Справа № 310/1953/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області

у складі
головуючого - судді Пустовіт З.П.

при
секретарі - Гоноболіній О.І.,

з участю головного
державного виконавця Кулікової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердянську подання
головного державного виконавця
відділу ДВС Бердянського
міськрайонного управління юстиції у
Запорізькій області про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду
за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець ВДВС
Бердянського МРУЮ у Запорізькій
області Кулікова І.І. звернулася до
суду з поданням, погодженим з
начальником ВДВС, в якому просила
тимчасово обмежити в праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_1 без
вилучення паспортного документу до
виконання ним своїх зобов'язань.
Подання обґрунтовано тим, що на
виконанні у відділі ДВС Бердянського
міськрайонного управляння юстиції у
Запорізькій області знаходиться
виконавче провадження №ВП 4641641 з
примусового виконання виконавчого
листа про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи стягнення з 15.06.2001
року і до повноліття. 13.07.2001 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. Боржник
рішення суду не виконує, аліменти не
сплачує та має заборгованість по
аліментам станом на 25.02.2014 року в
розмірі 46464,19 грн. Згідно отриманих
відповідей на запити, ОСОБА_1 на праві
власності не має нерухомого та
рухомого майна, на обліку в центрі
зайнятості, в управлінні ПФУ в
м.Бердянську та Бердянському районі не
перебуває. Наявність в особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
неї судовим рішенням, є підставою для
обмеження її у праві виїзду за межі
України.

У судовому засіданні
головний державний виконавець
Кулікова І,І. підтримала подання,
доповіла по його суті, просила
задовольнити, пояснивши додатково, що
боржник викликався до ВДВС, виклики
отримував, бо конверти не поверталися,
проте жодного разу не з'явився.

Вивчивши матеріали за поданням,
заслухавши головного державного
виконавця, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення подання.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи
у праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця.

Статтею 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено право державного
виконавця в процесі здійснення
виконавчого провадження у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" передбачено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до наданих
суду копії постанови про відкриття
виконавчого провадження та
виконавчого лист №2-870-2001, судом
з'ясовано, що 13 липня 2001 року було
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого 19.06.2001 року Сватовським
районним судом Луганської області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 в
розмірі 1/4 частки від усіх видів
заробітку щомісячно, проте даних про
те, що ОСОБА_1 була отримана копія
вказаної постанови про відкриття
виконавчого провадження, в матеріалах
подання відсутні. Відповідно
до Узагальнення судової практики щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України Верховним Судом України від
01.02.2013 року за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV державний виконавець під
час здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

З погляду значення словосполучення
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)", вжите
у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону «Про виконавче
провадження», означає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. Особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим саме
державний виконавець повинен довести
суду, чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків, більш того аліментні
зобов'язання передбачають їх
щомісячне утримання до повноліття
дитини.

Державний виконавець, звертаючись з
клопотанням про тимчасове обмеження
права боржника на виїзд за межі
України, в поданні взагалі не посилався
на факти ухилення боржника від
виконання судового рішення, зазначивши
лише факт відсутності у боржника
майна, на яке можливо звернути
стягнення.

Жодних доказів, окрім наявності
заборгованості по аліментам, про
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини (непереборної сили, події
тощо) відсутні. В справі немає доказів,
що, маючи якесь майно чи грошові кошти,
ОСОБА_1 його приховує, чи перешкоджає у
його вилученні чи реалізації.

Посилання на відсутність
зареєстрованої за боржником земельної
ділянки не відповідає дійсності,
оскільки з долученої до подання копії
листа управління Держземагенства у
Бердянському району Запорізької
області від 27.09.2013 року вбачається, що
боржник має на праві власності
земельну ділянку площею 0,0381 га АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Окрім іншого, фактично звернення
державного виконавця до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України повинно
бути як крайній захід, який
застосовується до боржника, коли
державним виконавцем виконані вже всі
можливі дії щодо примусового виконання
судового рішення, оскільки це веде до
обмеження вказаного конституційного
права громадянина.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що державним виконавцем не
доведено суду факту ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, тому подання
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст..33
Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні
Подання головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за
межі України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: З. П. Пустовіт