У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні та володінні земельною
ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про визнання права власності
на земельну ділянку, визнання
протиправними і скасування рішень
органу місцевого самоврядування та
державного акту на право власності на
земельну ділянку, зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 15 липня 2005 року на
підставі рішення Затоківської
селищної ради м.
Білгород-Дністровського Одеської
області від 11 лютого 2005 року ним було
отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку АДРЕСА_1
з цільовим призначенням для ведення
садівництва. Відповідачкою чиняться
перешкоди позивачеві в користуванні
земельною ділянкою, оскільки вона без
відповідної дозвільної документації
побудувала будинок, частина якого
розміщена на земельній ділянці
позивача.

У грудні 2012 року відповідачка ОСОБА_5,
звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4, який уточнила в
січні 2013 року, про визнання права
власності і усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
садовим будинком АДРЕСА_1 та належать
їй на підставі рішення
Білгород-Дністровського районного
суду від 16 жовтня 2002 року, визнання
недійсними рішень Затоківської
селищної ради Білгород-Дністровського
району Одеської області від 29 грудня 1999
року та від 11 лютого 2005 року та
державного акта на право власності на
земельну ділянку НОМЕР_1 від 15 липня 2005
року, оскільки вищевказаними рішеннями
Затоківської селищної ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області та на підставі
вищевказаного державного акту, ОСОБА_4
було передано частину належної їй
земельної ділянки у власність
незаконно.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 24 жовтня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 порушує питання про скасування
рішення та ухвали судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалення
нового рішення у справі про
задоволення зустрічних позовних вимог,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій вірно
виходили з недоведеності позовних
вимог на підставі ст. 60 ЦПК України та
вірно встановили, що позивач за
зустрічним позовом не надала належних
та допустимих доказів, що
підтверджують порушення ОСОБА_4
прав та законних інтересів ОСОБА_5, крім
того, відповідачами за вказаними
позовними вимогами повинні бути також
органи місцевого самоврядування, які
приймали рішення про передачу
ОСОБА_4 у власність земельної ділянки
АДРЕСА_1, однак ОСОБА_5 позовні вимоги до
вказаних органів не заявлялись.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 11 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Висоцька В.С. Колодійчук В.М.
Фаловська І.М.