Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/460/14
Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 14 червня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, МКП «Основаніє» про визначення
порядку користування жилим
приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_3 (ОСОБА_5), МКП «Основаніє». У
позові зазначалось, що на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду від 30.11.2012 року позивачам належить
на праві власності по 1/6 частині
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом, яке зареєстровано 28.01.2013
року, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Всього доля позивачів у зазначеній
квартирі на двох складає 1/3 частину.
Зазначена квартира складається із
трьох кімнат житловою площею 17,26 кв.м.,
13,57 кв.м. та 17,92 кв.м., а всього 48,75 кв.м.

Посилаючись на те, що відповідачка
чинить їм перешкоди у користуванні
власністю, а кімната площею 17,92 кв.м. з
балконом 0,639 кв.м. знаходиться далі всіх
інших кімнат, є відокремленою та є
самою зручною для виділення у
користування, позивачі просили суд
визначити порядок користування
спірною квартирою, виділивши їм в
користування вказану ізольовану
кімнату 17,92 кв.м. з балконом;
відповідачці виділити в користування
решту кімнат 17,26 кв.м. і 13,57 кв.м. з
балконом; підсобні приміщення -
залишити в загальному користуванні;
усунути перешкоди у користуванні цією
квартирою шляхом їх вселення;
зобов'язати МКП «Основаніє» відкрити
рахунки на кімнату 17,92 кв.м. на ім'я
ОСОБА_4, на кімнати 17,26 і 13,57 з балконом
на ім'я відповідача.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 14
червня 2013 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділено у
користування позивачам окрему кімнату
площею 17,92 кв.м. з балконом 0,639 кв.м.;
виділено у користування відповідачці
окремі кімнати площею 13,57 кв.м. з
балконом 0,639 кв.м. та площею 17,26 кв.м.,
підсобні приміщення: кухню, ванну
кімнату, туалет, коридор, дві комори -
залишено у загальному користуванні.

Усунуто перешкоди у здійсненні права
власності шляхом вселення позивачів у
квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано МКП «Основаніє» виділити
окремі особові рахунки на ОСОБА_4 та на
ОСОБА_3 відповідно встановленому
порядку користування квартирою за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою цього ж суду від 09 грудня заява
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що встановлений судом першої
інстанції порядок користування
спірною квартирою не відповідає
часткам співвласників у праві спільної
часткової власності на квартиру,
оскільки долі у спільній частковій
вланості позивачів більше відповідає
інша кімната площею 17,26 кв.м., а не
кімната площею 17,92 кв.м.

Також апелянт зазначає, що в спірній
квартирі проживає двоє малолітніх
дітей, проте суд не залучив до участі у
справі орган опіки та піклування.

Крім того, апелянт зазначила, що
здійснила перепланування спірної
квартири і тому позивачі мають право
лише ставити питання про матеріальну
компенсацію вартості своєї частки у
спільній частковій власності.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення учасників апеляційного
провадження, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
ЦПК України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено і визнається
сторонами, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 є
власниками, кожний по 1/6 частині, а
разом на 1/3 частини спірної квартири
АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_3 є власником
2/3 частин цієї квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами виникли перешкоди в
користуванні цією квартирою, яка є
спільною частковою власністю. Оскільки
відповідач заперечує проти вселення
позивачів, позбавляючи їх можливості
користуватись власністю, жила кімната
площею 17,92 кв.м. з балконом 0,639 кв.м.
спірної квартири є ізольованої, а тому
встановлено порядок користування
спірною квартирою та усунуто перешкоди
у користуванні шляхом вселення та
виділено окремі особи рахунки на
сторони, відповідно встановленому
порядку користування..

З таким висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна квартира загальною площею 84,12
кв.м., житловою - 48,75 кв.м. складається з
трьох ізольованих житлових кімнат
площею 13,57 кв.м., 17,26 кв.м., 17,92 кв.м., кухні,
вбиральні, ванної кімнати, коридору,
двох комор, обладнана двома балконами
(а.с.12-13). У вказаній квартирі проживає
та зареєстровано відповідач ОСОБА_3 та
її діти ОСОБА_6, 2002 р.н. та ОСОБА_7, 2012 р.н.
(а.с.10).

Спірна квартира згідно з
правовстановлюючими документами є
спільною частковою власністю сторін у
справі, саме позивачам на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду від 30.11.2012 року належить на праві
власності по 1/6 частині цієї квартири в
порядку спадкування за законом, яке
зареєстровано 28.01.2013 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1, а разом
доля позивачів у зазначеній квартирі
на двох складає 1/3 частину, решта 2/3
належить відповідачу ОСОБА_3

Таким чином, суд дійшов правомірного
висновку, що сторони мають право
визначити порядок користування
спільною річчю, установити, хто і, яким
приміщенням буде користуватися.

За правилом ч.3 ст. 319 ЦК усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав, і якою передбачено, що всі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом з точки зору гарантій
рівності умов здійснення власниками
своїх прав. Відповідно до ст. 47
Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового
кодексу України кожен громадянин має
право на житло та ніхто не може бути
обмежений у праві користування жилим
приміщенням.

Виходячи з фактичних обставин справи,
судом першої інстанції встановлено, що
позивачі хоча і мають право власності
на спірну квартиру, а відтак і на
проживання у ній, але не можуть його
реалізувати через перешкоди, які їм
чинить відповідач.

Порядок здійснення права спільної
часткової власності встановлений
статтею 358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про
порядок володіння та користування
майном, що є у спільній частковій
власності. За відсутності згоди
порядок володіння та користування
спільним майном визначається судом.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України
від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності"
роз'яснено, що квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

У даному випадку, позивачами заявлені
позовні вимоги не про поділ спірної
квартири в натурі, а про встановлення
порядку користування, згідно належних
їм часток на праві власності в
квартирі.

Суд першої інстанції, оцінюючи наявні в
матеріалах справи докази, складні
взаємовідносини між позивачами і
відповідачем, а також план квартири й
розміри житлових кімнат, дійшов
вірного висновку щодо можливості
визначення порядку користування
спірною квартирою, виділивши позивачам
кімнату площею 17,92 кв.м., оскільки ця
кімната знаходиться далі від інших
кімнат, має окремий вихід на балкон, а
також до інших допоміжних приміщень.
Дві інші кімнати площею 17,26 кв.м. та 13,57
кв.м., які були виділені у користування
відповідачу, розташовані одна біля
одної, також мають окремий вихід на
балкон і до інших допоміжних приміщень.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд в достатній мірі не зважив на те, що
1/3 частини квартири, що припадає на
позивачів і становить 16,25 кв.м.
найближче відповідає кімната площею
17,26 кв.м., не спростовує правильності
вирішення справи, з огляду на таке.

Апелянт формально зазначає про те, що
суд надав у користування позивачів
кімнату площею 17,92 кв.м., а не кімнату
площею 17,26 кв.м., оскільки взагалі не
визнає право позивачів на користування
будь-якої кімнати у спірній квартири
про що свідчить її заперечення проти
позову і позицію про те, що
співвласники мають право лише на
грошову компенсацію своєї частки в
квартирі. Різниця розміру вказаних
кімнат є незначною, а саме менше 1 кв.м. і
виділення позивачам саме кімнати
площею 17,92 кв.м. вмотивовано з точки
зору ізольованості і доступу до
допоміжних приміщень.

Таким чином, встановлений судом
порядок користування спірною
квартирою не порушує здійснення ОСОБА_3
своїх прав власника.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачем було здійснено
перепланування спірної квартири є
неприйнятними.

Суду не надано доказів наявності
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради на перепланування квартир у
відповідності до приписів ст.152 ЖК
України. Відсутня згода співвласників,
а саме позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
перепланування спільної часткової
власності. Більш того, посилання
представника апелянта на технічний
паспорт, який було виготовлено 13 лютого
2014 року, не є тим доказом, що міг входити
до дослідження судом першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване рішення 14
червня 2013 року.

Твердження апелянта про те, що суд
першої інстанції не залучив до участі у
справі орган опіки та піклування є
необґрунтованим. Оскаржуваним
рішенням не порушуються житлові права
неповнолітніх дітей відповідача
ОСОБА_3, оскільки визначення порядку
користування спільною частковою
власністю між співвласниками, не
порушує похідних прав на користування
членів сім'ї одного із власників.
Доводи скарги про порушення прав
малолітніх дітей є бездоказовими.

Посилання апелянта на те, що позивачі
мають право лише на матеріальну
компенсацію своєї частки у спірній
квартири є неприйнятними з огляду на
необґрунтоване твердження відповідача
про неможливість встановлення порядку
користування спільною частковою
власністю між сторонами. Крім того,
ОСОБА_3 не заявлялись позовні вимоги
щодо припинення спільної часткової
власності та сплати матеріальної
компенсації вартості частки
співвласникам.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 14 червня 2013 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: