АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Мурга М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 за
довіреністю

на заочне рішення Печерського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2013
року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Аграрний комерційний банк» до ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_3, третя особа: Служба у
справах дітей Печерської районної у м.
Києві державної адміністрації про
виселення ,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Печерського
районного суду м.Києва від 16.12.2013 року
даний позов задоволено. Виселено
ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку
АДРЕСА_1

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 04.02.2014 року представнику
ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову у
задоволенні позову. Апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процессуального
права, незаконність та
необгрунтованість рішення. Зазначає,
що судом не ураховано тієї обставини,
що банк позбавляє житла неповнолітню
дитину, що є неприпустим.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4-
представник ОСОБА_2 за довіреністю
апеляційну скаргу підтримав з підстав
наведених в ній.

Представники Публічного акціонерного
товариства «Аграрний комерційний
банк», Служби у справах дітей
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з'явилися, повідомлені
належним чином про що свідчать
зворотні поштові повідомлення
долучені до справи. Виходячи з
положень ч. 2 ст.305 ЦПК України колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
виходив з того, що звернення стягнення
на переданий в іпотеку житловий
будинок за рішенням суду є підставою
для виселення усіх його мешканців, які
не виселилися добровільно на письмову
вимогу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду і вважає їх
правильними .

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом 26 грудня 2008 року між
ВАТ «Аграрний комерційний банк»
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Аграрний
комерційний банк» та Дочірнім
підприємством «Автопрокат» було
укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 169/2008. Відповідно до
умов цього договору Дочірньому
підприємству «Автопрокат» було надано
кредит в розмірі 5 730 000 грн. строком
користування до 25.12.2009 року із сплатою
18 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором в той же день між
ВАТ «Аграрний комерційний банк»
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Аграрний
комерційний банк» та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки,
предметом якого є житловий будинок та
земельна ділянка по АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 08.10.2012 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 07.02.2013 року, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернуто стягнення на вказаний будинок
та земельну ділянку як на предмети
іпотеки.

На виконання зазначеного рішення суду
видано виконавчий лист та постановою
від 01.04.2013 року відкрите виконавче
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку"звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У ч. ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України "Про
іпотеку"законодавець установлює
певний порядок дій банку: після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
"Про іпотеку".

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.43 постанови від 30 березня 2012
року N 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України
"Про іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Як убачається з матеріалів справи, у
відповідності з вищевказаними
вимогами закону 31.05.2013 року позивачем
на адресу відповідачки надіслано
письмову вимогу про виселення, яка
отримана нею 21.06.2013 року, проте ця
вимога залишилася не виконаною.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
виселення відповідачів із спірного
будинку.

Колегією суддів не може бути прийнято
до уваги твердження апелянта про те, що
внаслідок задоволення позову будуть
порушені права неповнолітньої доньки
відповідачки, гарантовані Конвенцією
«Про права дитини» та положеннями
Закону України «Про охорону
дитинства», так як судом першої
інстанції вірно звернуто увагу та
досліджено, що ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1
права власності на предмет іпотеки чи
право користування предметом іпотеки
на момент укладення договору іпотеки
не мала, була зареєстрована та
забезпечена житлом за місцем
проживання свого батька.

Натомість, відповідачкою без згоди
іпотекодержателя 16.05.2013 року, тобто
після укладення договору іпотеки,
ухвалення судового рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та відкриття виконавчого провадження,
було здійснено реєстрацію своєї
неповнолітньої доньки у будинку, що в
такому випадку не може розглядатись як
обставина, що унеможливлює реалізацію
права іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення .

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 за довіреністю -
відхилити.

Заочне рішення Печерського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання до
цього суду касаційної скарги

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/ 16018 /13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 4502
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Литвинова  І.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.