АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року в справі
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з останнього на його користь
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції та 3 % річних за весь час
прострочення з 27.10.2012 року по 13.08.2013 року
(291 день) у розмірі 27 882,98 грн.,
компенсацію за несвоєчасне проведення
розрахунків у розмірі 774,06 грн. та в
рахунок відшкодування моральної шкоди
3 000 грн.

В обгрунтування позову зазначав, що між
ним та відповідачем 02.10.2012 року
укладено договір на виготовлення та
розміщення зовнішньої реклами. Ним
виконані умови договору та складено
акт виконаних робіт, який надіслано на
адресу відповідача. Проте, останній акт
не підписав, в подальшому не відповів
на його претензію та ухилився від
оплати за виконану ним роботу.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.11.2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не взяв до уваги, що у договорі він
виступає як фізична особа підприємець,
а у розписці зазначено лише про фізичну
особу, що не є тотожними поняттями.

У судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Справа № 22-ц-796/3865/2014

Головуючий у суді першої інстанції
Кравець Д.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції
Махлай Л.Д.

Відповідач у судове засідання не
з`явився, про день та час розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомив, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у його відсутності, за правилами
ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
апелянта, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.10.2012 року між кандидатом у народні
депутати України ОСОБА_2 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було
укладено Договір № 02102012 на
виготовлення та розміщення зовнішньої
реклами, за умовами якого позивач
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених цим договором, розробити,
виготовити та встановити зовнішню
рекламу, в інтересах відповідача, у
загальній кількості 80 штук, за
адресами: м. Київ, вул. Героїв
Сталінграду - 40 штук; м. Київ, вул.
Маршала Тимошенка - 20 штук; м. Київ,
Оболонський пр-т - 20 штук, а відповідач
зобов'язався оплатити роботу позивача
у розмірі 26 600 грн. по факту підписання
акту виконаних робіт.

Згідно з розпискою 02.10.2012 року ОСОБА_1
отримав на виготовлення та
встановлення реклами 26 600 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач виконав умови договору щодо
оплати за виконані роботи у повному
обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з п.п. 1.1. договору на
виготовлення та розміщення зовнішньої
реклами, укладеного між сторонами,
ОСОБА_1 зобов'язався розробити,
виготовити та встановити зовнішню
рекламу, в інтересах відповідача.

Згідно з п. 5.1 цього договору вартість
виготовлення та монтажу/демонтажу
реклами складає 26 600 грн.

Згідно з п. 2.3 договору оплата
здійснюється по факту підписання акту
виконаних робіт.

Згідно з п. 6.2 договору при порушенні
строків оплати рекламодавець
(відповідач) виплачує рекламісту
(позивач) 0,01 % від суми договору за кожен
день просточення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що оплата у повному розмірі, а
саме 26 600 грн. була проведена
відповідачем у день укладення договору
02.10.2012 року. Зазначені кошти отримані
позивачем особисто, проти чого
останній не заперечував. З розсписки
вбачається, що зазначені кошти
передано позивачу саме на виготовлення
та встановлення реклами, а не на будь -
які інші цілі.

Згідно зі ст. 531 ЦК України боржник має
право виконати свій обов'язок
достроково, якщо інше не встановлено
договором, актами цивільного
законодавства або не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідач, сплативши позивачу грошові
кошти у розмірі 26 600 грн., фактично
здійснив достроковий розрахунок з
позивачем за надання ним послуг, а тому
вважається таким, що виконав умови
договору щодо оплати робіт.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Доводи апелянта про те, що сплачені за
розпискою кошти є оплатою за іншім
договором доказами не підтверджені.
Крім того, апелянт зазначив, що будь -
який інший договір з відповідачем не
укладався.

Доводи апелянта про те, що зазначені в
розписці кошти мали цільове
використання на придбання матеріалу
спростовуються самою розпискою, за
змістом якої кошти отримані на
виготовлення та встановлення реклами,
а не на закупівлю матеріалів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді