітня
2009 року, тобто затримка розрахунку
склала 6 місяців 21 день.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутись з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в 3-місячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатись про порушення
свого права.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року
роз'яснив, що положення ч.1 ст. 233 КЗпП
України у взаємозв'язку із положеннями
статей 116, 117, 237-1 КЗпП України слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
встановлено 3-місячний строк, перебіг
якого починається з дня, коли
звільнений працівник фактично отримав
суми, належні йому при звільненні.

За таких обставин та із врахуванням
заяви представника відповідача про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити
саме з цих підстав. Оскільки суд 1
інстанції не застосував закон, який
підлягав застосуванню (ч.1 ст. 233 КЗпП
України), рішення суду підлягає зміні
(п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) у частині
обґрунтування мотивів відмови у
задоволенні позову.

Доводи позивача про те, що строк
позовної давності не повинен
застосовуватись - не основані на
законі, оскільки позивачем не
пред'являлись вимоги про стягнення
заробітної плати чи якихось її
складових.

Інші доводи апеляційної скарги
зводяться до повторення обставин
справи, викладених у позовній заяві, і
не спростовують висновків суду щодо
пропуску строку позовної давності по
даному спору.

Керуючись ст. 307, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 лютого
2014 року - змінити у частині
обґрунтування мотивів відмови у
задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: